Справа № 808/8397/15
Суддя: Батрак Інна Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2019 року (о 13 год. 25 хв.)Справа № 808/8397/15 Провадження №СН/280/15/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Батрак І.В.,

за участю секретаря Лялько Ю.В.,

представника позивача Харламова Д.І. ,

представника відповідача Радової С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідний інститут «Укрекопроект»

до Головного управлінням ДФС у Запорізькій області

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідний інститут «Укрекопроект» (надалі - ТОВ «НДІ «Укрекопроект», позивач) звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Державної податкової інспекції у Жовтневому районі міста Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 25.09.2015 №2203 та №2203.

В обґрунтування позовних вимог посилається на безпідставність висновків контролюючого органу про нереальність господарських операцій з контрагентом ТОВ «Сейл ком», оскільки товари від контрагента фактично отримані, оплачені та використані в господарській діяльності позивача. Також зазначає про наявність всіх передбачених законодавством первинних документів, які дають право на формування валових витрат з урахуванням даних операцій та віднесення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту, а висновок відповідача про порушення позивачем приписів Податкового кодексу України базується виключно на припущеннях. Крім того зазначає, що не може нести юридичну відповідальність за недотримання контрагентом податкового законодавства, оскільки така відповідальність носить індивідуальних характер. Представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги з підстав, викладених у позові, додатково зазначив, що за результатами здійснення господарської діяльності у сфері поводження з небезпечними відходами (збирання, перевезення, зберігання, оброблення, утилізація, знешкодження), у процесі здійснення якої використовується придбаний у ТОВ «Сейл ком» товар, позивач отримує економічний ефект у вигляді доходу, що в повній мірі відповідає меті здійснення господарської діяльності та спричиняє реальні зміни майнового стану позивача. З урахуванням викладеного просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 25.09.2015 №2203 та №2203.

Ухвалою суду від 26.03.2019 призначено адміністративну справу до розгляду за правилами загального позовного провадження та призначене підготовче засідання на 18 квітня 2019 року.

18 квітня 2019 року відкладене підготовче засідання на 23 травня 2019 року.

Відповідач позов не визнав, 07 травня 2019 року надав до матеріалів справи відзив на позовну заяву (вх. №18056), у якому вказує, що перевіркою встановлено, що ТОВ «НДІ «Укрекопроект» здійснено придбання товарів на підставі договору поставки №103 від 27.11.2014, укладеному з ТОВ «Сейл ком», за умовами якого поставка товарів здійснюється постачальником відповідно до попереднього замовлення Покупця, в якому визначається асортимент (вид) та обсяг товару, кількість, ціна за одиницю товару та інші умови, в замовленні вказується місце і час поставки товару. Крім того, за умовами договору разом із товаром покупцю повинні передаватись належні документи, що підтверджують якість товару, які так само надані не були. Зауважує, що доказів існування заявок (замовлень), які містять істотні умови договору поставки та до яких відсилає договір під час розгляду справи, так само як і під час перевірки позивачем не надано. Щодо платіжних доручень наголошує, що факт сплати коштів не є безумовним підтвердженням того, що господарські операції були здійснені. На підставі викладеного посилається на приписи Податкового кодексу України, Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» та вважає, що аналіз зазначених документів дозволяє зробити висновок, що ТТН та видаткові накладні позивача оформлені не належним чином, тобто не є первинними документами у розумінні Закону, а тому позивачем не доведено реального здійснення поставок товару, оскільки первинні бухгалтерські документи на підтвердження їх здійснення оформлені з порушенням вимог, передбачених чинним законодавством. На думку відповідача, позивачем не доведено наявність ділової мети при виборі ТОВ «Сейл ком», як контрагента, а також не підтверджено можливості здійснення останнім господарської діяльності. Виходячи з вищенаведеного, вказує, що фактичного здійснення господарської операції з придбання позивачем товарів безпосередньо у контрагента не було, а тому первинні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку, оскільки визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинні спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків як позивача, так і його контрагентів. Якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображений в складених платником податку договорах, то це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку. Враховуючи вищевикладене, просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Від представника позивача надійшла на адресу суду відповідь на відзив (вх №20760 від 22.05.2019), у якій додатково зазначає, що твердження податкового органу про неправомірність формування позивачем валових витрат та податкового кредиту за взаємовідносинами з ТОВ «Сейл ком» з огляду на штучність формування показників податкової звітності є необґрунтованими та безпідставними, оскільки належними первинними документами підтверджено рух активів позивача, зміни у власному капіталі підприємства та отримання останнім реального результату в процесі господарської діяльності з контрагентом. Заявник стверджує, що відповідачем не доведено наявність складу порушення позивачем вимог податкового законодавства; не наведено жодних обґрунтованих доводів та не надано доказів, які б свідчили про правомірність прийняття спірних податкових повідомлень-рішень. Позивач також зазначає, що порушення кримінальної справи відносно контрагента позивача не є доказом вини ТОВ «НДІ «Укрекопроект» та не може слугувати підставою для визнання первинних документів такими, що оформленні з порушенням вимог податкового законодавства.

Згідно з ухвалою суду від 23.05.2019 продовжено строк підготовчого провадження по справі, підготовче засідання відкладено на 18 червня 2019 року.

У ході підготовчого засідання 18 червня 2019 року допущено заміну відповідача по справі Державної податкової інспекції у Жовтневому районі міста Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області на його правонаступника Головне управління ДФС у Запорізькій області (далі - ГУ ДФС у Запорізькій області, відповідач).

У той самий день вирішено закрити підготовче провадження у справі та призначити справу до розгляду по суті на 15 липня 2019 року.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити та надав пояснення в його обґрунтування, аналогічні викладеним у позовній заяві та відповіді на відзив.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила, надавши пояснення, аналогічні викладеним у відзиві. Просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

На підставі статті 243 КАС України в судовому засіданні проголошено вступну та резолютивну частини постанови та оголошено про час виготовлення постанови у повному обсязі.

Розглянувши та дослідивши надані документи, заслухавши пояснення представників сторін, судом встановлені наступні обставини.

ТОВ «НДІ «Укрекопроект» () є юридичною особою, яка зареєстрована 04.02.2013 за адресою: 69002, м. Запоріжжя, вул. Червоногвардійська, буд. 40,основний вид діяльності за КВЕД-2010 39.11 Інша діяльність щодо поводження з відходами, про що свідчить виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Підприємство зареєстроване платником податку на додану вартість 01.03.2014, ІПН 97, про що свідчить витяг №122 з реєстру платників податку на додану вартість.

У період з 07.09.2015 по 10.09.2015 посадовими особами Державної податкової інспекції у Жовтневому районі міста Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області було проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «НДІ «Укрекопроект» з питань достовірності вчинених правочинів та дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість по взаємовідносинам з Товариством з обмеженою відповідальністю «Сейл ком» за період з 01.04.2013 по 31.07.2015 та включення до складу витрат по декларації з податку на прибуток підприємства за 2013-2014 роки, за результатами якої складено акт від 14.09.2015 №51/08-26-22-03/38563155.

Перевірка позивача призначена відповідно до підпункту 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України на підставі постанови старшого слідчого по кримінальному провадженню від 14.07.2015 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 28, частиною другою статті 205, частиною п`ятою статті 27, частинами другою та третьою статті 212, частиною третьою статті 358 Кримінального кодексу України, порушеного стосовно посадових осіб контрагента позивача.

Згідно з висновками акту перевірки встановлено порушення позивачем:

- п.138.1, п.138.2 ст.138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток, який підлягає нарахуванню до сплати в бюджет, у сумі 76 829,00 грн., в тому числі по періодам: рік 2014 року - 76 829,00 грн.;

- п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено суму ПДВ, яка підлягає нарахуванню до сплати в бюджет на загальну суму 85 366,00 грн., в т.ч. грудень 2014 року- 85 366,00 грн.

Фактичною підставою для збільшення позивачу суми грошових зобов`язань став висновок контролюючого органу про безпідставність формування останнім валових витрат та податкового кредиту за результатом взаємовідносин з Товариством з обмеженою відповідальністю «Сейл ком» з огляду на штучність формування показників податкової звітності та безтоварний характер проведених господарських операцій, тобто таких, які спрямовані на надання податкової вигоди з метою несплати податків до бюджетів, що свідчить про укладення угод без мети настання реальних правових наслідків. Обґрунтовуючи свою позицію щодо безтоварності спірних операцій, орган доходів і зборів посилається на неможливість підтвердження фактичного здійснення постачання, приймання-передачі та оприбуткування товарно-матеріальних цінностей по ланцюгу постачання від Товариства з обмеженою відповідальністю «Сейл ком» до контрагентів. Також відповідач зазначає про відсутність вказаного контрагента за місцезнаходженням; відсутність у останнього виробничих, трудових та матеріальних ресурсів, транспортних засобів і механізмів, економічно необхідних для здійснення спірних операцій. На думку податкового органу, єдиною метою проведення документування фактично не здійснених господарських операцій є отримання підприємством позивача незаконної податкової вигоди.

Не погодившись з висновками акту перевірки позивач подав заперечення. Рішенням ДПІ у Жовтневому районі м. Запоріжжя від 24.09.2015 №9885/10/08-26-22-03 за результатами розгляду заперечень визначено, що висновки акту перевірки відповідають вимогам чинного законодавства.

На підставі акту перевірки контролюючим органом 25.09.2016 прийнято податкові повідомлення-рішення:

№2203, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 106 707,50 грн., в т.ч. за основним платежем 85 366,00 грн. та 21 341,50 грн. - штрафні санкції;

№2203, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток на загальну суму 96 036,25 грн., в т.ч. за основним платежем 76 829,00 грн. та 19 207,25 грн. - штрафні санкції.

Вважаючи указані рішення протиправними позивач звернувся до суду із позовом про їх скасування.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 10.11.2016 позовні вимоги задоволено.

Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.03.2017 постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 10.11.2016 скасовано та прийнято нову постанову про задоволення позову з інших підстав.

Постановою Верховного Суду від 05.02.2019 касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Жовтневому районі міста Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізькій області задоволено частково. Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 10.11.2016 та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21.03.2017 у справі №808/8397/18 скасовано. Справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Направляючи справу на новий розгляд суд касаційної інстанції зазначив, що судами попередніх інстанцій у межах спірних відносин не надано належної оцінки обставинам справи, зокрема, поза увагою залишились аналіз підстав та способу реалізації владних управлінських функцій податковим органом. Загальний процес проведення перевірки із послідовного, коли за результатами перевірки приймається податкове повідомлення-рішення, розривається. Спочатку матеріали перевірки разом з висновками органу державної податкової служби передаються правоохоронному органу, що призначив перевірку. Статус таких матеріалів визначається кримінально-процесуальним законом або законом про оперативно-розшукову діяльність.

Таким чином, суд допустив порушення норм процесуального права при ухваленні судових рішень, а саме не дослідив зібрані у справі докази.

До того ж, Верховний Суд зазначаєив, що судами не надано належної оцінки обставинам справи щодо реальності вчинення спірних господарських операцій позивача з Товариством з обмеженою відповідальністю «Сейл ком», з огляду на доводи відповідача, що зазначене підприємство створене без наміру здійснювати господарську діяльність.

Наявність законодавчо визначених обставин для формування валових витрат та податкового кредиту є обов`язковою, але не є безумовною підставою для визнання правомірності такого формування за умови, якщо податковий орган доведе, що відомості в первинних документах не відповідають дійсності, в тому числі, коли господарські операції не мали реального характеру, були спрямовані на протиправне отримання податкових вигод з метою ухилення від оподаткування.

Також зазначив, що підприємницька діяльність здійснюються суб`єктом господарювання на власний ризик, а відтак у господарських правовідносинах учасники господарського обороту повинні проявляти розумну обачливість, адже наслідки вибору недобросовісного контрагента покладається на таких учасників. Так, належна податкова обачність, як законна передумова отримання податкової вигоди, з якої випливає, що сумлінним платникам податку необхідно подбати про підготовку доказової бази, яка б підтверджувала прояв належної обачності при виборі контрагента.

Відтак, для встановлення правильності відображення у податковому обліку господарських операцій позивача з вищезазначеним контрагентом судам необхідно: з`ясувати реальність задекларованих господарських операцій; встановити наявність ділової мети у розглядуваних операціях; підтвердити або спростувати добросовісність позивача; оцінити дотримання учасниками господарської операції норм податкового законодавства щодо змісту та наслідків для податкового обліку відповідної операції.

При цьому, Верховний Суд звернув увагу на те, що порушення вимог податкового законодавства на будь-якому з наведених етапів є достатнім для висновку про невідповідність фактичних і задекларованих платником податку наслідків господарських операцій для податкового обліку.

Для з`ясування обставин реальності вчинення господарської операції судам належить ретельно перевіряти доводи податкового органу про фактичне нездійснення господарської операції, викладених в акті перевірки або підтверджених іншими доказами.

Ураховуючи викладене, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України № 2755-VI від 02.12.2010 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Податковий кодекс України).

Пунктом 75.1 статті 75 Податкового кодексу України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

В силу підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Підстави, за наявності яких здійснюється документальна позапланова перевірка встановленні пунктом 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, однією з яких є отримання судового рішення суду (слідчого судді) про призначення перевірки або постанову органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчого, прокурора, винесену ними відповідно до закону, про що зазначено підпунктом 78.1.11 цієї статті.

Керуючись саме підпунктом 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України податковим органом (відповідачем у справі) проведена позапланова документальна виїзна перевірка, про що зазначено Розділом першим «Вступна частина» акта перевірки.

Судом встановлено, що за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.205, ч.3 ст.212, ч.3 ст.358 Кримінального кодексу України, було порушено кримінальне провадження №0000021 від 23.02.2015, в рамках якого старшим слідчим з ОВС ВКР СУ ФР ГУ ДФС у Дніпропетровській області підполковником податкової міліції Зайцевим В.А. була винесена постанова від 14.07.2015, якою призначено позапланову перевірку ТОВ «НДІ «Укекопроект» з питань дотримання вимог податкового законодавства по взаємовідносинам із ТОВ «Сейл Ком» () за період з 01.04.2013 по теперішній час.

Проведення перевірки податковим органом в межах кримінальної справи на виконання, зокрема, постанови старшого слідчого з особливо важливих справах ВКР СУ ФР Головного управління ДФС у будь-якому випадку є самостійною підставою її проведення, результати якої є доказом в кримінальному провадженні.

Суд зазначає, що на час прийняття постанови податкового органу про проведення позапланової перевірки фінансово-господарської діяльності діяли положення пункту 86.9 статті 86 Податкового кодексу України, якими передбачалось, що у разі якщо грошове зобов`язання розраховується контролюючим органом за результатами перевірки, проведеної з обставин, визначених підпунктом 78.1.11 пункту 78.1 статті 78 цього Кодексу, щодо кримінального провадження, у якому розслідується кримінальне правопорушення стосовно посадової особи (посадових осіб) платника податків (юридичної особи) або фізичної особи - підприємця, що перевіряється, предметом якого є податки та/або збори, податкове повідомлення-рішення за результатами такої перевірки приймається таким податковим органом протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання цим податковим органом відповідного судового рішення (обвинувальний вирок, ухвала про закриття кримінального провадження за нереабілітуючими підставами), що набрало законної сили. Матеріали такої перевірки разом з висновками органу державної податкової служби передаються органу, що призначив перевірку.

На час прийняття керівником податкового органу наказу від 07.09.2015 №347 про проведення перевірки, її проведення та прийняття спірних податкових повідомлень-рішень від 25.09.2015, діяли норми пункту 36 Підрозділу 10. Інші перехідні положення (в редакції що діє з 01 вересня 2015 року), яким передбачено, що у разі якщо судом за результатами розгляду кримінального провадження про кримінальне правопорушення, яке було розпочато до дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо зменшення податкового тиску на платників податків» від 17.07.2015 №655-8 і предметом якого є податки, збори, винесено обвинувальний вирок, що набрав законної сили, в якому встановлена несплата податкових зобов`язань або винесена ухвала про закриття кримінального провадження за нереабілітуючими підставами з цього питання, податкове повідомлення - рішення за результатами такої перевірки приймається контролюючим органом протягом 10 робочих днів з дня, наступного за днем отримання цим контролюючим органом відповідного судового рішення (обвинувальний вирок, ухвала про закриття кримінального провадження за нереабілітуючими підставами), що набрало законної сили.

Відповідно до листа ГУ ДФС у Дніпропетровській області від 24.02.2017 № 409/9/04-36-23-01-12 кримінальне провадження № 0000021 за підозрою в вчиненні кримінального правопорушення 19.09.2015 з обвинувальним актом спрямовано до суду, станом на 24.02.2017 судовий розгляд триває, що підтверджується також ухвалами Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09.10.2015 та від 04.08.2016 по даній кримінальній справі.

Проте, в матеріалах справи відсутня інформація стосовно подальшого руху кримінального провадження № 0000021, а саме чи був винесений обвинувальний вирок, чи була постанова про закриття кримінального провадження станом на день винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, тобто 25.09.2015, а також відсутня інформація про вищевказану кримінальну справу на день розгляду справи судом у даній справі та на теперішній час.

Суд вважає, що існуюча на момент прийняття рішення про проведення перевірки та на момент прийняття спірних податкових повідомлень-рішень пряма заборона закону, за якою органи податкової служби не мають права виносити податкові повідомлення-рішення до набрання законної сили відповідним рішення в кримінальній справі, якщо грошове зобов`язання розраховується органом державної податкової служби за результатами перевірки, призначеної відповідно до кримінально-процесуального законодавства, доводить передчасність та протиправність прийняття спірних податкових повідомлень-рішень у цій справі.

Таким чином, податковим органом порушені підстави та спосіб реалізації владних управлінських функцій. Загальний процес проведення перевірки із послідовного, коли за результатами перевірки приймається податкове повідомлення-рішення, розривається. Спочатку матеріали перевірки разом з висновками органу державної податкової служби передаються правоохоронному органу, що призначив перевірку. Статус таких матеріалів визначається кримінально-процесуальним законом або законом про оперативно-розшукову діяльність. Після набрання законної сили рішенням у межах кримінального провадження органи податкової служби мають право виносити податкові повідомлення-рішення.

Щодо надання правової оцінки господарських операцій позивача під час взаємовідносин з ТОВ «Сейл Ком» суд зазначає, що за приписами статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

У разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Отже, наведеними вище нормами передбачено, по-перше, обов`язок платника податків вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, крім того, надавати посадовим особам контролюючого органу документи, необхідні для проведення контролюючим органом перевірки, крім випадків їх виїмки або іншого вилучення правоохоронними органами.

Згідно з пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Пунктом 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України передбачено, що витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються із:

витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті:

інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;

крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно із п.138.2 ст.138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Витрати, що не враховуються при визначені оподатковуваного прибутку, визначені ст.139 Податкового кодексу України. Зокрема, не включаються до складу витрат: витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку (пп. 139.1.9 п. 139 ст. 139 Податкового кодексу України).

Згідно із п. 198.1. ст.198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) в необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного фінансового лізингу.

Відповідно до п. 198.3 ст.198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;

- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Відповідно до п. 198.6 ст.198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з інформаційним листом Вищого адміністративного суду України від 02.06.2011 № 742/11/13-11 з метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з`ясовувати, зокрема, такі обставини:

- рух активів у процесі здійснення господарської операції.

- установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції.

- установлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Отже, предметом доказування у відповідній категорії спорів є реальність господарських операцій, що є підставою для виникнення права на врахування витрат, понесених у зв`язку із здійсненням цих господарських операцій при визначенні об`єкта оподаткування податком на прибуток та сум податку на додану вартість при визначенні об`єкта оподаткування податком на додану вартість; добросовісність дій платника податку, яка полягає у відповідності вчинених ним дій господарській меті, а також реальність усіх даних, наведених у документах.

Доводи ж податкового органу про непідтвердження реальності здійснення господарських операцій мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на віднесення певних витрат до складу валових витрат з податку на прибуток чи віднесення до складу податкового кредиту певних сум податку на додану вартість.

При дослідженні факту здійснення господарської операції оцінюватися повинні відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Проведення господарських операцій суб`єкта господарювання, за змістом статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік. Згідно частини другої статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» на даних бухгалтерського обліку базується фінансова, податкова, статистична та інша звітність. Таким чином первинні документи по відображенню господарчих операцій є основою для податкового обліку.

Таким чином, вказаними нормами права визначено підстави за яких платник податків має право на віднесення понесених витрат, у зв`язку з придбаванням товарів (робіт, послуг), до складу валових витрат та сплачених сум ПДВ, у вартості товарів (робіт, послуг), до складу податкового кредиту підприємства. До таких підстав віднесено: наявність господарської операції, наслідок якої є поставка товару (робіт, послуг), понесення витрат, у зв`язку з господарською діяльністю платника, сплата (нарахування) податку на додану вартість у вартості товарів (робіт, послуг), факт понесення витрат та сплати податку на додану вартість має підтверджуватися відповідними первинними документами.

Матеріалами справи встановлено, що 27 листопада 2014 року між ТОВ «НДІ «Укрекопроект» та ТОВ «Сейл ком» укладений договір поставки №103, відповідно до якого постачальник зобов`язується поставити і передати у власність покупцю, а покупець - прийняти й оплатити товар у повному розмірі на умовах та в порядку, визначених цим договором. Постачальник зобов`язується поставити товар окремими партіями в кількості і асортименті, визначених у Заявках Замовлення Покупця. Асортимент та ціна на товар, що поставляється, визначаються на підставі Специфікації Постачальника, погодженої Покупцем, яка є невід`ємною частиною даного Договору. Розрахунки за Постачальником поставлений товар здійснюється протягом 40 календарних днів з моменту поставки товару або у інший строк, попередньо домовлений між Сторонами. Розрахунок здійснюється в безготівковій формі в національній грошовій одиниці України.

Відповідно до наданих до матеріалів справи специфікацій ТОВ «Сейл ком» на адресу позивача поставлявся такий товар, а саме: специфікація №1 від 01.12.2014 - дизельне паливо; специфікація №2 від 02.12.2014 - сорбент-біодеструктор, вапно негашене; специфікація №3 від 04.12.2014 - сорбент-біодеструктор; специфікація №4 від 05.12.2014 - дизельне паливо; специфікація №5 від 08.12.2014 - СГС, мішки поліетиленові; сорбент-біодеструктор; специфікація №6 від 10.12.2014 - відсів, цемент М400, пісок, арматура А240 ф.8 мм; хлорне вапно; специфікація №7 від 12.12.2014 - сорбент-біодеструктор, вапно негашене, цемент М400; специфікація №8 від 15.12.2014 - сода каустична; специфікація №9 від 16.12.2014 - сода каустична, хлорне вапно; специфікація №10 від 17.12.2014 - хлорне вапно; специфікація №11 від 25.12.2014 - відсів, пісок, цемент М400, арматура А240 ф.8мм.

Поставка товару від ТОВ «Сейл ком» підтверджено також позивачем наданими до матеріалів справи видатковими накладними №РН-320 від 01.12.2014, №РН-321 від 02.12.2014, №РН-322 від 04.12.2014, №РН-323 від 05.12.2014, №РН-324 від 08.12.2014, №РН-325 від 08.12.2014, №РН-326 від 10.12.2014, №РН-327 від 10.12.2014, №РН-328 від 10.12.2014, №РН-329 від 12.12.2014, №РН-330 від 12.12.2014, №РН-331 від 15.12.2014, №РН-332 від 16.12.2014, №РН-334 від 17.12.2014, №РН-335 від 25.12.2014, №РН-336 від 25.12.2014, транспортування придбаного товару підтверджується товарно-транспортними накладними №0112.1 від 01.12.2014, №0212.1 від 02.12.2014, №0412.1 від 04.12.2014, №0512.3 від 05.12.2014, №1012.2 від 10.12.2014, №1212.1 від 12.12.2014, №1512.1 від 15.12.2014, №1612.1 від 16.12.2014, №1712.1 від 17.12.2014, №0812.1 від 08.12.2014, №2512.1 від 25.12.2014, оплата придбаного товару здійснена позивачем в повному обсязі, що підтверджується наданими виписками по рахунку та платіжними дорученнями №263 від 06.02.2015, №307 від 03.03.2015, №349 від 23.03.2015, №234 від 23.01.2015, №221 від 14.01.2015, які також були надані позивачем до перевірки.

За вказаними операціями ТОВ «Сейл ком» складено податкові накладні: № 320 від 01.12.2014, № 321 від 02.12.2014, № 322 від 04.12.2014, №323 від 05.12.2014, №324 від 08.12.2014, №325 від 08.12.2014, № 326-328 від 10.12.2014, № 329, 330 від 12.12.2014, №331 від 15.12.2014, № 332 від 16.12.2014, № 334 від 17.12.2014, № 335, 336 від 25.12.2014.

Сума податку на додану вартість по вищезазначеним податковим накладним включена позивачем до податкового кредиту грудня 2014 року, відображена у реєстрі отриманих податкових накладних та відповідає даним додатку 5 до податкової декларації з податку на додану вартість за грудень 2014 року.

Суми по операціям з ТОВ «Сейл ком» включені позивачем до складу витрат у податковій звітності з податку на прибуток за 2014 рік в розмірі 426 828,00 грн.

Використання придбаного товару у власній господарській діяльності підтверджено позивачем наданими до матеріалів справи Актами внутрішнього переміщення, Актами про переробку відходів, Актами про знищення відходів тощо.

Дизельне паливо, придбане у ТОВ «Сейл ком», використано позивачем для функціонування дизельних генераторів, що підтверджується наданими до матеріалів справи актами та графіками списання дизельного палива.

З матеріалів справи встановлено, що перевезення придбаного у ТОВ «Сейл ком» товару здійснювалось не сторонами договору, а з залученням автомобільних перевірників ТОВ «Гермес-Арсенал» та ТОВ «Д.С.Д. Трейд», з якими позивачем було укладено відповідні договори. На підтвердження виконання договорів з перевезення до матеріалів справи надано акти прийняття-здачі виконаних робіт, податкові накладні тощо.

Суд зауважує, що всі первинні документи (Договір, специфікації, видаткові накладні, ТТН, розрахункові документи, банківські виписки, тощо) були надані до перевірки та відповідають вимогам частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» стосовно їх змісту. Всі зазначені документи підписані та скріплені печатками сторін та мають всі реквізити як того вимагає чинне законодавство України, відтак, належно підтверджують здійснення господарської операції.

Розрахунки між сторонами проводились у безготівковій формі, шляхом переказу коштів на банківські рахунки контрагентів та засвідчують факт виконання позивачем зобов`язань по оплаті вартості товарів, робіт (послуг) за переліченими вище правочинами.

Відтак, позивачем надано первинні бухгалтерські документи, які підтверджують факт здійснення господарських операцій щодо придбання товарів та послуг, які відповідають основному виду її господарської діяльності, та замовлені з метою виконання власних договірних зобов`язань.

Впродовж судового розгляду контролюючим органом не заперечується відповідність наданих позивачем первинних документів вимогам частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а виписаних контрагентом податкових накладних приписам пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України.

Таким чином, реальність господарської операції, рух активів та зміни майнового стану платника податків повністю підтверджуються первинними та іншими документами, які надані позивачем до матеріалів справи. Вказані документи не мають дефектів форми, змісту або походження, відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», пункту 201.1, пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України, пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за № 168/704.

До того ж, сама по собі наявність або відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце. Водночас наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.

Що стосується оформлення товарно-транспортних накладних, то Правила перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджені наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, на які посилається податковий орган, були видані на виконання Програми заходів щодо забезпечення збереження вантажів, захисту їх від розкрадань і безпеки пасажирів на транспорті, затвердженої постановою КМУ від 05.01.95 № 710. Програма розроблена відповідно до Державної програми боротьби зі злочинністю, затвердженої Постановою ВРУ від 25.06.1993 на виконання рішення Координаційного комітету по боротьбі з корупцією та організованою злочинністю від 18.02.1994. Отже, сфера застосування Правил перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні, затверджених наказом Міністерства транспорту України від 14.10.1997 № 363, не пов`язана з визначенням правил ведення платником податку податкового та бухгалтерського обліку в частині прийняття - передачі товарно-матеріальних цінностей. Отже, відсутність певних реквізитів в товарно-транспортній накладній або її відсутність є лише порушенням Правил перевезень автомобільним транспортом з боку перевізника, яке не пов`язане з дотриманням вимог податкового законодавства Товариством.

Щодо посилань в Акті перевірки на відсутність реальної можливості здійснення поставок товару (виконання робіт) через відсутність у контрагентів майна, трудових ресурсів, виробничо-складських приміщень, технічного персоналу, основних фондів, виробничих активів, засобів транспортування та іншого майна, які економічно необхідні для здійснення господарських операцій у зазначених обсягах, що свідчить про відсутність необхідних умов для реального настання результатів відповідної господарської діяльності, що було встановлено з наданої податкової інформації, суд вважає такими, що не можуть бути підставою для позбавлення позивача права на податковий кредит з тих підстав, що згідно статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Нормативними актами України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов`язаннями іншої юридичної особи, в тому числі за податковими зобов`язаннями.

Суд звертає увагу відповідача, що Податковий кодексу України не ставить право на податковий кредит в залежність від обов`язкового підтвердження декларування відповідної суми податкових зобов`язань контрагентом. Податок на додану вартість є непрямим податком і сплачується при придбання товару (послуги) не безпосередньо до бюджету, а постачальнику товарів (послуг). І лише у такого постачальника товару (послуг), який у складі вартості придбаного товару (послуги) отримав податок на додану вартість, виникають зобов`язання стосовно сплати податку до бюджету. При цьому, покупець товарів (послуг) не може нести відповідальність за постачальника.

Дана позиція відповідає практиці Верховного Суду у подібних правовідносинах (постанова від 19 березня 2019 року, справа №810/302/15 адміністративне провадження №К/9901/19359/18), де ВС дійшов висновку про те, що відповідальність за порушення податкового законодавства має нести лише той платник податку, який допустив порушення, а компетентні органи не вправі розповсюджувати негативні наслідки діяльності такого платника податку на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку. Відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальника для одержання ним незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Ненадання відповідачем належних доказів нікчемності спірного правочину, укладеного між позивачем та його контрагентом, тобто, доказів того, що правочин, який мав місце у цих відносинах був спрямований на незаконне заволодіння майном держави, якими можуть бути виключно вироки суду стосовно посадових осіб, які брали в них участь, у яких встановлено відповідні обставини, унеможливлює прийняття доводи податкового органу у цій частині.

На момент здійснення спірних господарських операцій позивач та його контрагент були належним чином зареєстровані як юридичні особи та платники податку на додану вартість, установчі документи недійсними в судовому поряду не визнавались.

Відповідачем, у свою чергу, не подано належних доказів на підтвердження недобросовісності позивача як платника податків або можливої фіктивності його постачальників, не наведено будь-яких доводів щодо здійснення ТОВ «НДІ «Укрекопроект» розглядуваних операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо.

Отже, доводи відповідача стосовно нереальності господарських операцій між позивачем та його контрагентом є такими, що суперечать письмовим доказам наявним в матеріалах справи.

Враховуючи наявність господарської мети при укладанні договору, надання первинних документів, які свідчать про виконання правочинів та використання їх результатів у господарській діяльності позивачем, суд дійшов висновку щодо реальності вчинених правочинів з контрагентом.

Щодо наявності кримінального провадження, відповідачем проігноровано, що позивач не може нести відповідальність за дії контрагента при відсутності власної вини, інакше порушуються основні конституційні засади: дотримання принципу справедливості як невід`ємного елементу верховенства права (стаття 8 Конституції України), індивідуальний характер відповідальності, тобто що відповідати має саме той, хто припустився порушення (стаття 61 Конституції України), забезпечення доведеності вини (стаття 129 Конституції України).

Окрім того, позивач позбавлений можливості впливати на його контрагентів в частині здійснення ними господарської діяльності в рамках чинного законодавства України, зокрема і в частині своєчасної подачі до контролюючих органів податкової звітності.

Оцінюючи згадані документи в сукупності та кожен зокрема суд вважає, що такі не дають підстав для сумніву щодо реальності здійснення вищенаведених операцій або висновку про їх нездійснення. Таким чином, висновок контролюючого органу про безтоварний характер спірних операцій є передчасним, оскільки цей висновок не відповідає фактам, покладеним в його основу. Так, законодавцем презюмується реальність оподатковуваних операцій та витрат платника податку, а також достовірність документів податкового обліку, доки податковим органом це не спростовано належними та допустимими доказами. Викладені обставини та факти не відповідають таким ознакам, позаяк мають характер припущень.

Ці обставини вироком суду або постановою слідчого у кримінальній справі не були встановлені, не надано також суду доказів того, що посадові особи контрагента позивача заперечують свою участь у здійсненні останнім господарської діяльності.

Суд вважає, що в акті перевірки суб`єктом владних повноважень не зазначено жодних належних та допустимих доказів про відсутності фактичного виконання позивачем господарських операцій за укладеними договорами, про відсутність витрат позивача у спірних правовідносинах, про несумісність предмету укладеного договору з напрямом господарської діяльності позивача, що зумовило необґрунтованість і невідповідність закону висновків суб`єкта владних повноважень про фіктивність правочинів та їх вчинення без мети реального настання правових наслідків. Усі доводи відповідача носять характер припущень.

Ураховуючи вищевикладене, суд вважає, що висновки про порушення позивачем податкового законодавства, зроблені відповідачем в Акті перевірки, є необґрунтованими та недоведеними, у зв`язку з чим спірні рішення контролюючого органу, прийняті відповідачем на підставі встановлених Актом порушень, є протиправними та підлягають скасуванню. Оскільки відповідачем безпідставно визначено суму завищення з податку на додану вартість та податку на прибуток за основним платежем, то відповідно і суми штрафної санкції є необґрунтованими.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частинами першою та другою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд, відповідно до статті 90 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду доказів, які спростовували б доводи позивача, а відтак, не довів правомірності своїх рішень, а тому заявлені позивачем вимоги є такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до приписів частини першої статті 139 КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 9, 137, 139, 242-246, 250, 255, 295, 297 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідний інститут «Укрекопроект» (69002, м. Запоріжжя, вул. Червоногвардійська, 40, ) до Головного управлінням ДФС у Запорізькій області (код ЄРПОУ 39396146, місцезнаходження, проспект Соборний, 166, місто Запоріжжя, 69107) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення, прийняті Головним управлінням ДФС у Запорізькій області 25.09.2015, №2203 та №2203.

Стягнути з Головного управління ДФС у Запорізькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-дослідного інституту «Укрекопроект» суму судового збору у розмірі 3 041,16 грн. (три тисячі сорок одна гривня шістнадцять копійок).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду через Запорізький окружний адміністративний суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення виготовлений 23.07.2019.

Суддя І.В. Батрак