Справа № 120/2082/19-а
Суддя: Дончик Віталій Володимирович
Дата ухвалення: 2019-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

24 липня 2019 р. справа № 120/2082/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дончика В.В., розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінпродтрейд» до Управління освіти Жмеринської міської ради Вінницької області про визнання дій протиправним та зобов`язання вчинити дії

в с т а н о в и в :

27.06.2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вінпродтрейд» (далі - ТОВ «Вінпродтрейд», Товариство, позивач) звернулось в суд з адміністративним позовом до Управління освіти Жмеринської міської ради Вінницької області (далі - Управління, відповідач) про визнання дій протиправним та зобов`язання вчинити дії.

Зазначали, що 04.06.2019 року звернулись до розпорядника інформації - Управління освіти Жмеринської міської ради, в порядку Закону України "Про доступ до публічної інформації", із запитом про надання інформації №146, в якому просили надати інформацію про використання бюджетних коштів.

13.06.2019 року відповідачем листом № 942 було відмовлено у наданні інформації, у зв`язку із відсутністю коштів на виготовлення ксерокопій документів.

Товариство вважає, що зазначена відмова є протиправною, прийнята з порушенням норм Закону України «Про доступ до публічної інформації», в зв`язку з чим звернувся в суд з даним адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправною відмову Управління освіти Жмеринської міської ради Вінницької області у наданні інформації ТОВ «Вінпродтрейд» на запит про надання інформації № 146 від 04.06.2019;

- зобов`язати Управління освіти Жмеринської міської ради Вінницької області повторно розглянути запит ТОВ «Вінпродтрейд» про надання інформації №146 від 04.06.2019 та надати запитувану інформацію;

- стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінпродтрейд» судові витрати в розмірі 4921 грн., що складається із судового збору в розмірі 1921 гри. та витрат на професійну правничу допомогу - 3000 грн., за рахунок бюджетних асигнувань Управління освіти Жмеринської міської ради Вінницької області.

Ухвалою суду від 01.07.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 263 КАС України, розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження, у письмовому провадженні (без повідомлення учасників справи).

10.07.2019 року представником позивача до матеріалів справи долучені докази на підтвердження витрат позивача на професійну правничу допомогу.

18.07.2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач заперечував щодо обґрунтованості адміністративного позову та відсутність підстав для його задоволення. Зазначали, що відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про публічну інформацію» доступ до інформації забезпечується шляхом: систематичного та оперативного оприлюднення інформації: на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет. Враховуючи те, що вся запитувана інформація в запиті № 146 від 04.06.2019 року, знаходиться у відкритому доступі, що включає в себе: ознайомлення, копіювання, друк та інше, на сайті публічних закупівель «PROZORRO» доступ до якого є відкритим для будь якої-посадової особи або громадянина, в тому числі не обмежується право ТОВ «Вінпродтрейд» на здійснення витягів з вказаного офіційного веб-сайту.

Також, звертали увагу на положення ч. 2 ст. 21 Закону № 2939-VI у разі, якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк. У наведеному положенні під фактичними витратами маються на увазі усі витрати, що здійсненні при копіюванні та/або друкові документів обсягом більш як 10 сторінок, тобто запитувач інформації зобов`язаний відшкодувати витрати на виготовлення всіх сторінок запитаної інформації, крім перших 10 сторінок.

Окремо наголошували на тому, що ТОВ «Вінпродтрейд» систематично здійснює запити про доступ до публічної інформації без урахування того факту, що дана інформація є - публічною інформацією у формі відкритих даних, чим постійно дестабілізує роботу Управління. В зв`язку з чим, просили в задоволенні позову ТОВ «Вінпродтрейд» відмовити повністю.

Дослідивши матеріали справи, докази, якими сторони обґрунтовують свою правову позицію спірних правовідносин, суд встановив наступні фактичні обставини справи.

04.06.2019 року ТОВ «Вінпродтрейд» звернулось до Управління освіти Жмеринської міської ради Вінницької області, як розпорядника інформації, в порядку Закону України "Про доступ до публічної інформації", із запитом про надання інформації № 146, в якому просили:

1. Надати інформацію про використання бюджетних коштів, а саме:

- яку кількість масла вершкового було закуплено Управлінням освіти Жмеринської МР на підстав договору, який було укладено в результаті проведення процедури закупівлі від 05.11.2018 р. по предмету закупівлі: Масло вершкове (ідентифікатор закупівлі UA-2018-11-05-000857-b, договір №168/18 укладено 05.11.2018 року на суму 125 905,00 грн.;

- за якою ціною було закуплено масло вершкове (вказати ціну за 1 кг);

- чи мінялася протягом терміну виконання договору ціна закупівлі масла вершкового (вказати ціну з 1кг);

- у разі зміни ціни вказати на якій підставі та згідно яких підтверджуючих документів наданих ФОП ОСОБА_1 було змінено ціну, надати копії цих документів;

- вказати змінену ціну та вказати яку кількість масла вершкового було закуплено по змінених цінах (якщо ціну було змінено);

- яка сума бюджетних коштів була використана на закупівлю масла вершкового по вищевказаному договору.

2. Надати інформацію, у якій вказати, яким суб`єктом господарювання було виготовлено дану продукцію (із зазначенням назви виробника та його юридичної адреси).

3. Надати копії посвідчень про якість, декларації виробника і (або) іншого документу, який посвідчу якість продукції, що подавалася ФОП ОСОБА_1 під час постачання продукції зазначеної в договорі.

4. Надати інформацію, де вказати адресу електронної пошти на яку можливо надіслати запит на інформацію відповідно до ч. 3 ст. 19 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

Відповідь на вказаний запит та інформацію вказану у запиті просили надати у встановлені законодавством термін, шляхом надсилання поштового листа на адресу ТОВ «Вінпродтрейд»: ву. Волошкова, 51 А, м. Вінниця, 21034 та електронного листа (у pdf. форматі) на e-mail ТОВ «Вінпродтрейд»: .

13.06.2019 року Управління листом № 942 повідомило, що відповідно розрахунку до бюджету управління освіти Жмеринської міської ради, станом на 13.06.2019 року, кошти на виготовлення ксерокопій документів не передбачені. Тому управління освіти Жмеринської міської ради не має змоги надати відповідь по вищевказаних запитах на інформацію.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. 21 Закону України «Про доступ до публічної інформації» управління освіти Жмеринської міської ради відмовляє у наданні інформації.

Також, відповідно до ст. 23 Закону України «Про доступ до публічної інформації» роз`яснено право оскаржити рішення про відмову у наданні інформації.

Вважаючи, що відповідачем протиправно відмовлено в отримані інформації, оскільки відмова не ґрунтується на положеннях Закону України "Про доступ до публічної інформації, Товариство звернулось до суду з цим позовом.

Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог суд зазначає наступне.

Право на доступ до публічної інформації є конституційним правом людини, передбаченим і гарантованим статтею 34 Конституції України, яка, у свою чергу, ґрунтується на положеннях статті 10 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, статті 19 Загальної декларації прав людини, статтях 18 та 19 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" № 2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Стаття 5 Закону України "Про доступ до публічної інформації" визначає два різновиду, що забезпечують доступ до інформації, а саме шляхом:

1) систематичного та оперативного оприлюднення інформації: в офіційних друкованих виданнях; на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет; на єдиному державному веб-порталі відкритих даних; на інформаційних стендах; будь-яким іншим способом;

2) надання інформації за запитами на інформацію.

Згідно ч. 2 ст. 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації" запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Як вже було судом встановлено, позивач просив запитувану інформацію надати шляхом надсилання поштового листа та електронним шляхом на електронну адресу Товариства. В той же час, підставою для відмови відповідач послався на відсутність коштів, передбачених на виготовлення ксерокопій запитуваної інформації.

Стаття 21 Закону України "Про доступ до публічної інформації" регулює питання щодо оплати за надання інформації.

Згідно частини першої цієї статті визначено, що інформація на запит надається безкоштовно.

У разі якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк (ч. 2).

Згідно частини 3 цієї статті передбачено, що розмір фактичних витрат визначається відповідним розпорядником на копіювання та друк в межах граничних норм, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо розпорядник інформації не встановив розміру плати за копіювання або друк, інформація надається безкоштовно.

За правилами, визначеними частиною першою статті 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках:

1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит;

2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону;

3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком;

4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Цей перелік є виключний і розширенню не підлягає.

В той же час, в межах з`ясованих обставин справи, суд зазначає, що відповідач, пославшись на відсутність коштів на виготовлення копій запитуваної інформації, як підставу для відмови в задоволені запиту, не зазначає, що обсяг запитуваної інформації перевищує 10 сторінок, не пропонує при цьому Товариству здійснити, в разі необхідності, фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком, не вказує, що ним, як розпорядником інформації, встановлено розмір плати за копіювання або друк, а відповідно, згідно ч. 3 ст. 21 "Про доступ до публічної інформації", є обов`язок його сплатити.

Крім того, слід вказати, що Товариством, в запиті на отримання інформації, окрім іншого, ставилось прохання отримати запитувану інформацію шляхом її направлення на власну електронну адресу, що свою чергу також спростовує доводи відповідача про неможливість виконання запиту.

Щодо посилань відповідача у відзиві на позов про те, що запитувана інформація міститься у відкритому доступі на сайті публічних закупівель «PROZORRO», то дані заперечення, в силу положень ч. 2 ст. 77 КАС України, судом не беруть до уваги, оскільки такі обставини не містяться в оскаржуваній відмові у наданні інформації.

Також, в силу положень ч. 2 ст. 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації" відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Таким чином, відповідачем було відмовлено Товариству в доступі до отримання публічної інформації, в спосіб не передбачений Законом України "Про доступ до публічної інформації", тобто з порушенням порядку надання запитуваної інформації.

Стаття 23 Закону України "Про доступ до публічної інформації" передбачає право на оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації.

Відповідно до ч. 1 цієї статі передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду.

Частина друга визначає, що запитувач має право оскаржити: 1) відмову в задоволенні запиту на інформацію; 2) відстрочку задоволення запиту на інформацію; 3) ненадання відповіді на запит на інформацію; 4) надання недостовірної або неповної інформації; 5) несвоєчасне надання інформації; 6) невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону; 7) інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.

Оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України (ч. 3).

Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про визнання протиправною відмови відповідача у наданні інформації по заяві від 04.06.2019 року є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Крім того, відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному п. 4 ч. 2 цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом в рішенні.

З огляду на вище викладені положення, а також беручи до уваги обставини, встановлені в ході розгляду даної справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву ТОВ «Вінпродтрейд» про надання інформації №146 від 04.06.2019 та надати відповідь, з дотриманням положень Закону України "Про доступ до публічної інформації".

За приписами вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовна вимога підлягає задоволенню.

Що ж до встановлення судового контролю за виконанням судового рішення шляхом подання звіту, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанції може під час прийняття постанови у справі. Тобто, питання щодо зобов`язання відповідача подати такий звіт вирішується судом під час постановлення судового рішення.

Таким чином, встановлення строку на подачу звіту про виконання судового рішення є правом суду, який ухвалив судове рішення, а не його обов`язком.

В даному ж випадку, суд не вбачає підстав для встановлення судового контролю за виконанням зазначеного рішення, оскільки ознаки ухилення відповідача від обов`язку виконати судове рішення, що набуло законної сили відсутні, судове рішення та порядок його виконання є зрозумілим та не може бути протрактовано двозначно.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Вирішуючи питання щодо стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно пунктом 1 частини 3 статті 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Так, відповідно до частин 1 та 2 статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

При цьому даною статтею передбачено цілі розподілу, визначення розміру та розмір судових витрат.

Зокрема, згідно частини 3 статті 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до частин 4 та 5 ст. 134 КАС України, встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Відповідно до ч.7 ст.139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Надаючи оцінку письмовим доказам, суд наголошує, що на підставі п.2 ч.3 ст.134 КАС України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації сторін, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інші витрати, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 року у справі №815/4300/17, від 11 квітня 2018 року у справі №814/698/16.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі "East/West Alliance Limited" проти України", оцінюючи вимоги заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходить з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Згідно договору про надання правничої допомоги від 20 червня 2019 року вбачається, що предметом даного договору є надання клієнту (ТОВ "Вінпродтрейд") Адвокатським об`єднанням "Адвокатська компанія "Якименко і партнери" оплатної правової допомоги, на умовах, визначених цим договором, а саме складання позовної заяви про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії, з метою оскарження відмови у наданні інформації на запит про надання інформації № 146 від 04.06.2019 року.

Відповідно до п. 2.1. вартість правової допомоги (гонорар) за цим договором зазначається в акті приймання-передачі наданих послуг.

п. 2.2. договору визначає, що вартість години часу витраченого на надання послуги становить 500 год.

Також, до суду надано Акт приймання-передачі наданих послуг відповідно до Договору про надання правової допомоги, згідно якого сторонами погоджено обсяг та вартість наданих послуг та час витрачений на це.

На підтвердження отримання гонорару, адвокатом надано до суду платіжне доручення на суму 3000 грн.

Підсумовуючи наведене, суд дійшов висновку, що надані суду докази підтверджують факт понесення позивачем витрат на правничу допомогу за договором, роботу здійснену адвокатом в межах даного позову, обумовлений сторонами (позивачем та адвокатом) розмір гонорару відповідає складності справи та є розумним в межах сьогодення.

Крім того, суд наголошує, що відповідачем у відзиві на позов будь-яких заперечень щодо спростування заявленого розміру витрат на правничу допомогу не надавалось.

За наведеного вище, суд дійшов висновку про задоволення заяви про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача відповідних витрат.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

в и р і ш и в :

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною відмову Управління освіти Жмеринської міської ради Вінницької області у наданні інформації Товариству з обмеженою відповідальністю «Вінпродтрейд» на запит про надання інформації № 146 від 04.06.2019 року.

Зобов`язати Управління освіти Жмеринської міської ради Вінницької області повторно розглянути запит Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінпродтрейд» про надання інформації №146 від 04.06.2019 та надати запитувану інформацію, відповідно до положень Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінпродтрейд» (вул. Волошкова, 51-а, м. Вінниця, Вінницька область, ) судові витрати в розмірі 4921 грн. (чотири тисячі дев`ятсот двадцять одна гривня), що складається із судового збору в розмірі 1921 грн. (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня) та витрат на професійну правничу допомогу - 3000 грн. (три тисячі гривень), за рахунок бюджетних асигнувань Управління освіти Жмеринської міської ради Вінницької області (вул. Київська, 1-а, м. Жмеринка, Вінницька область, ).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення у повному обсязі виготовлене 24.07.2019 року.

Суддя Дончик Віталій Володимирович