Справа № 826/8565/18
Суддя: Амельохін В.В.
Дата ухвалення: 2019-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 липня 2019 року № 826/8565/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Амельохіна В.В. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання адміністративну справу

за позовомГоловного управління ДФС у Львівській області
до проПриватного акціонерного товариства «Інтернафтогазбуд» накладення арешту на кошти, що знаходяться у банках,

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

Головне управління ДФС у Львівській області (далі по тексту - позивач) звернулось з позовом до Приватного акціонерного товариства «Інтернафтогазбуд» (далі по тексту - відповідач) про накладення арешту на кошти ПАТ «Інтернафтогазбуд», що знаходяться у банках.

Ухвалою суду від 06.06.2018р. прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання.

Позовні вимоги мотивовані тим, що за відповідачем обліковується податкова заборгованість у розмірі 13 572 560,81грн., яка в добровільному порядку ним не погашається.

27 червня 2018 року відповідачем через канцелярію суду подано відзив на позов, відповідно до якого проти задоволення позову заперечує повністю, оскільки кошти на рахунках у банку підприємства наявні лише для сплати/погашення наявної заборгованості із заробітної плати та сум нарахованих на заробітну плату податків, соціальних внесків тощо.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив.

Приватне акціонерне товариство «Інтернафтогазбуд» (), відповідальне за утримання та внесення податків до бюджету під час виконання ДСД від 04.01.2001 з ДП НАК «Надра України «Західукргеологія» (код 580310462) перебуває на податковому обліку в Яворівському відділенні Городоцької ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області як платник за неосновним місцем обліку з 11.01.2013р.

Як зазначає позивач, за відповідачем обліковується податкова заборгованість по податках та платежах перед бюджетом станом на 25.04.2018р. становить 13 572 560,81 грн., а саме, по рентній платі за користування надрами для видобування природного газу, що нарахована до 01.01.2018 р. - основний платіж - 12 002 706,41 грн.; штрафні санкції - 746 528,87 грн. та пеня 823 325,53 грн.

Вказана податкова заборгованість складається з несплачених самостійно задекларованих сум, зазначених у поданих податкових розрахунках з плати за користування надрами для видобування корисних копалин, а саме: від 10.10.2014 р. у розмірі 469 122,5 грн.; від 13.01.2015 р. у розмірі 644 956,73 грн. (несплачений залишок становить 60 788,25); від 06.05.2015 р. у розмірі 2 288 432,7 грн. (в т. ч. по розрахунках від 06.05.2015 р. у розмірі 1 009 195,92 грн., від 06.05.2015 р. у розмірі 582 001,92 грн., від 06.05.2015 р. у розмірі 697 234,86 грн.); від 05.08.2015 р. у розмірі 2 322 739,15 грн. (в т.ч. від 05.08.2015 р. у розмірі 692 212,95 грн.; від 05.08.2015 р. у розмірі 797 584,48 грн.; від 05.08.2015 р. у розмірі 832 941,72 грн.); від 04.11.2015 р. у розмірі 2 109 713,76 грн. (від 04.11.2015 р. у розмірі 715 522,5 грн.; від 04.11.2015 p. у розмірі 702 540,3 грн.; від 04.11.2015 р. у розмірі 691 650,96 гри., від 18.02.2016 р. у розмірі 1 195 062,45 грн.).

Також, заборгованість Відповідача становлять несплачені самостійно задекларовані суми, зазначені у поданих податкових деклараціях з рентної плати: від 18.02.2016 р. у розмірі 1 195 062,45 грн.; від 19.02.2016 р. у розмірі 490 040,72 грн.; від 17.03.2016 р. у розмірі 436 296,95 грн.; від 24.04.2016 р. у розмірі 461 776,38 грн. від 17.05.2016 р. у розмірі 404 081,78 грн.; від 15.06.2016 р. у розмірі 343 645,47 грн.; від 18.07.2016 р. у розмірі 352 402,98 грн. від 17.08.2016 р. у розмірі 411 404,89 грн.; від 19.09.2016 р. у розмірі 371 072,97 грн.; від 18.10.2016 р. у розмірі 400 375,32 грн.; від 18.11.2016 р. у розмірі 354 872,64 грн.

Окрім вказаного, заборгованість Відповідача становлять нараховані контролюючим органом суми коштів за вчинені відповідачем порушення, встановлені в ході перевірок.

Зокрема, Городоцькою ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області проведено ряд перевірок, за результатами яких винесено податкові повідомлення-рішення: № від 20.10.16р., яким визначено суму грошового зобов`язання, а саме, штрафу за платежем плата за користування надрами для видобування корисних копалин у розмірі 703 690,76 грн. та № від 07.02.17 р., яким визначено суму грошового зобов`язання, а саме, штрафу за платежем плата за користування надрами для видобування природного газу у розмірі 42 838,11 грн.

На підставі п. 59.1 статті 59 Податкового кодексу України, позивачем 31.12.2013р. було винесено податкову вимогу №49-15.

Крім того, Актом опису майна № 3/10/2300 від 10.11.2015 р. податковим керуючим Фареником А.В. проведено опис майна відповідача на загальну суму 1 666 500,00 грн.

Як вбачається із витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 48299773 до державного реєстру обтяжень рухомого майна внесено реєстраційний запис щодо виду обтяження - податкової застави, яка виникла на підставі акту опису майна № 3/10/2300 від 10.11.2015 р.

Актом опису майна № 4/10/2300 від 10.11.2015 р. податковим керуючим Фареником А.В. проведено опис майна Відповідача на загальну суму 2 863 088,83 грн.

Як вбачається із витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна № 48299773 прав на рухоме майно про реєстрацію обтяження від 12.11.2015 р. до державного реєстру обтяжень рухомого майна внесено реєстраційний запис щодо виду обтяження - податкової застави, яка виникла на підставі акту опису майна № 4/10/2300 від 10.11.2015 р.

Отже, як зазначає позивач, балансова вартість майна менша суми податкового боргу, що є підставою для звернення до суду з вказаним позовом.

Розглядаючи справу по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з підпунктом 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, платника податків, який має податковий борг, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Пунктом 89.2 статті 89 Податкового кодексу України встановлено, що з урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.

У разі якщо балансова вартість майна, на яке поширюється податкова застава, є меншою ніж сума податкового боргу платника податків, право податкової застави поширюється на таке майно.

У разі якщо балансова вартість такого майна не визначена, його опис здійснюється за результатами оцінки, яка проводиться відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".

У разі збільшення суми податкового боргу складається акт опису до суми, відповідної сумі податкового боргу платника податків, у порядку, передбаченому цією статтею.

Право податкової застави не поширюється на майно, визначене підпунктом 87.3.7 пункту 87.3 статті 87 цього Кодексу, на іпотечні активи, що належать емітенту та є забезпеченням відповідного випуску іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю, на грошові доходи від цих іпотечних активів до повного виконання емітентом зобов`язань за цим випуском іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю, а також на склад іпотечного покриття та грошові доходи від нього до повного виконання емітентом зобов`язань за відповідним випуском звичайних іпотечних облігацій.

Майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису.

Відповідно до пункту 94.1 статті 94 Податкового кодексу України, адміністративний арешт майна платника податків (далі - арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом.

Арешт коштів на рахунку платника податків є різновидом адміністративного арешту, який застосовуються виключно на підставі рішення суду (на відміну від адміністративного арешту іншого майна, який здійснюється за рішенням керівника податкового органу). Разом з тим, підстави його застосування, що визначені пунктом 94.2 статті 94 Податкового Кодексу України, є загальними як для керівника податкового органу, так і для суду.

Так, згідно з пунктом 94.2. статті 94 Податкового кодексу України,

Арешт майна може бути застосовано, якщо з`ясовується одна з таких обставин:

- платник податків порушує правила відчуження майна, що перебуває у податковій заставі;

- фізична особа, яка має податковий борг, виїжджає за кордон;

- платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу;

- відсутні дозволи (ліцензії) на здійснення господарської діяльності, а також у разі відсутності реєстраторів розрахункових операцій, зареєстрованих у встановленому законодавством порядку, крім випадків, визначених законодавством;

- відсутня реєстрація особи як платника податків у контролюючому органі, якщо така реєстрація є обов`язковою відповідно до цього Кодексу, або коли платник податків, що отримав податкове повідомлення або має податковий борг, вчиняє дії з переведення майна за межі України, його приховування або передачі іншим особам;

- платник податків відмовляється від проведення перевірки стану збереження майна, яке перебуває у податковій заставі;

- платник податків не допускає податкового керуючого до складення акта опису майна, яке передається в податкову заставу;

- платник податків (його посадові особи або особи, які здійснюють готівкові розрахунки та/або провадять діяльність, що підлягає ліцензуванню) відмовляється від проведення відповідно до вимог цього Кодексу інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів (зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки).

З вказаних норм законодавства вбачається, що адміністративний арешт застосовується за наявності однієї із наведених вище обставин.

Суд не заперечує того факту, що за умови відсутності майна, за рахунок якого можливо погашення податкового боргу, встановлена підпунктом 20.1.33. пункту 20.1. статті 20 Податкового кодексу України норма надає право податковому органу звертатися до суду з позовом про накладення арешту на кошти платника податків. Проте, реалізація цього права можлива лише за умови дотримання підстав, встановлених пунктом 94.2. статті 94 Податкового кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду у справі №К/9901/465/18 від 30 січня 2018 року та у справі №826/6657/18 від 25 червня 2019 року.

Відповідно до частини 5 статті 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Однак, як було зауважено відповідачем, із з чим погоджується суд, позивач не виконав всі умови для з`ясування наявності у відповідача майна, на яке може звернути стягнення податковий орган.

Відповідно до п. 10 розділу II Порядку застосування податкової застави контролюючими органами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 16 червня 2017 року №586, опис майна може бути проведено за інформацією, документами і матеріалами державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій усіх форм власності та їх посадових осіб, які забезпечують ведення відповідних державних реєстрів (кадастрів).

При цьому, позивач не вчинив достатніх дій для з`ясування наявності майна у платника податків шляхом звернення до відповідних органів, визначених, зокрема, Порядком доступу посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, адвокатів, нотаріусів до Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів та їх власників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року №260.

Враховуючи вищезазначене у сукупності, суд погоджується з відповідачем, що позивачем не вжито всіх заходів, які передують застосуванню арешту коштів та інших цінностей на рахунках у банку.

Згідно з ч. 1 ст. 9, ст. 72, ч.ч. 1, 2, 5 ст. 77 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Таким чином, із системного аналізу вище викладених норм та з`ясованих судом обставин вбачається, що позов Головного управління ДФС у Львівській області є безпідставним, необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню повністю.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову Головному управлінню ДФС у Львівській області (79003, м. Львів, вул. Стрийська, 35, ) відмовити повністю.

Рішення суду, відповідно до ч. 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону № 2147-VIII, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя В.В. Амельохін