Справа № 260/289/19
Суддя: Глушко Ігор Володимирович
Дата ухвалення: 2019-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2019 рокуЛьвів№ 857/4663/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Глушка І.В.,

суддів: Ільчишин Н.В., Макарика В.Я.,

за участю секретаря судового засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області в особі Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2019 року, ухвалене суддею Дору Ю.Ю. в м.Ужгороді Закарпатської області в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, у справі № 260/289/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області в особі Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання до вчинення дій, -

ВСТАНОВИВ:

05 березня 2019 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача - Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області в особі Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області, у якому просив визнати протиправними дії щодо не направлення до Пенсійного фонду України в Закарпатській області та позивачу належним чином посвідчених відомостей (наказу) про встановлення нової вислуги років і нового розміру грошового забезпечення для перерахунку пенсії та зобов`язати відповідача їх вчинити.

При цьому, позивач також просив встановити судовий контроль за виконанням судового рішення шляхом зобов`язання відповідача подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2019 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправними дії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області в особі Ліквідаційної комісії щодо не урахування у вислугу років ОСОБА_1 періоду проходження служби в органах внутрішніх справ на посадах державної служби з 01.04.2009 по 06.11.2015.

Зобов`язано Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області в особі Ліквідаційної комісії обчислити ОСОБА_1 вислугу років для призначення пенсії з урахуванням періоду проходження служби в органах внутрішніх справ на посадах державної служби з 01.04.2009 по 06.11.2015.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що постанова прийнята з неповним з`ясуванням обставин справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права та підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. Просить скасувати постанову та прийняти нову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що право на зарахування до вислуги років безперервної роботи стосується лише тих працівників органів внутрішніх справ (поліцейських), які проходили службу в органах внутрішніх справ, а не обіймали посаду державного службовця. Оскільки станом на день опублікування Закону України «Про Національну поліцію» (06.08.2015) ОСОБА_1 не проходив службу в органах внутрішніх справ, положення ч.2 ст.2 Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 до нього не застосовуються і підстав для перерахунку вислуги років в органах внутрішніх справ немає. Відповідно, відсутні підстави для здійснення перерахунку вислуги років для виплати надбавки за стаж служби.

Крім того, зауважує, що на момент внесення змін абз.2 п.2 до Постанови Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 №393 (згідно Постанови Кабінету Міністрів Украни №154 від 02.03.2016) позивач ОСОБА_1 не перебував у жодних трудових відносинах з відповідачем - УМВС України в Закарпатській області, оскільки звільнений у зв`язку з скороченням з 06.11.2015 (наказ УМВС України в Закарпатській області №257 о/с від 06.11.2015) та починаючи з 06.11.2015 не працював на посадах у Міністерстві внутрішніх справ України або Національної поліції.

Заслухавши суддю - доповідача, позивача, представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції достовірно встановлено, що згідно довідки управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області від 11.02.2011 №2/291 позивач проходив службу в органах внутрішніх справ з 01.05.1984 та на підставі наказу ГУ МВС України в Закарпатській області від 24.12.2008 №552 о/с з 25.12.2008 відповідно до Положення "Про проходження служби рядовим начальницьким складом органів внутрішніх справ України" звільнений зі служби в органах внутрішніх справ за п.65 "а" (за віком) у відставку із зняттям з військового обліку з встановленням вислуги років для призначення пенсії - 22 роки 09 місяців 12 днів (а.с. 18-19).

Наказом УМВС України в Закарпатській області від 08.01.2013 №2 о/с внесено зміни до пункту наказу ГУ МВС України в Закарпатській області від 24 грудня 2008 року №552 о/с в частині звільнення з органів внутрішніх справ підполковника міліції ОСОБА_1 (С-466419) з оголошеною станом на 25 грудня 2008 року вислугою років для призначення пенсії, вислугу років для призначення пенсії позивачу у пільговому обчисленні визначено 23 роки 09 місяців 05 днів (а.с.20).

Довідкою, виданою Ліквідаційною комісією УМВС України в Закарпатській області від 17.01.2019 №125/106/2-2019, підтверджується, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ, перебуваючи на посадах категорії державних службовців (слідчий організаційно-методичного відділу слідчого управління УМВС України в Закарпатській області) з 01.04.2009 до 06.11.2015. З 06 листопада 2015 року згідно з пунктом 8 розділу ХІ Закону України "Про Національну поліцію" та пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України наказом УМВС області від 06.11.2015 №257 о/с ОСОБА_1 звільнений у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці в тому числі ліквідації, скорочення чисельності або штату працівників.

На звернення позивача із заявою від 21.01.2019 про направлення на його адресу та адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області завірених відомостей (наказ) про нову вислугу років та довідки про новий розмір грошового забезпечення для перерахунку пенсії, Ліквідаційною комісією МВС України в Закарпатській області листом №Р-11/106/05/2-2019 від 18.02.2019 роз`яснено, що відповідно до пункту 1 ст.5 розділу ІІ Закону України "Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист" від 24.03.1998 №203/98-ВР, в поточній редакції від 31.08.2018, ветеранами органів внутрішніх справ, ветеранами Національної поліції, визнаються громадяни України, які бездоганно прослужили в органах внутрішніх справ, Національній поліції, 25 і більше років у календарному або 30 та більше років у пільговому обчисленні (з яких не менше 20 років становить вислуга у календарному обчисленні) і звільнені в запас або у відставку відповідно до законодавства України. До вислуги років, яка дає право на набуття статусу ветерана органів внутрішніх справ, зараховується тільки військова служба і служба в органах внутрішніх справ. Час навчання у ВУЗах та зараховані періоди роботи в розрахунок не приймаються.

Також позивачу надано роз`яснення, що положення ч.2 п.2 Постанови Кабінету Міністрів від 17.07.1992 №393, якою встановлено, що до вислуги років осіб, зазначених у пункті "ж" статті 1-2 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", додатково зараховується час безперервної роботи (з дня призначення після звільнення із служби в органах внутрішніх справ (міліції) на посадах у Міністерстві внутрішніх справ або Національній поліції (їх територіальних органах, закладах та установах), що заміщуються державними службовцями, а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах, стосується лише працівників органів внутрішніх справ (поліцейських), які проходили службу в органах внутрішніх справ, а не обіймали посаду державного службовця. Відтак, покликаючись на те, що станом на день опублікування Закону України «Про Національну поліцію» заявник не проходив службу в органах внутрішніх справ, вказує, що положення ч.2 ст.2 Постанови Кабінету Міністрів від 17.07.1992 №393 до нього не застосовуються, відтак відсутні підстави для здійснення перерахунку вислуги років в органах внутрішніх справ.

Позивач, вважаючи дії відповідача щодо неврахування до вислуги років періоду роботи на посадах державної служби в органах внутрішніх справ протиправними, звернувся до суду з метою захисту свого порушеного права.

Надаючи юридичну оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального та процесуального права, з огляду на таке.

Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09 квітня 1992 року №2262-ХІІ (далі - Закон №2262-ХІІ) визначено умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.

Закон №2262-ХІІ має на меті реалізацію особами, які мають право на пенсію за цим Законом, свого конституційного права на державне пенсійне забезпечення у випадках, передбачених Конституцією України та цим Законом, і спрямований на встановлення єдності умов та норм пенсійного забезпечення зазначеної категорії громадян України.

Держава гарантує гідне пенсійне забезпечення осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, шляхом встановлення їм пенсій не нижче прожиткового мінімуму, визначеного законом, перерахунок призначених пенсій у зв`язку із збільшенням рівня грошового забезпечення, надання передбачених законодавством державних соціальних гарантій, вжиття на державному рівні заходів, спрямованих на їх соціальний захист.

Статтею 1-2 Закону 2262-ХІІ визначено осіб, які мають право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону. Так, в абзаці 1 зазначеної статті Закону 2262-ХІІ визначено, що право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби особи.

Відповідно до п. "ж" ч. 1 ст. 1-2 Закону 2262-ХІІ до таких осіб віднесено державних службовців та працівників навчальних, медичних закладів та науково-дослідних установ Міністерства внутрішніх справ України або поліції з числа колишніх працівників міліції, які станом на день опублікування Закону України "Про Національну поліцію" проходили службу в органах внутрішніх справ та мали календарну вислугу не менше п`яти років і продовжили роботу в Міністерстві внутрішніх справ України або поліції (їх територіальних органах, закладах та установах) на посадах, що заміщуються державними службовцями відповідно до Закону України "Про державну службу", а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах.

Статтею 17 Закону № 2262-ХІІ визначені види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначення пенсії.

Частиною 3 статті 17 Закону 2262-ХІІ, якою статтю 17 доповнено згідно із Законом України «Про Національну поліцію» № 580-VIII від 02.07.2015, до вислуги років осіб, зазначених у пункті "ж" статті 1-2 цього Закону, додатково зараховується час безперервної роботи (з дня призначення після звільнення зі служби в органах внутрішніх справ (міліції) на посадах у Міністерстві внутрішніх справ України або Національній поліції (їх територіальних органах, закладах та установах), що заміщуються державними службовцями, а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 затверджений Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей, відповідно до п.1 якого до вислуги років особам, які мають право на пенсію за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб"» зараховуються, зокрема, служба в органах внутрішніх справ.

До вислуги років осіб, зазначених у пункті "ж" статті 1-2 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", додатково зараховується час безперервної роботи (з дня призначення після звільнення із служби в органах внутрішніх справ (міліції) на посадах у Міністерстві внутрішніх справ або Національній поліції (їх територіальних органах, закладах та установах), що заміщуються державними службовцями, а в навчальних, медичних закладах та науково-дослідних установах - на будь-яких посадах (п.2 Постанови №393).

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що до вислуги років колишнім працівникам органів внутрішніх справ зараховується час безперервної роботи на посадах державної служби у Міністерстві внутрішніх справ України.

Як слідує із змісту листа Ліквідаціної комісії №Р-11/106/05/2-2019 від 18.02.2019 оголошена станом на 25 грудня 2008 року вислуга років для призначення пенсії у календарному обчисленні становить 22 роки 09 місяців 12 днів та у пільговому обчисленні - 23 роки 09 місяців 05 днів.

При цьому, судом встановлено та не заперечується відповідачем, що період роботи позивача в органах внутрішніх справ у період з 01.04.2009 по 06.11.2015 при обрахунку вислуги років для призначення пенсії не враховано.

Правомірність неврахування спірного періоду до вислуги років відповідач обгрунтовує тим, що станом на день опублікування Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_1 не проходив службу в органах внутрішніх справ.

Суд апеляційної інстанції, здійснивши перевірку дій (бездіяльності) суб`єкта владних повноважень щодо відповідності визначеним ч.2 ст.2 КАС України критеріям, вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.3 ст. 90 КАС України).

Судом встановлено, що позивач проходив державну службу в Управлінні МВС України в Закарпатській області на посаді слідчого організаційно-методичного відділу СУ УМВС України в Закарпатській області, яка була заміщена державним службовцем відповідно до Розпорядження КМУ від 08.11.2006 №548-р "Про віднесення працівників МВС та його структурних підрозділів, які займаються розслідуванням кримінальних справ до відповідних категорій посад державних службовців", у період з 01.04.2009 до 06.11.2015.

02 липня 2015 року прийнято Закон України "Про Національну поліцію" № 580-VIII, який опубліковано у офіційному виданні "Голос України" 06.08.2015.

Тобто, дата опублікування Закону № 580-VIII охоплюється періодом роботи позивача в орнанах внутрішніх справ з 01.04.2009 до 06.11.2015.

Також, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що процес формування підрозділів Національної поліції розпочався з 02.07.2015, а фактично з 07.11.2015. У зв`язку з цим законодавцем були надані гарантії збереження права на пенсію для окремих категорій осіб, про що зазначено в п. "ж" ч. 1 ст. 1-2 та ч. 3 ст. 17 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Крім того, відповідно до довідки, виданої Ліквідаційною комісією управління МВС України в Закарпатській області від 17.01.2019 №125/106/2-2019, копія якої наявна в матеріалах справи (а.с.21), ОСОБА_1 проходячи службу в органах внутрішніх справ, перебував на посадах категорії державних службовців до 06.11.2015.

Відтак, покликання скаржника на те, що станом на день опублікування Закону України «Про Національну поліцію» ОСОБА_1 не проходив службу в органах внутрішніх справи, як на обставини, що вказують на правомірність неврахування спірного періоду до вислуги років для призначення пенсії, спростовуться наявними в матеріалах справи доказами.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність дій відповідача щодо неврахування позивачу при обрахунку вислуги років для призначення пенсії періоду перебування позивача на вищевказаній посаді, а саме з 01.04.2009 по 06.11.2015, при проходженні служби в органах внутрішніх справ.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що вірним способом відновлення порушеного права позивача є зобов`язання відповідача обчислити ОСОБА_1 вислугу років для призначення пенсії з урахуванням спірного періоду проходження служби в органах внутрішніх справ.

З огляду на положення ст.382 КАС України суд першої інстанції дійшов висновку, що встановлення судового контролю за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі, може використовуватись в залежності від наявності об`єктивних обставин, що підтверджені належними та допустимими доказами.

В своєму ж клопотанні про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення позивач не навів аргументованих доводів та не надав доказів того, що дане рішення суду буде відповідачем тривалий час не виконане, у зв`язку з чим своєчасно у межах розумних строків не будуть поновлені його права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що при вирішенні питання встановлення судового контролю за виконанням рішення судом першої інстанції не допущено порушення вимог ст.382 КАС України.

Відповідно до частини першої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав вказані вимоги процесуального закону, оскільки до спірних правовідносин вірно застосував норми матеріального та процесуального права, що призвело до ухвалення законного рішення, яке скасуванню не підлягає.

Керуючись статтями 242, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області в особі Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Закарпатській області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 03 квітня 2019 року у справі №260/289/19 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя І. В. Глушко
судді Н. В. Ільчишин
В. Я. Макарик
Постанова складена в повному обсязі 24.07.2019.