Справа № 804/11562/15
Суддя: Шальєва В.А.
Дата ухвалення: 2019-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 липня 2019 року м. Дніпросправа № 804/11562/15

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Шальєвої В.А.

суддів: Білак С.В., Малиш Н.І.,

секретар судового засідання Лащенко Р.В.

за участі представника позивача Чередниченко Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду у м. Дніпрі апеляційну скаргу Східного офісу Держаудитслужби на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.09.2015 р. (суддя Віхрова В.С.) в справі № 804/11562/15 за позовом Східного офісу Держаудитслужби до Товариства з обмеженою відповідальністю «СДМ» про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

Державна фінансова інспекція в Дніпропетровській області (далі ДФІ) звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «СДМ» про стягнення коштів в сумі 26071,20 грн.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.09.2015 р. в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.05.2016 р. частково задоволена апеляційна скарга Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області, постанова Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.09.2015 р. скасована, провадження у справі закрите.

Постановою Верховного Суду від 24.04.2019 р. ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 11.05.2016 р. скасована, справа направлена для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою від 24.06.2019 р. справа прийнята до провадження Третього апеляційного адміністративного суду.

Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 22.07.2019 р. здійснена заміна первісного позивача Державної фінансової інспекції в Дніпропетровській області правонаступником Східним офісом Держаудитслужби.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати постанову суду першої інстанції з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, ухвалити нове рішення про задоволення позову. В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт посилається на те, що відповідно до Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» від 26 січня 1993 року N 2939-XII органу державного фінансового контролю надано право пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства. При виявленні збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представник відповідача до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлений належним чином, у зв`язку з чим суд визнав за можливе здійснити апеляційний перегляд справи за відсутності представника відповідача.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена, проте судове рішення підлягає скасуванню, провадженню у справі закриттю.

Судом першої інстанції встановлено, що за результатами проведеної ДФІ в Дніпропетровській області ревізії фінансово-господарської діяльності ДП «Облплемпідприємство» встановлено недоотримання доходів: державним підприємством - 60 832,80 грн., державним бюджетом - 26 071,20 грн., внаслідок використання орендарем ТОВ «СДМ» орендної площі більше, ніж передбачено договором оренди приміщення, укладеним з ДП «Облплемпідприємство». Підконтрольною установою - ДП «Облплемпідприємство» не забезпечено виконання вимог з усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, у зв`язку з чим ДФІ в Дніпропетровській області звернулась до суду з позовом до ТОВ «СДМ» про стягнення з відповідача коштів у сумі 26 071,20 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що контролюючим органом здійснено ревізію фінансово-господарської діяльності ДП «Облплемпідприємство», а позов про стягнення шкоди подано поза межами повноважень, до непідконтрольної установи.

Суд вважає, що ця справа не є справою адміністративної юрисдикції, відповідно, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі повинно бути закрито.

Судом встановлено, що ДФІ проведено планову ревізію фінансово-господарської діяльності ДП «Облплемпідприємство» за період з 01.04.2013 р. по 01.04.2015 р., висновки якої викладено в акті від 29.05.2015 р. №07-24/4.

Ревізією дотримання законодавства при наданні в оренду державного майна, проведеною вибірково за лютий 2013 р. - травень 2015 р., встановлено, що ДП «Облплемпідприємство» укладено договір оренди приміщення від 01.07.2012 р. та договір оренди обладнання від 06.04.2012 р. з ТОВ «СДМ».

Перевіркою відповідності укладання договорів оренди державного майна вимогам Закону України «Про оренду державного та комунального майна» від 10.04.1992 р. № 2269-ХІІ (далі Закон № 2269-ХІІ) встановлено порушення вимог п. 2 ст. 10 щодо істотних умов договору оренди в частині того, що укладені сторонами договори повинні відповідати типовому договору оренди відповідного майна.

В порушення вимог ст. 11 та ст. 19 Закону № 2269-ХІІ експертна оцінка майна, що надано в оренду ТОВ «СДМ», не проведена, орендна плата не визначена за Методикою розрахунку і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786.

Проведеним в ході ревізії контрольним обміром приміщення, яке використовується орендарем ТОВ «СДМ» для використання під склад та упаковку будівельних матеріалів, встановлено, що фактично орендована площа, на якій розміщено обладнання орендаря та будівельні матеріали, складає 426,0 кв.м., хоча орендована площа згідно з договором оренди від 01.07.2012 р. складає 196,0 кв.м., тобто орендарем використовувалась площа приміщення на 230,0 кв.м. більша, ніж обумовлена в договорі оренди, що є порушенням вимог ч. 1 ст. 2 Закону № 2269-ХІІ.

Також в порушення вимог п. п. 1, 5 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 року № 996-XIV, п. 5, п. 21 Положення (стандарт) бухгалтерського обліку № 15 «Дохід», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 № 290, пп. 2.1, 2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 р. № 88, з грудня 2013 р. по травень 2015 р. ДП «Облплемпідприємство» не виставлялися рахунки та акти наданих послуг по оренді приміщення ТОВ «СДМ» відповідно до договору від 01.07.2012 р., у зв`язку з чим недоотриманий дохід за використання площі приміщення 426,0 кв.м. складає 86904,00 грн.

Листом-вимогою про вжиття заходів щодо усунення та недопущення виявлених ревізією фінансових порушень від 15.06.2015 р. №04-07-05-15/5121, адресованою ДП «Облплемпідприємство», запропоновано стягнути з орендаря ТОВ «СДМ» кошти в сумі 86904,00 грн. із перерахуванням відповідної суми до каси підприємства, з подальшим перерахуванням коштів у сумі 26071,20 грн. до державного бюджету (п.3.1).

Спірним є питання наявності у органу державного фінансового контролю компетенції на стягнення коштів з непідконтрольної установи.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.

На час виникнення спірних правовідносин правові та організаційні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні регулювались Законом України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» (Закон № 2939-XII) та приписами Положення про Державну фінансову інспекцію України, затвердженого Указом Президента України N499/2011 від 23.04.2011 р. (далі Положення)

Відповідно до частини першої статті 1 Закону № 2939-XII здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Президентом України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Положенням визначено, що Держфінінспекція є центральним органом виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.

Держфінінспекція здійснює свої повноваження безпосередньо та через територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, містах або міжрайонні, об`єднані в районах та містах територіальні органи, головних інспекторів у районах та містах (пункт 7 Положення).

Відповідно до пункту 6 Положення Держфінінспекція має право в установленому порядку, зокрема: пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства (підпункт 15); у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства (підпункт 18); при виявленні збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України (підпункт 21).

Положенням установлено, що Держфінінспекція відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб і, у разі якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, має право звернутися до суду в інтересах держави.

Зазначені норми узгоджуються з положеннями статті 10 Закону № 2939-ХІІ, якою визначено права органу державного фінансового контролю. Зокрема, пунктом 7 передбачено право пред`являти керівникам та іншим особам підприємств, установ та організацій, що контролюються, обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення виявлених порушень законодавства, вилучати в судовому порядку до бюджету виявлені ревізіями приховані і занижені валютні та інші платежі, ставити перед відповідними органами питання про припинення бюджетного фінансування і кредитування, якщо отримані підприємствами, установами та організаціями кошти і позички використовуються з порушенням чинного законодавства.

Згідно з пунктом 10 статті 10 Закону № 2939-ХІІ органу державного фінансового контролю надано право звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів, а відповідно до пункту 13 цієї норми при виявленні збитків, завданих державі чи підприємству, установі, організації, що контролюється, визначати їх розмір у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до частини другої статті 15 Закону № 2939-XII законні вимоги службових осіб органу державного фінансового контролю є обов`язковими для виконання службовими особами об`єктів, що контролюються.

Таким чином, орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль за використанням коштів державного і місцевих бюджетів та у разі виявлення порушень законодавства має право пред`являти обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень.

При виявленні збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства і у цій частині вона є обов`язковою до виконання.

Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, то вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що орган державного фінансового контролю проводить державний фінансовий контроль щодо підконтрольних установ. Право вимоги, надане органу державного фінансового контролю статею 10 Закону № 2939-XII, може бути адресоване виключно підконтрольним установам, а звернення до суду в інтересах держави можливе лише у випадку незабезпечення такими установами вимог щодо усунення порушень законодавства з питань збереження і використання активів, виявлених під час здійснення державного фінансового контролю.

Позивачем у цій справі є Держфінінспекція в Дніпропетровській області, правовий статус якої визначено Законом № 2939-XII, згідно з яким ДФІ надано право звертатися до суду з відповідним позовом про відшкодування збитків. При цьому здійснення органом державного фінансового контролю своїх повноважень (владних управлінських функцій) обумовлює виникнення правовідносин з саме підконтрольною установою (в цьому випадку ДП «Облплемпідприємство»).

В справі, що розглядається, спір стосується вимоги Держфінінспекції в Дніпропетровській області про стягнення з ТОВ «СДМ» завданих бюджету збитків, які виникли у зв`язку з недоотримання підконтрольною установою ДП «Облплемпідприємство» доходів на загальну суму 86904,00 грн., з яких підприємством - 60832,80 грн. та державним бюджетом 26071,20 грн., внаслідок використання орендарем ТОВ «СДМ» орендної площі більше, ніж передбачено договором оренди приміщення.

Тобто, позивачем заявлені позовні вимоги до юридичної особи ТОВ «СДМ», яка не є підконтрольною установою, владних управлінських функцій відносно відповідача Держфінінспекція в Дніпропетровській області (Східний офіс Держаудитслужби) не здійснює, й права позивача на звернення до суду з адміністративним позовом до непідконтрольних їй установ, тобто до суб`єктів господарської діяльності, про стягнення коштів (збитків) закон також не передбачає.

Отже, орган державного фінансового контролю не має права на звернення до адміністративного суду з позовом до непідконтрольної установи - підприємства про стягнення збитків, завданих державному бюджету внаслідок використання орендарем орендної площі більше, ніж передбачено договором оренди приміщення, оскільки чинним законодавством такого права у контролюючого органу не передбачено, а відповідач не був підконтрольною установою стосовно позивача при проведенні планової ревізії фінансово-господарської діяльності ДП «Облплемпідприємство».

Відповідно до частини першої статті 50 КАС (у редакції, чинній на час звернення позивача до суду з позовом) сторонами в адміністративному процесі є позивач та відповідач. Позивачем в адміністративній справі можуть бути, зокрема, суб`єкти владних повноважень при здійсненні ними владних управлінських функцій на підставі законодавства.

Спір за позовом суб`єкта владних повноважень Східного офісу Держаудитслужби (на час виникнення спірних правовідносин Держфінінспекції у Дніпропетровській області) про стягнення завданих збитків, звернений до непідконтрольної установи, не має ознак публічно-правового характеру, а стосується господарсько-правових відносин між ДП «Облплемпідприємство» та ТОВ «СДМ».

Здійснюючі новий апеляційний розгляд справи після скасування Верховним Судом ухвали суду апеляційної інстанції про закриття провадження у справі, суд враховує правові висновки, викладені за аналогічних обставин в постановах Великої Палати Верховного Суду від 29 серпня 2018 року, 3 квітня 2019 року в справах № 816/2394/16, 804/13208/15 відповідно, а також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.04.2019 р. в справі № 824/753/16-а.

Частиною 5 статті 242 КАС України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тобто, приведені висновки Великої Палати Верховного Суду повинні враховуватися судом при застосуванні норм права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом.

У п. 24 рішення в справі «Сокуренко і Стригун проти України» від 20 липня 2006 року Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Крім того, ЄСПЛ у справі «Занд проти Австрії» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, здійснює судовий розгляд на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 238 КАС України у чинній редакції суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

За приписами частини 1 статті 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Оскільки цей спір не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, суд доходить до висновку, що судом першої інстанції судове рішення прийнято з порушенням норм процесуального права, відповідно, наявні підстави для скасування судового рішення суду першої інстанції і закриття провадження у справі.

Суд роз`яснює, що питання стягнення коштів з непідконтрольної установи може бути вирішено в порядку господарського судочинства.

На підставі викладеного, керуючись статтями 6, 7, 8, 9, 238, 242, 243, 308, 315, 319, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Східного офісу Держаудитслужби на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.09.2015 р. в справі № 804/11562/15 залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.09.2015 р. в справі № 804/11562/15 за позовом Східного офісу Держаудитслужби до Товариства з обмеженою відповідальністю «СДМ» про стягнення коштів скасувати.

Закрити провадження у справі № 804/11562/15 за позовом Східного офісу Держаудитслужби до Товариства з обмеженою відповідальністю «СДМ» про стягнення коштів.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття 22.07.2019 р. та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23.07.2019 р.

Суддя-доповідач В.А. Шальєва

суддя С.В. Білак

суддя Н.І. Малиш