Справа № 540/1045/19
Суддя: Василяка Д.К.
Дата ухвалення: 2019-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2019 р.м. ХерсонСправа № 540/1045/19

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Василяки Д.К.,

при секретарі: Кукульник Я.В., за участю представників позивача Козачек О.Д. , Казанік Р.О. , представників відповідача Козлова А.О., Воронової Л.О., Кузьмінова С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального провадження адміністративну справу за позовом Міського комунального підприємства "Гарантія" до Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

встановив:

Позивач звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду з вказаним позовом, в якому просив суд визнати не чинними та скасувати податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Херсонській області, Автономної Республіки Крим та м.Севастополі від 22.02.2019 року № , № , № , № , № , № , № .

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що згідно з висновками ГУ ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, що викладені в Акті перевірки, позивач мав взаємодію з наступними контрагентами - постачальниками: ТОВ «ІК «Плазма-Плюс», ТОВ «ДБСК ГРУП», ТОВ фірма «Таврія» ЛТД, ТОВ «Херсонбуд», ФП ОСОБА_3 , ПП БФ «Херсон-Сервісбуд», ПП «Херсон-Інтербуд», і на думку інспекторів підприємством лише документально оформлені господарські операції з контрагентами - постачальниками з відображенням їх у бухгалтерському та податковому обліку без фактичного їх здійснення, в зв`язку з чим відбулося заниження доходів і завищення податкового кредиту по господарським операціям, однак позивач вважає, що посадовим особам ДФС не надано право визначати дійсність договорів та реальність господарських операцій в залежності від знаходження за юридичною адресою, наявності у сторін договору складів, приміщень, чисельності персоналу, умови транспортування товару, тощо. Крім того в акті перевірки зазначається, що на порушення пп. 134.1.1 п.134.1 ст.134, п.135.1 ст.135 Податкового кодексу України, п.5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 «Зобов`язання», п.5,7,8,21 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», МКП «Гарантія» ХМР занижено дохід, отриманий від паркування автомобілів на міському пляжі «Південий» у Гідропарку за адресою: вул.Марії Фортус,3, на загальну суму 50 917 грн. Позивач з вказаними порушеннями не погоджується, так як посилання на первісні документи для встановлення факту заниження доходу від паркування автомобілів в Акті перевірки відсутнє, а фактично стоянка для автотранспорту у Гідропарку, за адресою вул. М. Фортус, 3 розпочала працювати лише у 2018 році. Також, перевіркою встановлено розбіжності між задекдарованими показниками у звіті про фінансові результати за ф.2 та даними, відображеними у бухгалтерському обліку, позивач не погоджується з даним порушенням, так як дані суми є підтвердженими відображенням на рахунках бухгалтерського обліку та достовірними, крім того, у пунктах вказаних в акті відсутні посилання на те, що ПДВ відноситься до складу доходів, виходячи з цього МКП «Гарантія» ХМР не згодна з висновками ревізорів щодо призначення сум ПДВ доходами. Також, відповідно до акту перевірки досліджені первинні документи по взаємовідносинам з ФОП ОСОБА_3 за травень, вересень 2016 року та зроблено висновки про безпідставне оформлення господарської операції за вересень 2016 р., що фактично господарські операції не відбувалися, позивач з даним твердженням не погоджується, так як вищевказані доходи виплачувалися не фізичній особі, а фізичній особі - підприємцю за надані ним товари, роботи або послуги. ФОП нараховують та сплачують суму єдиного податку самостійно, у відповідності до встановлених законодавством нормам. Тому МКП «Гарантія» ХМР у даному випадку не відноситься до податкових агентів. Також позивач, не погоджується з висновком про необхідність оподаткування вартості пального, виданого громадянам ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , як наданий їм дохід на підставі ст.163 та 164 Податкового кодексу України у зв`язку із недотриманням вимог Цивільного кодексу України про нотаріально посвідчення договору найму транспортного засобу за участю фізичної особи, так як ревізорами не було враховано, що використання підприємством автомобілів, які належать на праві власності співробітникам, використовувалися зазначеними співробітниками в робочий час в службових цілях для здійснення службових поїздок у адміністративно-територіальних межах України без виплати компенсації на підставі їх заяв та наказів по підприємству. Також позивач не погоджується, з тим, що перевіркою встановлено заниження військового збору за первод з 01.01.2016 р. по 31.12.2017 р, так як суми на які нараховується військовий збір не відносяться до доходів. В ході перевірки також встановлено, що за перевіряємий період зазначені у звітах «Про роботу МКП «Гарантія» ХМР» за 2016 та 2017 роки, які подаються до Херсонської міської ради суми 3600 грн. - Плата за проїзд на територію Гідропарку власників малих човнів, 38900 грн. - За послуги зі збереження цілісності транспортного засобу та 18600 грн. - За збереження цілісності транспортного засобу в касовій книзі не оприбутковані. З висновками ревізорів МКП «Гарантія» ХМР не згодні, так як у звіті представленому міській раді, не вказана форма розрахунку за вказані послуги. Розрахунки за вказані послуги проводилась у безготівковій формі, тому вони не мають жодного відношення до ведення касових операцій. Виходячи з вищевикладеного, позивач зазначає, що при складанні Акту ГУ ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі не досліджувала реальність взаємостосунків між підприємствами, не робила детального аналізу ситуації, що дає змогу стверджувати про безпідставні припущення, а отже і рішення податкового органу, які винесені на підставі акту перевірки є протиправним та підлягає скасуванню.

Відповідач 11.06.2019 р. направив на адресу суду відзив на позов, в якому зазначив, що з позовними вимогами не погоджується, в їх задоволенні просить відмовити в повному обсязі та зазначає, що Головним управлінням ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі проведено документальну планову виїзну перевірку МКП «Гарантія», з питань дотримання вимог податкового та валютного законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, за результатми якої скадено акт від 09.01.2019 № 7/21-22-14-01/21278857, під час перевірки було виявлено ряд порушень МКП «Гарантія» ХМР, а саме: - пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.135.1 ст.135 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 №2755-VІ (із змінами та доповненнями), п.5.7 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 „Зобов`язання", затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000 №20, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 11.02.2000 за №85/4306; п.5,7,8,18,21 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 „Дохід", затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 29.11.1999 р. № 290, зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 14.12.1999 №860/4153, п.5,6,11,15,18,20 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 „Витрати", затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19 січня 2000 р. за №27/4248, в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 697 343 грн., у тому числі: 2015 рік у сумі 234 142 грн., 2016 рік у сумі 228 104 грн., 2017 рік у сумі 235 097 грн.; п.9 частини 1 статті 69 «Бюджетного кодексу України» від 08.07.2010 №2456-УІ зі змінами та доповненнями, п.19 рішення Херсонської міської ради від 20.02.2015 №1680 «Про міський бюджет на 2015 рік», п.20 рішення Херсонської міської ради затвердженого виконавчим комітетом від 29.12.2015 №12 «Про міський бюджет на 2016 рік», п.18 рішення Херсонської міської ради затвердженого виконавчим комітетом 23.12.2016 № 463 «Про міський бюджет на 2017 рік», в результаті чого занижено частину чистого прибутку (доходу), що підлягає сплаті до державного бюджету державними унітарними підприємствами та їх об`єднаннями в періоді, що перевірявся, на загальну суму 1 543 544 грн., у тому числі: 2015 рік на суму 488 479 грн., 2016 рік на суму 519 548 грн., 2017 рік на суму 535 517 грн.; п. 185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.189.9 ст.189, абз. „г" п. 198.5 ст.198, п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198, п. 200.4 ст.200 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI, в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 6 102 грн., у тому числі: березнь 2016 року в сумі 6102 грн.; пп.192.1.1 п.192.1 ст.192, п.198.3 ст.198, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI, в результаті чого завищено від`ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 21, 24 декларації з податку на додану вартість) на загальну суму 220 068 грн., у тому числі: грудень 2017 року в сумі 220068 грн.; пп. б п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого та сплаченого на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, МКП «Гарантія» не відображено сум доходу, нарахованого та сплаченого на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку за період у 1 кв. 2015 року, 1 кв. 2016 року, 2 кв. 2016 року, 3 кв. 2016 року , 4 кв. 2016 року, 1 кв. 2017 року , 2 кв. 2017 року , 3 кв. 2017року, 4 кв. 2017 року; крім того, встановлені порушення п.163.1.1 п.163.1 ст.163, п.171.1 та п. 171.2 ст. 171, пп. 168.1.1., п. 168.1, ст.168 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-УІ зі змінами та доповненнями, а саме заниження податку на доходи фізичних осіб за перевіряємий період у сумі 47 153,88 грн., у тому числі: за 2 кв. 2016 року - 3600,00 грн., З кв. 2016 року 30568 , 26 грн.. 4 кв. 2016 року 4543,92 грн., 1 кв. 2017 року 4995,89 грн., 2 кв. 2017 року 3109,70 грн., З кв. 2017 року 336,11 грн.; п. 163.1.1 п. 163.1 ст.163, п..171,1та п. 171.2 ст 171, пп. 168.1.1., п. 168.1, ст. 168, пп. 1.1 п. 16 прим. 1 підрозд. 10 розд. XX Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-УІ із змінами і доповненнями встановлення заниження військового збору за перевіряємий період у сумі 3 669,21 грн., у тому числі: за 2 кв. 2016 року 300 грн., З кв. 2016 року 2 482,21 грн., 4 кв. 2016 року 310,38 грн., 1 кв. 2017 року 341,25 грн., 2 кв. 2017 року 212,42 грн., З кв. 2017 року 22,95 грн.; частини 8 ст.9 розділу III Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування платником несвоєчасно перераховано ЄСВ, що призвело до нарахування штрафної санкції за несвоєчасну сплату у розмірі 17 776,32 грн., а також нараховано штрафну санкцію за несвоєчасну сплату 4476,95 грн. (50%) за донараховане платником зобов`язання (відповідно до звіту за 11.2015 року); абзацу 1 пункту 1 частини 1 статті 8 Закону України від 8 липня 2010 року №2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» зі змінами та доповненнями через заниження бази нарахування єдиного внеску за період липень 2014 року - січень 2015 року по нарахуванню відшкодування середнього заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_6 на підставі рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 28.01.2015по справі №668/13647/14-ц. У зв`язку з самостійним виправленням помилки у звіті щодо сум нарахованого єдиного внеску за листопад 2015 року сума єдиного внеску не підлягає донарахуванню, проте на суму заниження нараховано штрафну санкцію за несвоєчасну сплату у розмірі 4 476,95 грн; пп.1, пп.4 ч.2 ст.6 Закону України від 8 липня 2010 року №2464-УІ „Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", із змінами та доповненнями в частині несвоєчасного подання звітності у серпень 2016 року, грудень 2016 року, січень 2017 року, лютий 2017 року та травень 2017 року; п.2.6. ст.2 Постанови НБУ від 15 грудня 2004 року N 637 «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні», а саме: не оприбуткування готівкових коштів у сумі 84 367,69 грн; п.1 ст.З Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а семе: проведення розрахункових операцій без застосуваня РРО у розмірі 61 100,00 грн.; п. 46.1 ст. 46 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-УІ, в результаті чого не подано декларацію з податку на додану вартість за квітень 2016 року, отже оскаржувані акти індивідуальної дії, що сформовані на підставі акта перевірки від 09.01.2019 № 7/21-22-14-01/21278857 є такими, що прийняті відповідно до вимог діючого законодавства, а тому відсутні підстави для їх скасування.

Ухвалою від 23.05.2019 відкрито провадження у справі в порядку загального провадження та призначено підготовче засідання на 18.06.2019 р.

В судовому засіданні представник позивача просив позов задовольнити, на підставах викладених в адміністративному позові.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечував, посилаючись на пояснення викладених у відзиві.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши вступне слово представників сторін по справі, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне: Головним управлінням ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі у період з 01.01.2015 р. по 31.12.2017 р. на підставі направлень № 880 від 07.12.2018 р., № 881 від 07.12.2018 р. № 882 від 07.12.2018 р. та № 890 від 10.12.2018 р., № 883 від 21.09.2018 р., виданих на підставі наказу Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній республіці Крим та м. Севастополі № 1341 від 27.11.2018 проведено документальну планову виїзну перевірку МКП «Гарантія» ХМР з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, про що складено Акт про результати документальної виїзної планової перевірки від 09.01.2019 № 7/21-22-14-01/21278857.

За результатами Акта документальної виїзної планової перевірки від 09.01.2019 р. № 7/21-22-14-01/21278857 відповідачем прийняті податкові повідомлення - рішення:

- від 22.02.2019 р. № за яким збільшено грошове зобов`язання по податку на прибуток підприємств та фінансових установ комунальної власності на суму 697343 грн. та 115800,25 грн. - за штрафними санкціями;

- від 22.02.2019 № , яким збільшено суму грошового зобов`язання в частині прибутку (доходу) комунальних унітарний підприємств на суму 1542544 гр;

- від 22.02.2019 р. № , яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 6102 грн. та 1525,50 грн. - за штрафними санкційми;

- від 22.02.2019 р. № , яким зменшено розмір відємного значення суми податку на додану вартість на 220068,00 грн.;

- від 22.02.2019 р. № , яким застосовано штрафні (фінансові) санкції за порушення норм з регулювання готівки в сумі 421838,45 грн.;

- від 22.02.2019 р. № , яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб в сумі 47153,80 грн. та 33253,76 грн. за штрафними санкціями;

- від 22.02.2019 р. № , яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на суму 3669,21 грн. та 2580,63 грн. за штрафними санкціями.

Податкові повідомлення - рішення були оскаржені МКП «Гарантія» ХМР до ДФС України у відповідності до ст. 56 Податкового кодексу України.

Рішенням від 11.05.2019 року № 2164116/99-99-11-04-01-25 у задоволенні скарги, відмовлено.

Вважаючи зазначені рішення протиправними позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Надаючи нормативно-правову оцінку обставинам справи, суд здійснивши системний аналіз положень пунктів 44.1, 44.3, 44.6 статті 44, пункту 134,1 статті 134, статті 138 , пунктів 177.1, 177.2, 177. 4 статті 177, пункту 198.1, 198.2, 198. 3 статті 198, пунктів 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, дослідивши порушення зазначені в акті від 09.01.2019 № 7/21-22-14-01/21278857, дійшов до висновку про наступне: порушення викладені в акті спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, а саме, що стосується:

Перевірки правомірності відображення в податковій звітності господарських відносин МКП «ГАРАНТІЯ» ХМР по взаємовідносинам з платником податків ТОВ «ІК «ПЛАЗМА-ПЛЮС» (код 39557886) за жовтень, листопад, грудень 2015 року».

Так, митним органом досліджені первинні документи по господарським операціям за договорами з ТОВ «ІК «ПЛАЗМА-ПЛЮС» - акти приймання виконаних будівельних робіт, видаткові накладні, податкові накладні (стор. 10-13 Акту перевірки). Після проведеного аналізу перевіряючими зроблено висновок про «неможливість виконання ТОВ «ІК «ПЛАЗМА-ПЛЮС» обсягу робіт для МКП «ГАРАНТІЯ» ХМР в результаті відсутності достатньої кількості трудових ресурсів», та про те, що фактично МКП «ГАРАНТІЯ» ХМР здійснено безпідставне документальне оформлення нереальної господарської операції з ТОВ «ІК «ПЛАЗМА-ПЛЮС» за жовтень, листопад та грудень 2015 року, що призвело до заниження доходів за 2015 рік та завищення податкового кредиту з ПДВ за липень 2016.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що наявність або відсутність матеріально - технічної бази, що крім іншого включає і кількість штатних працівників у контрагента господарюючого суб`єкта не є передумовою для визначення господарської компетенції останнього і не впливає на вирішення питання про наявність наміру сторін щодо реального настання правових наслідків, обумовлених правочинами.

Крім того, чинним законодавством не покладено обов`язку перевіряти чисельність штатних працівників контрагентів, чи працівників відповідно до цивільно-правових угод, чи укладення договорів з третіми особами про виконання певних робіт/надання послуг; не надано законних механізмів здійснення контролю за кількістю працівників контрагентів та не передбачено відповідальності за нездійснення такого контролю чисельності працівників контрагентів.

Також, суд вважає за необхідне зазначити, що позивач не може нести відповідальність за можливі факти недостовірного/неповного/помилкового відображення чисельності найманої праці контрагентів у їх звітності, адже це жодним чином не впливає на фактичний обсяг робіт, виконаних контрагентом та оплачених позивачем.

Крім того, судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника, тобто з презумпції економічної виправданості дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність відомостей у бухгалтерській та податковій звітності платника.

Надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом. Натомість в матеріалах справи не міститься жодного вироку суду чи іншого судового рішення, яке б визнавало правочин недійсним.

Отже, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу. Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини.

Також, посилання відповідача, що ТОВ „ІК „ПЛАЗМА-ПЛЮС" не залучав до виконання робіт сторонніх організацій (субпідрядників) через відсутність в актах приймання виконаних робіт найменування підприємств генпідрядника та субпідрядника не знайшло підтвердження в судовому засіданні належними, достатніми та допустимими доказами з боку податкового органу, адже відповідно до вимог ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік» це не є вимогою до акту приймання виконаних робіт як до первинного бухгалтерського документа. Крім того, залучення третіх осіб для виконання певних договорів може здійснюватися на власний розсуд особи (на підставі права вільного здійснення господарської діяльності підприємством, передбаченого ч.1 ст.6 Господарського кодексу України), якщо обов`язковість згоди іншої сторони договору на залучення сторонніх організацій не передбачена самим договором, укладеним. між контрагентами. Як вбачається з договорів, укладених між позивачем та ТОВ „ІК „ПЛАЗМА-ПЛЮС", договором не передбачена згода позивача на залучення третіх осіб, а також не передбачений обов`язок ТОВ „ІК „ПЛАЗМА-ПЛЮС" повідомляти позивача про факти залучення третіх осіб. Крім того, посилання відповідача на той факт, що ТОВ „ІК „ПЛАЗМА-ПЛЮС" не залучало сторонні організації для виконання робіт з поточного ремонту через відсутність інформації в ЄРПН саме за цей період не має причинних зв`язків. Відсутність інформації в ЄРПН за певний період свідчить лише про відсутність реєстрації ПН саме в цей період. Податковим органом не надано доказів про відсутність зареєстрованих ПН контрагентом із запізненням, в інший період. Більш того, в разі залучення ТОВ „ІК „ПЛАЗМА-ПЛЮС" третьою особою неплатника ПДВ, такої інформації в ЄРПН взагалі не може бути.

Що стосується посилання відповідача на той факт, що підписані сторонами акти приймання виконаних будівельних робіт мають недоліки в їх оформленні, а саме: відсутні обов`язкові реквізити - прізвища та ініціали замовника та виконавця, відсутні найменування підприємств генпідрядника та субпідрядника», суд зазначає, що відповідно до вимог ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік» такі дані не віднесені до обов`язкових реквізитів первинних бухгалтерських документів.

Крім того, підписані сторонами акти приймання виконаних робіт містять підписи та печатки Замовника - позивача та Генпідрядника (підрядника) - ТОВ „ІК „ПЛАЗМА- ПЛЮС", що спростовує доводи відповідача про неможливість ідентифікувати осіб які здійснювали господарські операції. Також, по всім об`єктам, де виконувався технічний ремонт, Управлінням капітального будівництва Херсонської міської ради було здійснено технічний нагляд з перевірки обсягів виконаних робіт, що підтверджено відповідними відмітками на актах приймання виконаних робіт з ТОВ „ІК „ПЛАЗМА-ПЛЮС", а також актами здачі-прийняття послуг із технічного нагляду, які містяться в матеріалах справи.

Що стосується посилання відповідача, що основним видом діяльності підприємства «Згідно інформаційних баз ДФС України є 33-15 - ремонт і технічне обслуговування суден і човнів», суд зазначає наступне: підприємства мають право обирати та вести декілька видів господарської діяльності за різними КВЕДами, незважаючи на те, який вид діяльності обрано основним. Відповідно до відкритих даних на офіційному сайті Міністерства юстиції України ТОВ „ІК „ПЛАЗМА- ПЛЮС" має право здійснювати діяльність за деякими напрямами, зокрема: КВЕД 43.31.- штукатурні роботи; КВЕД 43.34 Малярні роботи та скління; КВЕД 71.11 діяльність у сфері архітектури; КВЕД 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель, та ін.

Що стосується посилання відповідача, що позивач не може включати витрати, пов`язані з придбанням матеріалів від ТОВ „ІК „ПЛАЗМА-ПЛЮС" до складу витрат та податкового кредиту, суд зазначає наступне: відповідно до п.3.2. договору купівлі-продажу від 04.12.2015 №04-12 «завантаження, вивіз та доставка товару здійснюється транспортом та за рахунок покупця», тобто за рахунок МКП «Гарантія» ХМР, відповідно до подорожнього листа №2 вантажного автомобіля з 07.12.2015р. по 11.12.2015р., а саме трактора МТЗ-80 №02622-ЕН з причепом, що належать позивачу на підставі права власності, з якого вбачається, що позивач своїми силами та за свій рахунок забрав піско-сольову суміш та привіз її на місце використання.

Так, Постановою Верховного Суду від 11.09.2018 р. у справі № 804/4787/ 16 вкотре було доведено, що відсутність товарно-транспортних накладних не є безумовною підставою ставити під сумнів здійснення господарських операцій. Правила перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не встановлюють правил податкового обліку валових витрат та податкового кредиту платника податків. При цьому, документи обумовлені правилами перевезень вантажів автомобільним транспортом, зокрема, товарно- транспортна накладна та подорожній лист, не є документами первинного бухгалтерського обліку, що підтверджують обставини придбання та продажу товарно-матеріальних цінностей.

Перевірка правомірності відображення в податковій звітності господарських відносин МКП «Гарантія» ХМР по взаємовідносинам з платником податків ТОВ «ДБСК ГРУП» за жовтень, листопад, грудень 2015 року.

Так, перевіркою встановлено недійсні правочини, укладені позивачем с ТОВ «ДБСК ГРУП» за жовтень-грудень 2015 року на загальну суму 480743,00 грн., крім того ПДВ 80 124,00грн., спираючись на недостатню чисельність штатних працівників ТОВ «ДБСК ГРУП».

Так, дослідивши матеріали справи судом встановлено, що посилання відповідача щодо недійсності правочину між МКП «Гарантія» ХМР та ТОВ «ДБСК ГРУП», спираючись на недостатню чисельність штатних працівників ТОВ «ДБСК ГРУП», спростовується наступним: юридична особа має право вести на власний розсуд для отримання прибутку через залучення третіх осіб (платників або неплатників ПДВ), фізичних осіб, ФОПів, з укладенням трудового договору або цивільно- правової угоди, засобами аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу).

Суд не погоджується з посиланням відповідача, оскільки він не довів належними та допустимим доказами, що ТОВ «ДБСК ГРУП» не було залучено третіх осіб , а отже судом до уваги не приймається. Крім того, посилання на недоліки, наявні в підписаних актах приймання виконаних робіт також спростовуються, так як обов`язкові реквізити первинних бухгалтерських документів перелічені в ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік».

Відповідно до ч.2 ст. 9 Закону, передбачено, що документ має містити «особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції». Зважаючи на той факт, що зазначені акти скріплені печатками підприємств, що мають назву підприємств, код ЄДРПОУ, а також особистий підпис особи, уповноваженої на укладання такого акту - ідентифікація особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції повністю забезпечена відповідно до вимог закону. Таким чином, всі акти приймання виконаних робіт відповідають вимогам до первинної бухгалтерської документації.

Що стосуються реєстрування ПН у системі ЄРПН за 2015р. з урахуванням того, що в той момент ТОВ «ДБСК ГРУП» не було платником ПДВ стосується безпосередньо ТОВ «ДБСК ГРУП» та відповідності дій ТОВ «ДБСК ГРУП» податковому законодавству. Будь-які порушення податкового законодавства з боку третіх осіб не свідчить про порушення податкового законодавства з боку позивача і не може погіршувати його стан.

Посилання відповідача на ч. З ст. 21 Закону України «Про охорону праці» від 14.10.1992 р. № 2694-ХІІ, відповідно до якої виконавець повинен одержати дозвіл на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування з підвищеною небезпекою не регулює роботи, що виконувались ТОВ „ДБСК ГРУП" відповідно до договорів, укладених з позивачем, адже зазначені роботи не відносяться до робіт з підвищеною небезпекою, а податковий орган посилається на нормативно-правові акти, що не діяли на момент виконання робіт. Крім того, податковий орган підтверджує та констатує реальність виконаних робіт через факт надходження робіт по встановленню урн, капітальному ремонту пам`ятника Т.Г. Шевченко, капітальному ремонту пам`ятника Першим корабелам, реконструкції офісного приміщення МКП «Гарантія», відповідно до абзац 2 стр. 37 акту перевірки.

Первірка правомірності відображення в податковій звітності господарських відносин МКП «Гарантія» ХМР по взаємовідносинам з платником податків ТОВ фірма «Таврія ЛТД» за лютий 2015 року.

Перевіркою встановлено, що МКП «Гарантія`ХМР використовувало лише документальне оформлення господарських операцій без фактичного їх здійснення від контрагента-постачальника ТОВ фірма «Таврія» ЛТД.

Так, суд зазначає, що згідно Положення (стандарту) бухгалтерського обліку № 16 «Витрати» витрати на оплату отриманих робіт від контрагента з прибирання паркових алей, прибирання випадкового сміття, прибирання зелених зон у парках та очищення урн у парках у сумі 14283,81 грн. - віднесені до складу інших витрат операційної діяльності, крім того ПДВ на суму 2856,76 грн. - віднесено до складу податкового кредиту, у відповідності з отриманою податковою накладною.

Перевірка правомірності відображення в податковій звітності господарських відносин МКП «Гарантія» ХМР по взаємовідносинам з платником податків ТОВ «Херсонбуд» за липень, серпень, вересень, жовтень 2015 року.

Так, з акту вбачається, що митним органом зроблено висновки про неможливість виконання ТОВ «ХЕРСОНБУД» обсягу робіт для МКП «ГАРАНТІЯ» ХМР в результаті відсутності достатньої кількості трудових ресурсів та матеріально-технічного забезпечення і що МКП «ГАРАНТІЯ» ХМР використовувало лише документальне оформлення господарських операцій без фактичного їх здійснення від ТОВ «ХЕРСОНБУД» , що призвело до завищення витрат за 2015 рік на загальну суму 52 442,40 грн та завищення податкового кредиту з ПДВ за липень 2016 року на загальну суму 1 363,20 грн.

Так, матеріалами справи встановлено, що здійснення господарських операцій з ТОВ «ХЕРСОНБУД» підтверджується первинними документами, які були надані ревізорам-інспекторам під час здійснення перевірки, а саме: згідно договору про надання послуг №151 від 21.07.2015 р. ТОВ «ХЕРСОНБУД» зобов`язувалося надати послуги з санітарного очищення території Гідропарку, ціна договору - 52 442,40 грн. Факт виконання робіт за вказаним договором підтверджується актами приймання виконаних будівельних робіт №1 від 27.07.2015 р. на суму 8 178,20 грн; №2 від 17.08.2015 р. на суму 13 753,20 грн; №3 від 10.09.2015 р. на суму 15 178,80 грн, №4 від 05.10.2015 р. на суму 15 331,20 грн. Всі акти виконаних робіт зареєстровані в Управлінні держказначейства. Оплата за виконанні роботи здійснена платіжними дорученнями № 103 від 11.08.2015 р., № 114 від 26.08.2015 р., № 145 від 21.09.2015 р., № 158 від 21.10.2015 року.

Висновок про неможливість надання ТОВ «ХЕРСОНБУД» послуг у зв`язку із недостатньою кількістю трудових ресурсів та матеріально-технічного забезпечення є необгрунтованим, оскільки згідно Акту перевірки податковим органом була досліджена лише податкова звітність контрагентів, що містить інформацію та звітні дані лише про власні основні засоби, проте при перевірці не з`ясовувалися інші обставини, які суттєво впливають на вмотивованість висновків, зокрема обставини щодо наявності господарсько-правових стосунків з іншими суб`єктами господарювання до надання послуг; наявності укладених договорів цивільно-правового характеру з фізичними особами на виконання послуг. Отже, така думка не спростовує реальність господарських операцій, які юридична особа має право вести на власний розсуд для отримання прибутку через залучення третіх осіб (платників або неплатників ПДВ), фізичних осіб, ФОП, з укладенням трудового договору або цивільно- правової угоди, засобами аутсорсингу та аутстафінгу. Таким чином відсутність штатних працівників не є обґрунтованим доводом задля визнання правочинів недійсними, а отже доводи відповідача судом до уваги не приймаються.

Посилання на недоліки, наявні в підписаних актах приймання виконаних робіт також спростовуються, так як обов`язкові реквізити первинних бухгалтерських документів перелічені в ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік». Відповідно до ч.2 ст. 9 Закону, передбачено, що документ має містити «особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції». Зважаючи на той факт, що зазначені акти скріплені печатками підприємств, мають назву підприємств, код ЄДРПОУ, а також особистий підпис особи, уповноваженої на укладання такого акту - ідентифікація особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції повністю забезпечена відповідно до вимог закону. Таким чином, всі акти приймання виконаних робіт відповідають вимогам до первинної бухгалтерської документації.

Так, суд, зазначає, що наявність або відсутність матеріально - технічної бази, що крім іншого включає і кількість штатних працівників у контрагента господарюючого суб`єкта не є передумовою для визначення господарської компетенції останнього і не впливає на вирішення питання про наявність наміру сторін щодо реального настання правових наслідків, обумовлених правочинами. Крім того, податковий орган не обґрунтував як наявність земельних ділянок чи будівель впливає на можливість підприємства виконати роботи з санітарного очищення територій, тому ці доводи судом до уваги не приймаються.

Перевірка правомірності відображення в податковій звітності господарських відносин МКП «Гарантія» ХМР по взаємовідносинам з платником податків ФОП ОСОБА_3 за травень, вересень 2016 року.

Так, перевіркою встановлено, що досліджені первинні документи по взаємовідносинам з ФОП ОСОБА_3 за травень, вересень 2016 року та зроблено висновки про безпідставне оформлення господарської операції за вересень 2016 р., що фактично господарські операції не відбувалися.

При цьому ревізори-інспектори посилаються на ухвалу Херсонського міського суду від 18.01.2018 р. по кримінальній справі №766/10763/17, якою встановлений факт завищення ФОП ОСОБА_3 обсягу виконаних робіт з капітального ремонту постаменту під бронекатером пам`ятника «Морякам Дунайської флотилії», визначених Актом №1 приймання виконаних робіт за вересень 2016 року на суму 34 125,00 грн. Згідно договору підряду на капітальний ремонт №198 від 16.09.2016 р., ФОП ОСОБА_3 зобов`язувався виконати роботи з капітального ремонту постаменту під бронекатером пам`ятника «Морякам Дунайської флотилії», ціна договору 145 740,00 грн. Договором передбачене право підрядника залучати при виконанні робіт третіх осіб, розрахунки з якими проводяться підрядником. За актом №1 приймання виконаних робіт за вересень 2016 року зазначена вартість робіт 145 740,00 грн. Ревізорами-інспекторами не враховано, що досудовим слідством і судом встановлено завищення обсягу робіт за цим актом на суму 34 125,00 грн (а не факт нереальності господарської операції і невиконання робіт зовсім), яка була повернута ФОП ОСОБА_3 на розрахунковий рахунок позивача. Таким чином, дана ухвала підтверджує реальність здійснення господарської операції за договором, укладеним між ФОП ОСОБА_3 та МКП «Гарантія» ХМР від 16.09.2016р. №198 на загальну суму 116 125,00грн. (145 740,00грн. -34125 грн.), що повністю спростовує позицію відповідача з визнання усіх договорів, укладених між ФОП ОСОБА_3 та МКП «Гарантія» ХМР недійсними.

Перевірка правомірності відображення в податковій звітності господарських відносин МКП «Гарантія» ХМР по взаємовідносинам з платником податків ПП «БФ «Херсон-Сервісбуд» за липень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2016 року та лютий 2017 року.

Перевіркою встановлено, що МКП «Гарантія» ХМР задокументовано в бухгалтерському обліку взаємовідносини з ПП "БФ "ХЕРСОН-СЕРВІСБУД" за липень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2016 року та лютий 2017 року на загальну суму 893 395,04 грн., крім того ПДВ 178 679,01 грн. та зроблено висновки про неможливість виконання ПП БФ «ХЕРСОН-СЕРВІСБУД» обсягу робіт для МКП «ГАРАНТІЯ» ХМР в результаті відсутності достатньої кількості трудових ресурсів, технічних та технологічних можливостей, власних чи орендованих складських приміщень, відсутність технічної можливості здійснення господарських операцій між ПП БФ «ХЕРСОН-СЕРВІСБУД» з контрагентами-постачальниками (ПП «Добробуд Трейд»). У зв`язку із цим в Акті зазначається про те, що фактично МКП «ГАРАНТІЯ» ХМР здійснено безпідставне документальне оформлення нереальних господарських операцій з ПП БФ «ХЕРСОН-СЕРВІСБУД» та складено акти приймання виконаних робіт та податкові накладні на загальну суму 893 395,04 грн, крім того ПДВ 178 679,01 грн (стор.70 Акту), у тому числі за періодам: за 2016 рік-750061,71 грн.; за 2017 рік - 143333,33 грн.

Однак, відповідач безпідставно робить припущення про не підтвердження реальності вказаних господарських операцій.

Так, як, згідно Положення (стандарту) бухгалтерського обліку № 15 «Дохід» п. 18 «Цільове фінансування капітальних інвестицій» визнається доходом протягом періоду корисного використання відповідних об`єктів інвестування а саме основних засобів, нематеріальних активів та т.п. пропорційно сумі нарахованої амортизації цих об`єктів». Таким чином, до складу доходів підприємства було віднесено суми нарахованої амортизації, а саме: за 2016 рік-3491,07 грн.; за 2017 рік 40514,89 грн.

Згідно Положення (стандарту) бухгалтерського обліку № 16 «Витрати» витрати на оплату отриманих робіт від контрагента з утримання пам`ятників та виконання поточних ремонтів у сумі 140227,00 грн. - віднесені до складу інших витрат операційної діяльності, крім того ПДВ на суму 28045,40 грн. - віднесено до складу податкового кредиту, у відповідності з отриманою податковою накладною. Посилання на п.5,7,8,21 П(С)БО № 15 «Дохід» є необгрунтованим.

Твердження ревізора-інспектора про неможливість виконання ПП БФ «ХЕРСОН-СЕРВІСБУД» робіт з поточного та капітального ремонту об`єктів за договорами підряду та поставки пам`ятних дошок товарів є необгрунтованим, оскільки податковими органами не з`ясовувалися інші обставини, які суттєво впливають на вмотивованість висновків, зокрема обставини щодо наявності господарсько-правових стосунків з іншими суб`єктами господарювання до виконання робіт. Основні та транспортні засоби можуть перебувати у постачальника на праві оренди, позички або лізингу. Використання у виробничій діяльності транспортних засобів та інших основних фондів на підставі договорів оренди, позички чинним законодавством не заборонено. Наявність або відсутність матеріально- технічної бази у контрагента господарюючого суб`єкта не є передумовою для визначення господарської компетенції останнього.

Податкове законодавство України не ставить в залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, а також від його господарських та виробничих можливостей. У платника податків відсутній обов`язок перевіряти безпосереднього контрагента на предмет виконання ним вимог податкового законодавства перед тим, як відносити відповідні суми податку на додану вартість до податкового кредиту.

Висновки, викладені в Акті перевірки, порушують закріплений в ст. 61 Конституції України принцип індивідуальної відповідальності, відповідно до якого суб`єкт господарювання не може нести відповідальність за дії своїх контрагентів.

Перевірка правомірності відображення в податковій звітності господарських відносин МКП «Гарантія» ХМР по взаємовідносинам з платником податків ПП «Херсон-Інтербуд» за липень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2016 року та лютий 2017.

Податковим органом зроблено висновки про неможливість виконати умови договорів підряду з виконання вказаним підприємством робіт для МКП «ГАРАНТІЯ» ХМР в результаті відсутності достатньої кількості трудових ресурсів, технічних та технологічних можливостей. У зв`язку із цим в Акті зазначається про те, що фактично МКП «ГАРАНТІЯ» ХМР здійснено безпідставне документальне оформлення нереальних господарських операцій з ПП «ХЕРСОН-ІНТЕРБУД» та складено акти приймання виконаних робіт та податкові накладні на загальну суму 664 449,83 грн, крім того ПДВ ПО 075,35 грн (стор.88 Акту).

Склад витрат становлять поточні ремонти та утримання пам`ятників, поточний ремонт у зоокутку та придбання пам`ятної дошки на суму 664449,83 грн. (стор. 88), що на думку ревізорів призвело до заниження доходів за 2017 рік на загальну суму 640609,00 грн. (у тому числі в частині нарахованої амортизації по придбаній пам`ятній дошці у сумі 335,79 грн. та придбаним поточним ремонтам та утриманню пам`ятників у сумі 640272,76 грн.).

Згідно Положення (стандарту) бухгалтерського обліку № 16 «Витрати» витрати на оплату отриманих робіт від контрагента з утримання пам`ятників та виконання поточних ремонтів у сумі 640609,00 грн. - віднесені до складу інших витрат операційної діяльності, крім того ПДВ на суму 105239,94 грн. - віднесено до складу податкового кредиту, у відповідності з отриманою податковою накладною.

З таким висновком суд не погоджується, оскільки підприємство при взаємодії з контрагентом були понесені витрати, які були відображені на рахунках бухгалтерського обліку та підтверджені первинними документами у відповідності із П(С)БО № 16 «Витрати».

Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентом, якщо цей платник мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів, призначених у його господарській діяльності. Порушення певним постачальником товару (робіт, послуг), у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат чи податкового кредиту, тому платник податків не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента.

Так, щодо посилань відповідача на відсутність в ПП «Херсон-Інтербуд» дозволів на виконання робіт з підвищеної небезпеки відповідно до Постанови КМУ від 26.10.2011р. №1107 під час виконання робіт з поточного ремонту огорожі у Гідропарку, поточного ремонту огорожі згідно договору підряду, поточного ремонту бетонної площі під вольєри, поточного ремонту доріжки у зоокутку, поточного ремонту Алеї Слави, поточного ремонту пам`ятника «Пушка Ветеран», що відбувалось відповідно до договорів, укладених з позивачем у 2017р. суд зазначає наступне, висновок відповідача, що зазначені роботи відносяться до п.19 додатку 2 до постанови КМУ 26.10.2011р. №1107 «Зведення, монтаж і демонтаж будинків, споруд, зміцнення їх аварійних частин, електропрогрівання бетону та електророзморожування ґрунтів» є необґрунтованим та помилковим. Так як, роботи, що виконувались не мають відношення до зведення, монтажу і демонтажу об`єктів, а також зазначені в первинній документації об`єкти не характеризувались як аварійні, а отже виконані роботи не відносяться до робіт з підвищеною небезпекою (Відповідно до прДСТУ-Н Б В.3.1-ХХ:201Х, Національний Стандарт України Експлуатація конструкцій та інженерного обладнання споруд, зовнішніх мереж, обстеження технічного стану будівель та споруд, виданого Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово- комунального господарства України). Тому доводи податкового органу підлягають відхиленню, як такі що не знайшли свого підтвердження.

Також Актом перевірки встановлено порушення пп. 134.1.1 п.134.1 ст.134, п.135.1 ст.135 Податкового кодексу України, п.5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 «Зобов`язання», п.5,7,8,21 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», а саме МКП «Гарантія» ХМР занижено дохід, отриманий від паркування автомобілів на міському пляжі «Південий» у Гідропарку за адресою: вул.Марії Фортус,3, на загальну суму 50 917 грн.

Так, в основу висновку про заниження доходу від паркування автомобілві на міському пляжі «Південий» у Гідропарку покладені пояснення від робітників підприємства, які працюють на посаді охоронника-паркувальника на території Гідропарку: ОСОБА_7 (працює на підприємстві з 01.04.2016 р.), ОСОБА_8 (працює на підприємстві з 10.01.2018 р.), ОСОБА_9 (працює на підприємстві з 01.05.2016 р.) ОСОБА_10 (працює на підприємстві з 10.01.2018 р.), які, відповдіно до акту, повідомили про те, що стоянка автомобілів працює з 2015 року, що підтверджено ст.95-96 акту перевірки.

Так матералами справи встановлено, Рішенням Херсонської міської Ради від 28.04.2016 №196 МКП «Гарантія» ХМР надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення в постійне користування земельної ділянки площею 0,0400 га по АДРЕСА_1 під розміщення паркування автомобілів. Відповідно до Рішення Херсонської міської Ради від 20.07.2017 №773 згідно якого МКП «Гарантія» ХМР передано у постійне користування земельну ділянку площею 6,2814 га по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення.

Відповідно до Наказу директора МКП «Гарантія» ХМР від 06.04.2018р. №11/0-д, з 10.05.2018р. на території автостоянки у Гідропарку розпочато надання платних послуг зі стоянки транспортних засобів, таким чином матерілами підтверджено, що автостоянка у Гідропарку почала працювати тільки з 10.05.2018р.

Посилання відповідача на відомості, що були помилково зазначені у звітах, що подаються на сесію Херсонської міської ради «Про роботу МКП «Гарантія» не є первинним бухгалтерським документом, не є документом податкової звітності. Перевірка податковим органом була проведена на додержання позивачем податкового законодавства, валютного законодавства та ЄСВ за період з 01.01.2015р. по 31.12.2017р. Дана перевірка не в праві та не може визначати критерії додержання законодавства під час подачі звітів на сесію Херсонської міської ради «Про роботу МКП «Гарантія» та не може притягувати до відповідальності за технічні помилки, допущені у звіті, що не має відношення до додержання позивачем податкового законодавства, валютного законодавства та законодавства ЄСВ. Крім того, відповідач у відзиві підтвердив, що відповідно до наданих пояснень з боку позивача, останнім було повідомлено про помилкове віднесення зазначених сум на дану статтю доходу через суто технічно помилку.

Однак, як це вбачається за податковою звітністю та бухгалтерським обліком підприємства ці суми були включені до доходної частини підприємства та відображені належним чином.

Таким чином, припущення відповідача про заниження доходу, отриманого від паркування автомобілів на міському пляжі «Південний» у Гідропарку за адресою: вул. Марії Фортус, 3 за 2016 рік у сумі 35 417 грн. там за 2017 рік у сумі 15 500 грн. не знаходить свого підтвердження та не може повторно бути віднесено до складу доходів на підставі звітів, що подаються до ХМР і не є бухгалтерським чи податковим документом.

Також, відповідач за результатами перевірки дійшов висновку, що позивач не мав підстав для списання паливно-мастильних засобів на загальну суму 71 000,00 грн. через те, що зазначене паливо, а саме дизельне паливо та бензин марки А-92, яке списувалося на інші операційні витрати (Дт 949 Кт 203), у тому числі: Бензин А-92 виданий фізичній особі працівнику ОСОБА_4 за період з липня 2016 року по липень 2017 року на суму 47 974,43 грн., крім того ПДВ 6 082,65 грн. Дизельне паливо видане фізичній особі працівнику ОСОБА_5 за період з липня 2016 року по березень 2017 року на суму 23 726,12 грн., крім того ПДВ 1 090,20 грн.

Однак, суд зазначає, що в акті перевірки не відображено укладені трудові договори з даними працівниками, відповідно до яких працівники ОСОБА_5 та ОСОБА_4 були прийняті на роботу на відповідні посади із правом використовувати власні автотранспортні засоби без виплати компенсації з боку роботодавця (позивача) для виконання власних службових обов`язків для виробничих цілей підприємства у робочий час. На підставі договору роботодавець має забезпечувати працівників паливно- мастильними засобами за власний рахунок для виконання працівниками службових обов`язків для виробничих цілей підприємства у робочий час.

Таке право працівників, які використовують свої інструменти для потреб підприємства, установи, організації передбачено ст. 125 КЗпП. Причому поняття «інструмент» використовується у його широкому значенні, тобто як засіб праці, до якого відноситься й автомобіль.

Паливо, видане водіям було придбано позивачем безготівковим шляхом оплати, оприбутковувано на баланс і списувалось на підставі підтвердних документів, що відноситься до прямих витрат позивача, не призводить до виникнення ПДФО у працівника, не відноситься до додаткового блага (відповідно до п.п. «г» п.п. 164.2.17 ПКУ) адже працівник не здійснював витрати, жодної компенсації з боку роботодавця не було. Тому такі витрати позивача не можуть відноситись до об`єкта обкладення ПДФО та військовим збором щодо працівників.

Таким чином позивачем правомірно віднесено зазначену суму до витрат відповідно до пп. 134.1.1 п.134.1 ст.134, п.135.1 ст.135 Податкового Кодексу України від 02 грудня 2010 №2755УІ (із змінами та доповненнями) п. 5,6,11,15,18,20 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 „Витрати", затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 №318, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 19 січня 2000 р. за № 27/4248.

Відповідно до ч.1 ст.627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Чинним законодавством України на сторону цивільно-правової угоди - покупця товару (робіт, послуг), яка є платником податків, не покладено обов`язку в подальшому за можливі будь-які неправомірні дії будь-кого з постачальників (виконавців) при здійсненні господарської діяльності або через відсутність висновків зустрічних перевірок зазнавати певних негативних наслідків у вигляді позбавлення права на формування валових витрат та податкового кредиту та донарахування податкових зобов`язань з податку на додану вартість та податку на прибуток. У свою чергу, податкове законодавство України не ставить в залежність податковий облік (стан) певного платника податку від інших осіб, від фактичної сплати контрагентом податку до бюджету, від перебування постачальника за юридичною адресою, а також від його господарських та виробничих можливостей. Питання віднесення певних сум податку на додану вартість до податкового кредиту поширюється виключно на окремо взятого платника та не залежить від розрахунків з бюджетом третіх осіб. У платника податків відсутній обов`язок перевіряти безпосереднього контрагента на предмет виконання ним вимог податкового законодавства.

Також, перевіркою встановлено заниження військового збору за період 01.01.2016 по 31.12.2017 р. з фізичних осіб, з якими було укладено договори безоплатної оренди автотранспорту та ФОП ОСОБА_3 за ніби то безпідставне документальне оформлення господарської операції у сумі за 2016 рік - 3 092,59 грн. та за 2017 рік - 5 576,62 грн.

Так, суд зазначає, що дані донарахування є безпідставними, тому що суми на які донараховується військовий збір не відносяться до доходів.

Перевіркою дотримання вимог Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні та застосуванні РРО відповідачем виявлені порушення.

Згідно з п.2.6 гл.2 Положенням про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 15.12.2004 року № 637 (із змінами) уся готівка, що надходить до каси підприємства, має бути своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковується. Оприбуткуванням готівки в касі підприємства є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі підприємства на підставі касових ордерів. Суми готівки, що оприбутковуються, мають відповідати сумам, визначеним у відповідних касових (розрахункових) документах.

Так, підприємством згідно прибуткового касового ордеру № 66 від 29.11.2017 року було оприбутковано готівкові кошти у сумі 70 006,10 гри. Дана сума була отримана у касі АБ «Південний» 29.11.2017 року, чек № МА2063987 для виплати заробітної плати працівникам підприємства.

Прибутковий касовий ордер, на який посилаються ревізори, на суму 93273,79 грн. за № 63 від 29.11.2017 року - не відповідає даті касового ордеру. Прибутковий касовий ордер № 63 від 30.10.2017 року на суму 93273,79 грн відповідає реєстрації прибуткових касових ордерів у касовій книзі.

В ході перевірки встановлено, що за перевіряємий період зазначені у звітах «Про роботу МКП «Гарантія» ХМР» за 2016 та 2017 роки, які подаються до Херсонської міської ради суми 3600 грн. - Плата за проїзд на територію Гідропарку власників малих човнів, 38900 грн. - За послуги зі збереження цілісності транспортного засобу та 18600 грн. - За збереження цілісності транспортного засобу в касовій книзі не оприбутковані.

Так, з висновками ревізорів суд погодитись не може, так як у звіті представленому міській раді, не вказана форма розрахунку за вказані послуги. Розрахунки за вказані послуги проводилась у безготівковій формі, тому вони не мають відношення до ведення касових операцій.

Відповідно до ч. 2 ст. З Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Частиною 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» встановлено вимоги до первинних документів, які є підставою для бухгалтерського та податкового обліку.

Відповідно до п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Пунктом 44.2 статті 44 Податкового кодексу України, визначено, що для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Відповідно до п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Пунктом 135.1 ст.135 Податкового кодексу України встановлено, що базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із ст. 134 цього Кодексу.

Пунктом 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України встановлено, що постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю.

Пунктом 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

За операціями з виконання підрядних будівельних робіт суб`єкти підприємницької діяльності можуть застосовувати касовий метод податкового обліку відповідно до підпункту 14.1.266 пункту 14.1 статті 14 цього Кодексу.

Відповідно до п. 189.9 ст. 189 Податкового кодексу України у разі якщо основні виробничі або невиробничі засоби ліквідуються за самостійним рішенням платника податку, така ліквідація для цілей оподаткування розглядається як постачання таких основних виробничих або невиробничих засобів за звичайними цінами, але не нижче балансової вартості на момент ліквідації.

Абазцом «г» п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

Згідно з п. 198.1 ст.198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем цостачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

У пункті 198.2 ст.198 Податкового кодексу України зазначено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України передбачено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: - придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; - придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з підпунктом 201.11 ст.201 цього Кодексу).

Увідповідно сті до абз.б п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається.

Згідно з п.п. 163.1.1 п.163.1 ст. 163 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід;

Згідно з п. 171.1 ст. 171 Податкового кодексу Україн особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

Так, згідно з п.п. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в ст. 167 цього Кодексу (в редакції, чинній в перевіряємому періоді).

Відповідно п.п. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету. Якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду (п.п. 168.1.5 п. 168.1 ст. 168 Податкового кодексу України).

Згідно пункту 171.2 статті 171 Податкового кодексу України особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів ніж заробітна плата є, зокрема, податковий агент - для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні.

Згідно підпункту 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу (підпункт 1.6 пункту 16і підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України).

Згідно з пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України, податковий агент зобов`язаний сплатити суму податкового зобов`язання (суму нарахованого (утриманого) податку), самостійно визначеного ним з доходу, що виплачується на користь платника податку - фізичної особи та за рахунок такої виплати, у строки, передбачені цим Кодексом.

Згідно з пунктом 110.1 статті 110 Податкового кодексу України, платники податків, податкові агенти та/або їх посадові особи несуть відповідальність у разі вчинення порушень, визначених законами з питань оподаткування та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

У підпункті 14.1.162 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що пеня - сума коштів у вигляді відсотків, нарахованих на суми грошових зобов`язань, не сплачених у встановлені законодавством строки. Порядок нарахування пені визначений відповідно до статті 129 Податкового кодексу України.

Згідно з пунктом 127.1 статті 127 Податкового кодексу України ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Дії, передбачені абзацом першим цього пункту, вчинені протягом 1095 днів втретє та більше, - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 75 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Положеннями статті 127 Податкового кодексу України встановлюється санкція, як міра відповідальності, яка покладається на податкового агента, саме за несплату (неперерахування) податків, до або під час виплати доходу громадянам. При цьому відповідність розміру штрафних санкцій за вчинення такого порушення визначається (обчислюється) не з часу затримки такої несплати, як передбачено статтею 126 Податкового кодексу України, а з кількості разів допущених таких порушень протягом певного періоду часу.

Кваліфікуючою ознакою (повторюваністю) застосування збільшених розмірів штрафів, визначених статтею 127 Податкового кодексу України, є допущення податковим агентом декількох правопорушень, (ненарахування, неутримання та/або несплата податків), протягом 1095 днів, а не факт їх виявлення (визначення) контролюючим органом.

Щодо висновків акту перевірки з питань своєчасності сплати єдиного внеску суд зазначає наступне: перевіркою питання своєчасності перерахування платником сум єдиного внеску встановлено порушення. На порушення частини 8 ст.9 розділу III Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» , що призвело до нарахування штрафної санкції за несвоєчасну сплату у розмірі 17776,32 грн.

Відповідно до абз. другого п. 1 частини 1 ст. 4 Закону України від 8 липня 2010 року № 2464- VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» зі змінами та доповненнями (далі - Закон № 2464) платниками єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - ЄВ) є роботодавці - підприємства, установи та організації, інші юоидичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з ФОП, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Відповідно до ч. 8 ст. 9 Закону України від 8 липня 2010 року № 2464-УІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» зі змінами та доповненнями платники єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування- роботодавці зобов`язані сплачувати ЄВ, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати ЄВ, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Порядок нарахування і сплати ЄВ затверджено наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 № 449 «Про затвердження Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Згідно з п. 11 розд. IV Інструкції № 449 у разі якщо останній день строків сплати ЄВ, зазначених у Інструкції № 449, припадає на вихідний або святковий день, останнім днем таких строків сплати ЄВ вважається перший робочий день, що настає за вихідним або святковим днем.

Відповідно до ч. 12 ст. 9 Закону № 2464-УІ єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. У разі несвоєчасної сплати або не в повному обсязі ЄВ до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені Законом № 2464, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку ЄВ, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом (частина одинадцята ст. 9 Закону № 2464).

Згідно з п. 6 частини першої ст. 1 Закону № 2464 суми ЄВ, своєчасно не нараховані та/або не сплачені у строки, встановлені Законом № 2464, є недоїмкою.

Штраф у розмірі 20 відсотків несплачених або несвоєчасно сплачених сум ЄВ накладається за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) ЄВ (п. 2 частини одинадцятої ст. 25 Закону № 2464)

Відповідно до п. 6 ч. 11 ст. 25 Закону № 2464 за несплату, неповну сплату або несвоєчасну сплату суми ЄВ одночасно з видачею сум виплат, на які нараховується ЄВ (авансових платежів), накладається штраф у розмірі 10 відсотків таких несплачених або несвоєчасно сплачених сум.

На суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення (ч. 10 ст. 25 Закону № 2464).

Відповідна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 11.09.2018 (справа №826/11623/16).

Так, матеріалами справи встановлено, що порушення зазначені в акті перевірки від 09.01.2019 року № 7/21-22-14-01/21278857 були спростовані матеріалами справи та не знайшли свого підтвердження, а тому податкові повідомлення-рішення підлягають скасуванню, як наслідок позовні вимоги підлягають задоволенню.

Оцінюючи наявні докази, суд дотримується позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України", відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом".

Обов`язковою для застосування в Україні є практика Європейського суду з прав людини, яка статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визнана джерелом права.

Згідно п.1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) "Кожен має право на ... розгляд його справи упродовж розумного строку ... судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру...".

Вирішуючи питання стосовно застосування ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд бере до уваги, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Бендерський проти України" (Заява N 22750/02§42) суд нагадує, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді "заслухані", тобто належним чином вивчені судом.

Згідно статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набув чинності для України 11.09.1997 року) "Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права...".

Вирішуючи питання стосовно застосування ст.1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд бере до уваги, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі "Україна - Тюмень" проти України" (N 22603/02 §55) зазначено, "… що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням "справедливого балансу" між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи ... Вимога досягнення такого балансу відображена в цілому в побудові статті 1 Першого протоколу, включно із другим реченням, яке необхідно розуміти в світлі загального принципу, викладеного в першому реченні. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти шляхом вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності".

В даному випадку податкові повідомлення -рішення, щодо застосування штрафних санкцій, створили ситуацію, в якій позивач, без жодних правових на те підстав, змушений зазнавати фінансового тиску на свою господарську діяльність, що є недопустимим. До того ж доводи відповідача покладені в основу його правової позиції не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.74 КАС України)

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин (ч.2 ст.77 КАС України).

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні (ч.1 ст.90 КАС України).

З урахуванням того, що судом встановлено процедурні порушення, які контролюючим органом, були допущенні при прийнятті оскаржуваних податкових-повідомлень рішень від 22.02.2019 року № , від 22.02.2019 року № , від 22.02.2019 року № , від 22.02.2019 року № , від 22.02.2019 року № , від 22.02.2019 року № , від 22.02.2019 року № , які в свою чергу взаємопов`язані між собою, то такі податкові повідомлення - рішення підлягають скасуванню.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача, оскільки вони ґрунтуються на помилковому тлумаченні законодавства України.

Позивач належними доказами підтвердив правомірність своїх вимог.

В судовому засіданні 15.07.2019 року оголошено вступну та резолютивну частину рішення.

Керуючись статтями 139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністративний позов Міського комунального підприємства "Гарантія" (73000, м.Херсон, вул. Театральна, 21, ) до Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (73000, м.Херсон, пр.Ушакова,75, ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення рішення Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі від 22.02.2019 року № , від 22.02.2019 року № , від 22.02.2019 року № , від 22.02.2019 року № , від 22.02.2019 року № , від 22.02.2019 року № , від 22.02.2019 року № .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції,який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 24 липня 2019 р.

Суддя Василяка Д.К.

кат. 111030100