Справа № 1.380.2019.000633
Суддя: Шавель Руслан Миронович
Дата ухвалення: 2019-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2019 рокуЛьвів№ 857/6218/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Шавеля Р.М.,

суддів Улицького В.З. та Кузьмича С.М.,

з участю секретаря судового засідання - Луців І.І.,

а також сторін (їх представників):

від позивача Вороняк М.М., Колодій Л.Б.;

від відповідача - Бондаренко О.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02.05.2019р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Західного територіального управління Національної гвардії України про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на військовій службі, стягнення грошового забезпечення за час вимушеного прогулу (суддя суду І інстанції: Крутько О.В., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 11 год. 58 хв. 02.05.2019р., м.Львів; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: 07.05.2019р.),-

В С Т А Н О В И В:

08.02.2019р. позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

визнати протиправним та скасувати наказ начальника Західного територіального управління /ЗТУ/ Національної гвардії України генерал-лейтенанта Гордійчука В.І. № 86 о/с від 27.12.2018р. про припинення /розірвання/ контракту та звільнення старшого прапорщика ОСОБА_1 /Г-013685/, начальника їдальні /солдатської/ взводу матеріально-технічного забезпечення Військової частини НОМЕР_1 з військової служби за контрактом у запас Збройних сил України за пп.«ж» п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» /систематичне невиконання умов контракту військовослужбовцем/;

визнати протиправним та скасувати наказ т.в.о. командира Військової частини НОМЕР_1 ЗТУ Національної гвардії України капітана ОСОБА_2 № 6 від 8.01.2019р. про виключення старшого прапорщика ОСОБА_1 /Г-013685/, начальника їдальні /солдатської/ взводу матеріально-технічного забезпечення Військової частини НОМЕР_1 зі списків особового складу та всіх видів забезпечення;

поновити старшого прапорщика ОСОБА_1 /Г-013685/ на посаді начальника їдальні /солдатської/ взводу матеріально-технічного забезпечення Військової частини НОМЕР_1 ЗТУ Національної гвардії України або на іншій рівнозначній посаді, з 08.01.2019р.;

стягнути з ЗТУ Національної гвардії України на користь старшого прапорщика ОСОБА_1 /Г-013685/ грошове забезпечення за час вимушеного прогулу;

постанову в частині поновлення на посаді старшого прапорщика ОСОБА_1 /Г-013685/ та стягнення на його користь грошового забезпечення у межах суми стягнення за один місяць звернути до негайного виконання (а.с.4-7).

Розгляд цієї справи, що віднесена процесуальним законом до справ незначної складності, проведено судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 02.05.2019р. в задоволенні заявленого позову відмовлено (а.с.84-91).

Не погодившись з винесеним судовим рішенням, його оскаржив позивач ОСОБА_1 , який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову постанову, якою заявлений позов задовольнити (а.с.213-216).

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що за час проходження військової служби він суворо дотримувався умов контракту. Контракт був укладений 30.04.2016р. Всі службові обов`язки з 2016 року він виконував добросовісно, сумлінно та у повній відповідності до вимог контракту і усіх нормативно-правових актів. Про накладені стягнення (2018р.) не був повідомлений, йому їх не було оголошено, а лише 08.11.2018р. він був ознайомлений із службовою карткою. Крім того, з ним не було проведено бесіду з приводу подальшої роботи та не вирішувалося питання про переведення до іншої військової частини. Також його не було ознайомлено з документами, які складені у військовій частині з приводу звільнення, через що він був позбавлений можливості оскаржувати прийняті рішення.

Судом не взято до уваги його доводи та постановлено незаконне рішення. Разом з тим, судом не було задоволено клопотання про витребування доказів про те, що командир військової частини перебував у відпустці на час постановлення ним наказів.

Відповідачем ЗТУ Національної гвардії України скеровано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального законодавства та ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.119-133).

Заслухавши суддю-доповідача, позивача та його представника на підтримання поданої скарги, заперечення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як достовірно встановлено судом першої інстанції, позивач ОСОБА_1 проходив службу в Національній гвардії України, мав звання старшого прапорщика.

30.04.2016р. між ОСОБА_1 та ЗТУ Національної гвардії України укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Національній гвардії України на посадах осіб сержантського та старшинського складу (а.с.10).

Починаючи з 2017 року, позивач проходив службу у Військовій частині НОМЕР_1 ЗТУ Національної гвардії України на посаді начальника та обіймав посаду начальника їдальні /солдатської/ взводу матеріально-технічного забезпечення цієї частини.

Наказом начальника ЗТУ Національної гвардії України № 86 о/с від 27.12.2018р. відповідно до пп.«ж» п.2 ч.5 ст.26 (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту) Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» припинено (розірвано) контракт та звільнено ОСОБА_1 з військової служби у Національній гвардії України у запас Збройних Сил України (а.с.82).

Підставою звільнення позивача з військової служби слугувало систематичне невиконання умов контракту, порушення позивачем військової дисципліни.

На підставі наведеного наказом командира Військової частини НОМЕР_1 ЗТУ Національної гвардії України (по стройовій частині) № 6 від 08.01.2019р. старшого прапорщика ОСОБА_1 (Г-013685) начальника їдальні (солдатської) взводу матеріально-технічного забезпечення, звільненого відповідно до пп.«ж» п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту) без права носіння військової форми одягу, виключено зі списків особового складу та всіх видів грошового забезпечення 08.01.2019р. (а.с.67).

Звертаючись до суду із розглядуваним позовом, ОСОБА_1 наголошував на тому, що ним не допускалося систематичного невиконання умов укладеного контракту, про раніше накладені стягнення до нього не доводилася відповідна інформація; під час процедури звільнення з військової служби з ним не проводилася бесіда і не вирішувалося питання про переведення до іншої військової частини, також його не ознайомлювали з документами, які були складені під час його звільнення.

Приймаючи рішення по справі та відмовляючи у задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив з того, що до ОСОБА_1 неодноразово застосовувалися дисциплінарні стягнення за порушення дисципліни, з ним неодноразово проводилися бесіди щодо недопущення вживання спиртних напоїв під час несення служби.

Таким чином, саме неодноразове невиконання позивачем своїх службових обов`язків, недбале ставлення до виконання своїх функціональних обов`язків (відсутність на військовій службі без поважних причин) стало причиною для висновку про його неповну службову невідповідність та відповідно для прийняття наказу № 86 о/с від 27.12.2018р. про звільнення з військової служби позивача (у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту).

Водночас, накази про накладення дисциплінарних стягнень позивачем не оскаржувались, отже на момент прийняття спірних наказів відповідні стягнення не були зняті.

Щодо доводів позивача про те, що перед звільненням бесіда з ним не проводилась, суд виходив з того, що така обставина не може бути підставою для визнання протиправними наказів відповідача № 86 о/с від 27.12.2018р. та № 6 від 08.01.2019р., оскільки зазначена бесіда має на меті встановити, які пільги та переваги має військовослужбовець з працевлаштування та матеріально-побутового забезпечення, доведення військовослужбовцю рішення щодо рекомендацій для військового комісаріату стосовно можливості проходження ним служби у військовому резерві Збройних Сил України, підлягають з`ясуванню місце проживання після звільнення військовослужбовця. Вказані питання, які мають бути вирішені під час бесіди, не впливають на рішення щодо притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності чи накладення дисциплінарних стягнень, а стосуються вирішення питань пов`язаних з реалізацією рішення про звільнення військовослужбовця.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірних та обґрунтованих висновків, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини регулюються приписами Закону України № 2232-XII від 25.03.1992р. «Про військовий обов`язок і військову службу». Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затв. Законом України № 551-XIV від 24.03.1999р., Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затв. Указом Президента України № 1153/2008 від 10.12.2008р., Інструкцією про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затв. наказом Міністерства оборони України № 170 від 10.04.2009р.

Зокрема, відповідно до ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби (ч.1).

Проходження військової служби здійснюється:

громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом;

іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України (ч.2).

Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями (ч.3).

Згідно з пп.«ж» п.2 ч.5 ст.26 цього Закону контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби під час дії особливого періоду у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем.

Відповідно до норм Дисциплінарного статуту Збройних Сил України:

ст.1 - військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.

ст.4 - військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця:

додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів;

бути пильним, зберігати державну та військову таємницю;

додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство;

виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету;

поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків;

не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.

ст.83 - на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.

ст.84 - прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.

ст.86 - під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.

Відповідно до п.12.4 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затв. наказом Міністерства оборони України № 170 від 10.04.2009р., звільнення з військової служби у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем здійснюється за підсумками атестування з виконанням вимог, визначених пунктом 228-1 Положення.

Пунктом 228-1 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затв. Указом Президента України № 1153/2008 від 10.12.2008р., передбачено, що звільнення з військової служби у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту військовослужбовцем здійснюється в разі, коли протягом останніх 12 місяців за неналежне виконання або відмову від виконання взятих на себе під час укладення контракту про проходження військової служби чи контракту про навчання обов`язків він два або більше разів у сукупності притягувався до кримінальної відповідальності, адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни в Міністерстві оборони України, чи після попередження військовослужбовця про неповну службову відповідність він не виправив своєї поведінки і це стягнення не відіграло своєї ролі, а також у разі відмови курсанта, з яким укладено контракт про навчання, від проходження військової служби на посадах осіб сержантського і старшинського складу або офіцерського складу після закінчення вищого навчального закладу.

Під час судового розгляду встановлено, що протягом останніх 12 місяців за неналежне виконання або відмову від виконання взятих на себе під час укладення контракту про проходження військової служби позивача було більше двох разів у сукупності на підставі письмових наказів притягнуто до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни.

Зокрема, 07.08.2018р. ОСОБА_1 оголошено командиром частини догану за несвоєчасну доповідь про те, що 06.08.2018р. працівниками поліції було складено два протоколи про вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст.130 КУпАП (керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції) та ст.124 КУпАП (порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожній споруд чи іншого майна).

Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 № 214 від 15.08.2018р. «Про результати проведення службового розслідування» ОСОБА_1 було оголошено «сувору догану» за обман командира та порушення ст.12 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України

10.09.2018р. ОСОБА_1 особисто було оголошено догану заступником командира Військової частини НОМЕР_1 з тилу - начальником тилу за неналежне виконання своїх службових обов`язків.

21.09.2018р. командиром Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 оголошено сувору догану за недбале ставлення до виконання своїх функціональних обов`язків.

Крім того, наказом начальника ЗТУ Національної гвардії України № 342 від 20.09.2018р. «Про стан тилового забезпечення військової частини НОМЕР_1 » ОСОБА_1 було оголошено неповну службову відповідність.

08.11.2018р. наказом командира Військової частини НОМЕР_1 № 302 ОСОБА_1 оголошено сувору догану у зв`язку із невиходом на службу без поважних причин.

У зв`язку із систематичністю порушень військової дисципліни позивач розглядався 15.08.2018р. та 30.10.2018р. на атестаційній комісії Військової частини НОМЕР_1 .

08.11.2018 ОСОБА_1 не прибув до місця несення служби, по даному факту було призначено службове розслідування, в ході якого було встановлено, що він не прибув без поважних причин.

Також з ОСОБА_1 неодноразово проводилися бесіди щодо недопущення вживання спиртних напоїв під час несення служби (а.с.23-73).

Таким чином, неодноразове невиконання позивачем своїх службових обов`язків, недбале ставлення до виконання своїх функціональних обов`язків (відсутність на військовій службі без поважних причин) стало причиною для висновку про його неповну службову невідповідність та відповідно для прийняття наказу № 86 о/с від 27.12.2018р. про звільнення з військової служби у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту.

Накладенню вказаних стягнень передувало в окремих випадках проведення службового розслідування, з приводу порушень дисципліни позивач неодноразово надавав письмові пояснення, а відтак був обізнаний про наведені обставини.

Водночас, відповідно до ст.97 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення.

Усі заохочення та дисциплінарні стягнення (крім зауваження), передбачені цим Статутом, у тому числі і заохочення, оголошені командиром усьому особовому складу підрозділу (команди), військової частини, заносяться у тижневий строк до службової картки військовослужбовця (додаток 3 до цього Статуту) (ст.106).

Виходячи із сукупності фактичних обставин справи, колегія суддів критично оцінює доводи апелянта про те, що до нього не доводилися накладення дисциплінарних стягнень; також 08.11.2018р. позивач був ознайомлений із службовою карткою, в якій містився весь перелік застосованих до нього стягнень (а.с.63); не звертався до відповідача із заявами щодо надання копій цих наказів; також позивачем не представлено будь-яких доказів намагань чи спроб оскарження дій чи наказів відповідача.

Водночас, відповідно до ст.109 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України кожний військовослужбовець один раз на рік, а також у разі переведення на нове місце служби повинен ознайомитися із своєю службовою карткою й розписатися про це. У разі переведення військовослужбовця службова картка пересилається до нового місця служби.

Жодних доказів чинення позивачу перешкод в ознайомленні з його службовою карткою не надано.

Окрім цього, на момент прийняття спірних наказів відповідні стягнення не були зняті з позивача або скасовані в судовому порядку.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що позивач ОСОБА_1 , будучи військовослужбовцем, допустив систематичне невиконання умов контракту, через що підставно та обґрунтовано був звільнений з військової служби у Національній гвардії України на підставі пп.«ж» п.2 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».

Оцінюючи такий суворий захід впливу, колегія суддів враховує, що в матеріалах справи не зазначено обставин, які б пом`якшували відповідальність військовослужбовця за вчинені порушення службової дисципліни.

В частині покликання апелянта на непроведення ним бесіди перед звільненням колегія суддів враховує, що відповідно до п.236 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затв. Указом Президента України № 1153/2008 від 10.12.2008р., з військовослужбовцями, які проходять військову службу за контрактом, перед їх звільненням проводиться бесіда з питань звільнення.

Згідно з п.12.7 Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затв. наказом Міністерства оборони України № 170 від 10.04.2009р., бесіда з питань звільнення проводиться з військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу - командиром військової частини, в якій вони проходять військову службу, або його заступником.

Бесіда проводиться перед направленням документів на звільнення військовослужбовця. До участі в бесіді з військовослужбовцем, який звільняється з військової служби, за потреби залучаються безпосередні командири, фахівці кадрових, юридичних, фінансових органів тощо.

Під час бесіди з військовослужбовцем посадова особа роз`яснює йому, які пільги та переваги він має з працевлаштування та матеріально-побутового забезпечення, доводить військовослужбовцю рішення щодо рекомендацій для військового комісаріату стосовно можливості проходження ним служби у військовому резерві Збройних Сил України, водночас з`ясовує про місце проживання після звільнення військовослужбовця та військовий комісаріат для направлення його на військовий облік. При цьому враховуються прохання та побажання військовослужбовця, даються необхідні пояснення з інших питань.

Зміст проведення бесіди відображається в аркуші бесіди. У разі відмови військовослужбовця підписати аркуш бесіди він підписується особами, присутніми під час бесіди, з відміткою про відмову військовослужбовця підписувати аркуш бесіди.

Аркуш бесіди зберігається у першому примірнику особової справи військовослужбовця.

Під час судового розгляду не встановлено факту проведення з позивачем бесіди згідно п.236 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.

Разом з тим, така обставина не може слугувати достатньою підставою для визнання протиправними наказів відповідача № 86 о/с від 27.12.2018р. та № 6 від 08.01.2019р., оскільки зазначена бесіда стосується вирішення питань, що не впливають на рішення щодо притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності чи накладення дисциплінарних стягнень (така співбесіда торкається питань, пов`язаних з реалізацією рішення про звільнення військовослужбовця).

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов послідового та обґрунтованого висновку про те, що оскаржувані накази прийняті відповідачем з дотримання вимог чинного законодавства.

Покликання апелянта на рішення судів у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП колегія суддів відхиляє, оскільки накладені відповідачем на нього стягнення стосувалися несвоєчасної доповіді про те, що 06.08.2018р. працівниками поліції було складено два протоколи про вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст.130 КУпАП (керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції) та ст.124 КУпАП (порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожній споруд чи іншого майна).

Факт закриття судом провадження у справі за ч.1 ст.130 КУпАП через відсутність події та складу адміністративного правопорушення (а.с.135-136) не спростовує факту несвоєчасної доповіді про вказані обставини.

Водночас, вказані рішення стосуються лише правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та не торкаються проступку, визначеного ст.124 КУпАП.

В частині решти доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що всі конкретні, доречні та важливі доводи позивача, наведені в позовній заяві, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, згідно яких доводи позивача відхилені.

Із урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що заявлений позов є безпідставним та необґрунтованим, а тому не підлягає до задоволення, з вищевикладених мотивів.

Матеріали справи не містять доказів понесення особами судових витрат на стадії апеляційного розгляду справи, у зв`язку з чим відповідно до ст.139 КАС України підстави для їх розподілу є відсутніми.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування останнього колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.310, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 02.05.2019р. в адміністративній справі № 1.380.2019.000633 залишити без задоволення, а вказане рішення суду без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку лише у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. М. Шавель
судді В. З. Улицький
С. М. Кузьмич
Дата складення повного судового рішення: 24.07.2019р.