Справа № 580/1308/19
Суддя: А.М. Бабич
Дата ухвалення: 2019-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2019 року справа № 580/1308/19

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд одноособово у складі головуючого судді - Бабич А.М., розглянувши за правилами загального позовного провадження у письмовому провадженні в залі суду адміністративну справу за позовом ПАТ "Черкасиобленерго" до Головного управління ДФС в Черкаській області про визнання протиправним та скасування рішення,

УСТАНОВИВ:

11.04.2019 ПАТ "Черкасиобленерго" (18002, м.Черкаси, вул. Гоголя, буд.285; ) (далі - позивач) подало у Черкаський окружний адміністративний суд позовну заяву про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Черкаській області (18000, м. Черкаси, вул.Хрещатик, буд.235; ) від 19.03.2019 № про застосування штрафних санкцій з податку на додану вартість (далі - ПДВ) на загальну суму 1239730,25 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що спірне рішення є протиправним, оскільки прийняте під час мораторію на задоволення вимог кредиторів, накладеного рішенням суду у справі про банкрутство позивача, протягом дії якого не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, у тому числі щодо сплати податків і зборів. З цього приводу просив врахувати постанову Верховного Суду від 11.09.2018 у справі №823/2240/17. Тому просив задовольнити позов.

Ухвалою суду від 16.04.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне провадження у справі та призначено підготовче засідання. Також встановлено відповідачу строк, тривалістю п`ятнадцять днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі, для надання відзиву на позовну заяву. Згідно з даними розписки та рекомендованого повідомлення вказану ухвалу відповідач отримав 18.04.2019, а позивач - 19.04.2019.

06.05.2019 на адресу суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Зазначив, що мораторій на задоволення вимог кредиторів не зупиняє виконання боржником поточних зобов`язань та зобов`язань зі сплати податків та зборів (обов`язкових платежів), які виникли після введення мораторію, не припиняє заходів, спрямованих на їх забезпечення, та розповсюджується лише на ті зобов`язання, що виникли до уведення мораторію. Тому відсутні правові підстави для задоволення позову. У наданих суду 29.05.2019 додаткових поясненнях відповідач зазначив, що штрафні санкції застосовані до позивача після запровадження мораторію у справі про банкрутство, а отже вони не відносяться до кредиторських вимог. Також просив врахувати постанови Верховного Суду України у справах №№21-144а11, 21-289а11, 21-179а12, 21-298а12, 21-34а13.

Ухвалою від 21.06.2019, внесеною до протоколу судового засідання, суд закрив підготовче провадження, призначив судовий розгляд справи по суті на 26.06.2019. У судовому засіданні 26.06.2019 суд вирішив подальший розгляд справи здійснювати у письмовому провадженні з огляду на прибуття не всіх сторін у судові засідання та відсутність необхідності призначення у справі експертизи та виклику для допиту свідків.

Дослідивши письмові докази, допитавши свідків та оцінивши заявлені доводи сторін, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке.

З даних ЄДРПОУ суд встановив, що позивач зареєстрований як юридична особа з 24.03.1999. З 06.08.2018 відносно позивача порушено справу про банкрутство згідно з рішенням Господарського суду Черкаської області у справі №01/1494.

Суд встановив, що за результатами камеральної перевірки позивача встановлено, що позивач в уточнюючому розрахунку з податку на додану вартість (далі - ПДВ) у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок від 18.02.2019 № за листопад 2018 року збільшив ПДВ на 24794605,00 грн. При цьому не виконав вимог Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (далі - ПК України): не нарахував штрафну санкцію - 3% самостійно донарахованих зобов`язань.

За наслідками перевірки на підставі акту від 20.02.2019 №1025/23-00-50-12-007/22800735 відповідач прийняв спірне ППР від 19.03.2019 № про застосування штрафних санкцій з податку на додану вартість (далі - ПДВ) на загальну суму 1239730,25 грн.

Надаючи оцінку спірному рішенню, суд врахував, що воно прийнято з огляду на виявлені податковою перевіркою порушення вимог ПК України щодо обов`язку самостійно нарахувати штрафні санкції у зв`язку з самостійним збільшенням суми податкового зобов`язання.

Відповідно до п.50.1. ст.50 ПК України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків, який самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє факт заниження податкового зобов`язання минулих податкових періодів, зобов`язаний, за винятком випадків, установлених пунктом 50.2 цієї статті:

або надіслати уточнюючий розрахунок і сплатити суму недоплати та штраф у розмірі трьох відсотків від такої суми до подання такого уточнюючого розрахунку. Цей штраф не застосовується у разі подання уточнюючого розрахунку до податкової декларації з податку на прибуток підприємств за попередній податковий (звітний) рік з метою здійснення самостійного коригування відповідно до статті 39 цього Кодексу у строк не пізніше 1 жовтня року, наступного за звітним;

або відобразити суму недоплати у складі декларації з цього податку, що подається за податковий період, наступний за періодом, у якому виявлено факт заниження податкового зобов`язання, збільшену на суму штрафу у розмірі п`яти відсотків від такої суми, з відповідним збільшенням загальної суми грошового зобов`язання з цього податку.

На підставі п.120.2. ст.120 ПК України невиконання платником податків вимог, передбачених абзацами третім - п`ятим пункту 50.1 статті 50 цього Кодексу, щодо умов самостійного внесення змін до податкової звітності тягне за собою накладення штрафу у розмірі 5 відсотків від суми самостійно нарахованого заниження податкового зобов`язання (недоплати).

Суд врахував, що спірним ППР відповідач застосував штраф у сумі 1239730,25 грн. - 5% від розміру збільшеного уточнюючою декларацією від 18.02.2019 № зобов`язання з ПДВ.

При цьому факт порушення, підстави та порядок застосування штрафу, його розрахунок позивачем не оспорюється, а порушення позивачем вимог ПК України не спростовано.

Оцінюючи правомірність підстав для застосування до позивача штрафних санкції спірними рішеннями, суд врахував, що ухвалою господарського суду Черкаської області від 14 травня 2004 року у справі №01/1494 відносно нього порушено провадження у справі про банкрутство. ВАТ "Черкасиобленерго" 15.08.2011 реорганізовано в ПАТ "Черкасиобленерго". Вказаним судовим рішенням введено мораторій на задоволення вимог кредиторів.

Абз.24 ч.1 ст.1 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" від 14.05.1992 № 2343-XII (далі - Закон № 2343-XII) (у редакції на час введення мораторію до позивача) передбачено, що мораторій на задоволення вимог кредиторів - це зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до прийняття рішення про введення мораторію.

Ч.4 ст.12 цього Закону (у редакції на час введення мораторію) встановлювала, що мораторій на задоволення вимог кредиторів вводиться одночасно з порушенням провадження у справі про банкрутство, про що зазначається в ухвалі господарського суду.

Отже, із моменту введення мораторію боржник не може виконувати як грошових зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), що виникли до введення мораторію, так і заходів, спрямованих на забезпечення їх виконання.

Згідно з абз.2 ч.4 ст.12 Закону № 2343-XII (у редакції на час введення мораторію до позивача) протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів: забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства; не нараховуються неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, податків і зборів (обов`язкових платежів).

Для вирішення спору суд врахував правову позицію Верховного Суду (далі - ВС) у постанові від 11.09.2018 у справі №823/2240/17, що відповідно до ч.5 ст.242 КАС України підлягає обов`язковому врахуванню судами нижчих інстанцій.

Зокрема, ВС висловив підхід, що для ПАТ "Черкасиобленерго" при вирішенні спору щодо застосування штрафних санкцій суди повинні застосувати положення ч.4 ст.12 Закону № 2343-XII у редакції на час введення для нього мораторію.

ВС дійшов висновку, що норма цієї статті визначала абсолютну заборону на застосування під час мораторію всіх санкцій за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів). Зміст цієї заборони не пов`язаний із визначенням поняття мораторію і не обмежений ним. Заборона чинна протягом дії мораторію. Тому санкції за невиконання грошових зобов`язань не нараховується в силу прямої заборони законом, безвідносно до часу їх виникнення.

Законом України "Про внесення змін до Закону України від 22 грудня 2011 року №4212-VІ "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (далі - Закон №4212-VІ) внесені відповідні зміни до Закону № 2343-XII, в тому числі і до положень щодо мораторію на задоволення вимог кредиторів, які набрали чинності з 19.01.2013.

Відповідно до ч.1 ст.19 Закону № 2343-XII у редакції, чинній з 19 січня 2013 року, мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій (ч.3 ст.19 Закону).

Відповідно до ч.5 ст.19 Закону № 2343-XII дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється зокрема на вимоги поточних кредиторів.

Вирішуючи питання того, в якій редакції має бути застосований Закон №2343-XII до спірних правовідносин, ВС врахував п.1-1 Розділу Х Прикінцевих та перехідних положень Закону №4212-VI, відповідно до якої положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом.

Положення Закону №4212-VІ застосовуються господарськими судами у розгляді справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання ним чинності, тобто з 19 січня 2013 року.

Розгляд справи про банкрутство за новою редакцією Закону № 2343-XII здійснюється згідно з постановою про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури. Правові підстави прийняття постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури визначаються відповідно до раніше чинної редакції Закону № 2343-XII, а правові наслідки введення ліквідації процедури - за його новою редакцією. У зв`язку зі здійсненням переходу до застосування нової редакції Закону № 2343-XII необхідно привести реєстр вимог кредиторів у відповідність до вимог статті 45 Закону № 2343-XII у новій редакції і з урахуванням його вимог вирішити питання щодо переобрання представницьких органів кредиторів (зборів кредиторів та комітету кредиторів).

У межах спірних відносин постанова Господарського суду про визнання позивача банкрутом відсутня, а справа про його банкрутство порушена до набрання чинності Законом 2343-XII в новій редакції. Відтак застосуванню підлягає цей закон в редакції до 19 січня 2013 року.

З огляду на це ВС дійшов висновку, що боржник повинен виконувати зобов`язання, що виникли після введення мораторію, але пеня та штраф за їх невиконання або неналежне виконання не нараховуються, за винятком випадків, які можуть бути встановлені спеціальними нормами законодавства.

Тому у вказаній справі ВС визнав законним судове рішення, яким визнано протиправним і скасовано рішення податкового органу про застосування до позивача штрафних санкцій.

Таку ж правову позицію підтримує Шостий апеляційний адміністративний суд у справах про спір у подібних правовідносинах між тими ж сторонами, переглядаючи рішення суду першої інстанції, винесені у спрощеному провадженні.

Для вирішення спору суд також врахував п.87.10. ст.87 ПК України, відповідно до якого з моменту винесення судом ухвали про порушення провадження у справі про банкрутство платника податків порядок погашення грошових зобов`язань, які включені до конкурсних кредиторських вимог контролюючих органів до такого боржника, визначається згідно із Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" без застосування норм цього Кодексу.

З огляду на вказане суд дійшов висновку, що спірне рішення у цій справі є протиправним та підлягає скасуванню з вищевказаних підстав.

Стосовно посилання відповідача на постанови Верховного Суду України у справах №№21-144а11, 21-289а11, 21-179а12, 21-298а12, 21-34а13 суд врахував, що КАС України не передбачає обов`язкового врахування рішень Верховного Суду України для вирішення спорів. Натомість ч.5 ст.242 КАС України встановила обов`язок враховувати правові позиції Верховного Суду. ВС змінив підхід до вирішення спору, який підтримувався до його створення Верховним судом України.

Тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на обґрунтованість позовних вимог, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 18595,95грн. відповідно до платіжного доручення від 29.03.2019 №3465 підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у повному обсязі. Інших клопотань щодо розподілу судових витрат не заявлено.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 241-246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Позов ПАТ "Черкасиобленерго" - задовольнити повністю.

Визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Черкаській області від 19.03.2019 № про застосування до нього штрафних санкцій з податку на додану вартість.

2. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС в Черкаській області (18000, м. Черкаси, вул.Хрещатик, буд.235; ) на користь ПАТ "Черкасиобленерго" (18002, м.Черкаси, вул. Гоголя, буд.285; ) сплачений судовий збір у сумі 18595,95грн. (вісімнадцять тисяч п`ятсот дев`яносто п`ять гривень дев`яносто п`ять копійок).

3. Копію рішення направити учасникам справи.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом 30 днів з складення повного тексту судового рішення.

Суддя А.М. Бабич

Рішення складене у повному обсязі 26.04.2019.