Справа № 620/1731/19
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2019-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/1731/19 Суддя (судді) першої інстанції: Непочатих В.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Файдюка В.В.,

Суддів Мєзєнцева Є.І.,

Чаку Є.В.,

При секретарі Марчук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 червня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вугледарського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про скасування запису, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до Вугледарського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, у якому просив суд: скасувати запис від 26.06.2018 винесений ОСОБА_2 (Вугледарський міський відділ державної виконавчої служби ГТУЮ у Донецькій області) про припинення обтяження на майно: будівлю корівника площею 788,7 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 червня 2019 року у відкритті провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до Вугледарського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про скасування запису - відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати дану ухвалу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Вказана апеляційна скарга обґрунтована тим, що згідно частини 1 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

У той же час, оскільки жодного виконавчого провадження Вугледарським міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області щодо боржника ОСОБА_3 відкрито не було, відтак оскаржуваний запис винесено було не як державним виконавцем, а як державним реєстратором.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем зазначено, що 26.06.2018 жодних дій в реєстрі речових прав на нерухоме майно ОСОБА_2 не проводила, реєстрація припинення арешту відбулась внаслідок несанкціонованого втручання в роботу через хакерську атаку.

Заслухавши доповідь судді, розглянувши та перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у даній справі, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки оскаржуваний запис був вчинений на виконання ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 11.08.2018 по цивільній справі № 753/7530/17, якою в порядку забезпечення позову накладено арешт на будівлю корівника площею 788,7 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , відтак позовні вимоги не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, а мають бути розглянуті за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року в справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «суд, встановлений законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно до статті 2 КАС завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, у тому числі на виконання делегованих повноважень, і який виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною цих функцій (пункти 1, 2 частини першої статті 4 КАС).

Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ за статтею 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи в публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.

У пункті 7 частини першої статті 4 КАС визначено, що суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

У той же час, при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин. Визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Публічно-правовим вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Наведене нормативне регулювання визначає, за якими критеріями певні спірні правовідносини належить відносити до тих, на які поширюється або не поширюється юрисдикція адміністративних судів. Вияв і вибір ознак належності спору до відповідної юрисдикції суду в кожному конкретному випадку має провадитися із суб`єктного складу спірних правовідносин, суті та юридичної природи фактичних передумов конфлікту і, що головне, змісту правовідносин між їх суб`єктами.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 826/14603/17.

У той же час, за висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 03 липня 2018 року (справа № 826/27224/15) приватно-правові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених неправомірними, на думку особи, рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що предметом даного позову є оскарження запису від 26.06.2018 винесеного ОСОБА_2 (Вугледарський міський відділ державної виконавчої служби ГТУЮ у Донецькій області) про припинення обтяження на майно: будівлю корівника площею 788,7 кв. м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказаний запис був вчинений при виконання ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 11.08.2018 по цивільній справі № 753/7530/17, якою в порядку забезпечення позову накладено арешт на будівлю корівника площею 788,7 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 .

Вживаючи заходи забезпечення позову, Дарницький районний суд м. Києва виходив з того, що оскільки предметом розгляду у справі № 753/7530/17 є стягнення на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_3 грошової суми у розмірі 368 460 грн 60 коп., тобто позов заявленим на значну суму, відтак до вирішення справи належне відповідачу - ОСОБА_3 майно могло бути продане.

Вказане свідчить про те, що звернення до суду з даним позовом зумовлене необхідністю захисту прав позивача не у сфері публічно-правових відносин, а захисту його майнових прав.

Зважаючи на викладене, спір про скасування запису щодо державної реєстрації обтяжень нерухомого майна має розглядатися як спір, що пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача.

Отже, оскільки у справі № 753/7530/17 існує невирішений майновий спір між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , то подальше оспорювання володіння, користування та розпорядження майном, яке перебуває у власності ОСОБА_3 не може здійснюватися за правилами адміністративного судочинства. Такий спір має вирішуватися судами за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 статті 170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи, що даний позов не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, ухвала суду від 21 червня 2019 року про відмову у відкритті провадження у справі є законною та обґрунтованою.

Таким чином, доводи апеляційної скарги позивача не спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваній ухвалі, та не можуть бути підставою для її скасування.

Отже при винесенні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 312, 315, 316, 321, 325, 328 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 21 червня 2019 року- залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: Є.І. Мєзєнцев

Є.В. Чаку