Справа № 826/25885/15
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2019-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 липня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Літвіної Н.М.,

Земляної Г.В.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Національної парламентської бібліотеки України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 вересня 2016 року, що прийнята у місті Києві, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Національної парламентської бібліотеки України про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправними дії Національної парламентської бібліотеки України, які полягають у ненаданні ОСОБА_1 на його запит від 25.09.2015 №420 публічної інформації, що запитувалася;

- зобов`язати Національну парламентську бібліотеку України надати ОСОБА_1 на його запит на інформацію від 25.09.2015 №420 публічну інформацію, що запитувалася.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 вересня 2016 року позов задоволено.

Відповідач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення, а провадження у справі закрити, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що запитувана позивачем інформація не є публічною, а тому спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Київський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 13 грудня 2016 року задовольнив частково апеляційну скаргу: скасував постанову суду першої інстанції, а провадження у справі закрив на підставі пункту 1 частини першої статті 157 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС; у редакції, чинній на час постановлення ухвали).

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2016 року скасовано, а справу направлено до Шостого апеляційного адміністративного суду для продовження розгляду.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 25.09.2015 ОСОБА_1 звернувся до Національної парламентської бібліотеки України з інформаційним запитом №420 в якому просив надати звірену в порядку встановленому законодавством:

- копію наказу, яким внесені зміни до порядку (режиму) роботи Національної парламентської бібліотеки України з 01.10.2015;

- копію наказу, яким внесені зміни до Правил користування Національною парламентською бібліотекою України щодо режиму обслуговування користувачів з 01.10.2015;

- копію штатного розкладу Національної парламентської бібліотеки України на 2015, у тому числі із змінами, якщо такі є.

Листом від 02.10.2015 №580/1-13 відповідач повідомив заявника, що оскільки Національна парламентська бібліотека України є розпорядником публічної інформації відповідно до пункту 2 частини першої статті 13 Закону України «Про доступ до публічної формації», предмет запиту не може бути віднесений до публічної інформації. Крім того, у зазначеному листі наведені правові норми чинного законодавства.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що запитувані позивачем документи є публічною інформацією, оскільки прямо пов`язані з виконанням відповідачем свої обов`язків щодо надання, зокрема, освітніх послуг.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Згідно статті 1 Закону України «Про доступ до публічної інформації» публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач є юридичною особою, діяльність якого здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України (пункти 3.1 та 4.3 Статуту Національної парламентської бібліотеки України, затвердженого наказом Міністерства культури України від 05 червня 2012 року № 578), а тому відповідно до пункту 2 частини першої статті 13 Закону України «Про доступ до публічної інформації» він є розпорядником публічної інформації щодо використання бюджетних коштів.

Зазначені обставини не заперечуються скаржником і в апеляційній скарзі, а отже в силу частини першої статті 78 КАС ці обставини не підлягають доказуванню.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про доступ до публічної інформації» право на доступ до публічної інформації гарантується обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.

Доступ до інформації забезпечується, окрім іншого, наданням інформації за запитами на інформацію (пункт 2 частини першої статті 5 Закону України «Про доступ до публічної інформації»).

Відповідно до частин першої, другої статті 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації» запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Згідно частин першої, другої статті 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Аналіз викладеного свідчить, що відповідач зобов`язаний за відповідним запитом у визначені законом строки надавати публічну інформацію щодо використання бюджетних коштів.

Як зазначалося, 25 вересня 2015 року позивач звернувся до відповідача з інформаційним запитом № 420, у якому просив надати завірені в установленому законодавством порядку документи. Підставою для звернення із цим запитом стала розміщене в приміщенні відповідача оголошення про те, що з 01 жовтня 2015 року у зв`язку з гострою необхідністю економії коштів на оплату енергоносіїв та комунальних послуг Бібліотека змінює режим обслуговування користувачів.

Тобто, запит позивача безпосередньо пов`язаний із використанням відповідачем бюджетних коштів. При цьому, суд звертає увагу, що запитувані ОСОБА_1 копії наказів та штатного розпису відповідача на 2015 рік є документами, що застосовуються в процесі виконання бюджету.

Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові у даній справі.

З оглядну на викладене, відповідач протиправно не надав позивачу запитувану ним інформацію, безпідставно пославшись на те, що така інформація не є публічною.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації.

Аналогічні положення були закріплені у пункті 7 частини другої статті 17 КАС (у редакції, чинній на час звернення позивача до суду із позовом, що розглядається у даній справі).

Таким чином, посилання в апеляційній скарзі на те, що спір у даній справі не підлягаю розгляду в порядку адміністративного судочинства, колегія суддів відхиляє.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про задоволення позову.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Національної парламентської бібліотеки України залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 вересня 2016 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя Н.М. Літвіна

Суддя Г.В. Земляна