Справа № 200/4539/19-а
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2019-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2019 року справа №200/4539/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),

суддів Казначеєва Е.Г., Ястребової Л.В.,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 08 травня 2019 року у справі № 200/4539/19-а (головуючий І інстанції Олішевська В.В.) за позовом ОСОБА_1 до Селидівського міського центру зайнятості, третя особа - ВП "Шахта "Україна" Державного підприємства "Селидіввугілля" про визнання протиправними дій , зобов`язання здійснити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог (а.с.46), просив: визнати протиправними дії відповідача щодо не зарахування страхового стажу та не здійснення перерахунку допомоги по безробіттю; зобов`язати відповідача зарахувати страховий стаж з червня 2017 року на підприємстві ВП «Шахта України» ДП «Селидіввугілля» та зробити перерахунок допомоги по безробіттю з січня 2019 року.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 19.01.2019 року перебуває на обліку у відповідача, та отримує допомоги по безробіттю згідно ч. 3 ст. 23, ч. 2, 4 ст. 22 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття".

Разом з тим, допомога по безробіттю йому призначена у мінімальному розмірі та складає 610 грн., оскільки у Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування в індивідуальних відомостях про особу з червня 2017 року відсутня інформація щодо сплати підприємством на якому він працював єдиного соціального внеску.

Вважає неправомірними дії відповідача щодо неврахування періоду роботи з 29.12.2017 року по 29.12.2018 року на ВП "Шахті "України" ДП "Селидіввугілля", оскільки позивачу у цей період нарахована заробітна плата, на яку підприємством здійснено нарахування ЄСВ.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 08 травня 2019 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з судовим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Обґрунтування апеляційної скарги.

Застрахована особа не може нести відповідальність за неналежне виконання своїх обов`язків підприємством, на якому він працює.

Не відображення органами пенсійного фонду інформації щодо нарахування та сплати відносно застрахованої особи страхових внесків не може порушувати конституційне право на соціальний захист громадян у відповідності до ч. 1 ст. 46 Конституції України.

Суд першої інстанції помилково не взяв до уваги, що довідкою, виданою ВП «Шахта «Україна» від 18.03.2019 року, підтверджується нарахування роботодавцем ВП «Шахта «Україна» на заробітну плату єдиного страхового внеску в розмірі 22% щомісячно.

За індивідуальними відомостями про застраховану особу за звітний період 2017 року включно по період звільнення позивача, вбачається відображення нарахувань по заробітній платі для пенсії щомісячно, але пенсійним органом не відображено сплату ЄСВ.

Сторони в судове засідання не прибули, про час, дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, тому за ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановила наступне.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, що підтверджується копією паспорту серії НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 (а.с. 6).

29.12.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Селидівського міського центру зайнятості з заявами про надання (поновлення) статусу безробітного та про призначення (поновлення) виплати допомоги по безробіттю (а.с. 37, 38).

Позивачем при зверненні до центру зайнятості заповнена персональна картка № НОМЕР_3 (а.с. 32).

Згідно витягу із наказів про прийняття рішення по особі ОСОБА_1 ПК № 00001 від 19.04.2019 року "Про прийняття рішень службою зайнятості, передбачених Законами України "Про зайнятість населення", "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" та нормативними актами щодо їх застосування" вбачається, що наказом від 29.12.2018 року № НТ181229 надано статус безробітного з 29.12.2018 року; наказом від 08.01.2019 року № НТ190108 призначено допомогу по безробіттю з 05.04.2019 року по 30.12.2019 року, наказом від 08.01.2019 року № НТ190108 відкладено виплату допомоги по безробіттю з 05.01.2019 року по 18.01.2019 року; наказом від 22.01.2019 року № НТ190122 розпочато (поновлено) виплату допомоги по безробіттю з 19.01.2019 року (а.с. 31).

Судами встановлено, що позивачу призначено допомогу по безробіттю у розмірі 610 грн на місяць.

Не погодившись з призначенням йому допомоги в мінімальному розмірі позивач звернувся до центру зайнятості з заявою від 14.03.2019 року, відповідно до якої просив роз`яснити підстави призначення допомоги у мінімальному розмірі (а.с. 48).

Листом від 19.03.2019 року № 04/635/01-5-2-19 Селидівський міський центр зайнятості повідомив позивачу, що відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала страхуванню на випадок безробіття та за який щомісяця сплачено нею та роботодавцем страхові внески в сумі не менш як мінімальний страховий внесок. Частина 2 вищезазначеної статті встановлює, що страховий стаж обчислюється за даними персоніфікованого обліку відомостей про застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а за періоди до його запровадження - у порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

На момент призначення допомоги по безробіттю у Державному реєстрі відсутні відомості про страховий стаж ОСОБА_1 за період з червня 2017 року.

За п. 12 ст. 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає страхуванню на випадок безробіття та за який сплачено страхові внески (нею, роботодавцем).

Тому центр зайнятості не має право використовувати відомості, які не внесені до Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, в зв`язку з чим позивачу призначена допомога по безробіттю в мінімальному розмірі в сумі 610 грн на місяць. (а.с. 20).

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, зазначив, що Селидовський міський центр зайнятості має можливість здійснити перерахунок призначеної допомоги по безробіттю лише після надходження уточнених даних про застраховану особу з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, який формує та веде Пенсійний фонд України.

З огляду на те, що у Індивідуальних відомостях про застраховану особу ОСОБА_1 відсутня інформація щодо сплати єдиного внеску за останні 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітного, в діях відповідача відсутні ознаки не правомірності щодо не зарахування страхового стражу.

Оцінка суду.

Відповідно до ст. 46 Конституції України Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону № 1533 страхуванню на випадок безробіття підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту), включаючи тих, які проходять альтернативну (невійськову) службу, цивільно-правового договору чи на інших підставах, передбачених законом, військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової служби) та інші особи, які проходять службу та отримують грошове забезпечення (далі - військовослужбовці), особи, які провадять незалежну професійну діяльність, фізичні особи - підприємці, члени фермерського господарства, якщо вони не належать до осіб, які підлягають страхуванню на інших підставах.

Приписами ч. 1 ст. 16 Закону № 1533 визначено, що джерелами формування коштів Фонду є: страхові внески страхувальників; суми фінансових санкцій, застосованих відповідно до цього Закону та Закону України "Про зайнятість населення", інших законів до підприємств, установ, організацій та фізичних осіб - підприємців за порушення встановленого порядку сплати страхових внесків та використання коштів Фонду, недотримання законодавства про зайнятість населення, а також суми адміністративних штрафів, накладених відповідно до закону на посадових осіб та громадян за такі порушення; кошти державного бюджету, що спрямовуються до Фонду у випадках, установлених законом; доходи від розміщення тимчасово вільних коштів, у тому числі резерву коштів Фонду; благодійні внески підприємств, установ, організацій; інші надходження відповідно до законодавства України.

Згідно ч. 1 ст. 21 Закону № 1533 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала страхуванню на випадок безробіття та за який щомісяця сплачено нею та роботодавцем страхові внески в сумі не менш як мінімальний страховий внесок, крім випадків, передбачених абзацом другим цієї частини.

Частиною 2 вищезазначеної статті передбачено, що страховий стаж обчислюється за даними персоніфікованого обліку відомостей про застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а за періоди до його запровадження - у порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 22 Закону № 1533 право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, страховий стаж яких протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, становить не менше ніж шість місяців за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, які протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, за даними Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування мають страховий стаж менше шести місяців або звільнені з останнього місця роботи з підстав, передбачених статтею 37, пунктами 3, 4, 7 і 8 статті 40, статтями 41 і 45 Кодексу законів про працю України, а також з аналогічних підстав, визначених іншими законами, особи, зазначені у частині другій статті 6 цього Закону, особи, зазначені в абзаці третьому частини четвертої статті 7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", мають право на допомогу по безробіттю у мінімальному розмірі.

Згідно ч. 1 ст. 23 Закону № 1533 Застрахованим особам, зазначеним у частині першій статті 22 цього Закону, розмір допомоги по безробіттю визначається у відсотках до їх середньої заробітної плати (доходу), визначеної відповідно до порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, затвердженого Кабінетом Міністрів України, залежно від страхового стажу, але не менше ніж мінімальний розмір допомоги по безробіттю, встановлений правлінням Фонду для цієї категорії осіб: до 2 років - 50 відсотків; від 2 до 6 років - 55 відсотків; від 6 до 10 років - 60 відсотків; понад 10 років - 70 відсотків.

Допомога по безробіттю виплачується залежно від тривалості безробіття у відсотках до визначеного розміру: перші 90 календарних днів - 100 відсотків; протягом наступних 90 календарних днів - 80 відсотків; у подальшому - 70 відсотків.

Таким чином, страховий стаж обчислюється як сума періодів, протягом яких особа підлягала страхуванню на випадок безробіття та сплачувала страхові внески особисто або через рахунки роботодавця та роботодавцем.

Пунктом 12 частини першої статті 1 Закону № 1533 передбачено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає страхуванню на випадок безробіття та за який сплачено страхові внески (нею, роботодавцем).

При цьому пунктом 14 вказаної статті визначено, що страхові внески - кошти відрахувань на страхування на випадок безробіття, сплачені згідно із законодавством, що діяло до набрання чинності Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", кошти єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, спрямовані на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття відповідно до пропорцій, визначених законом.

Статтею 4 Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" встановлено перелік осіб, які є платниками єдиного внеску це, зокрема, роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, зазначеним у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Аналогічний підхід законодавцем закріплено і у сфері податкових правовідносин, так, статтею 171.1 Податкового кодексу Українивизначено, що особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

Відповідно до пункту 6 частини 2 статті 6 Закону № 2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний пред`являти на вимогу застрахованої особи, на користь якої він сплачує єдиний внесок, повідомлення про взяття на облік як платника єдиного внеску та надавати інформацію про сплату єдиного внеску, у тому числі в письмовій формі.

З цим правом кореспондується обов`язок такого платника своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (пункт 1 частини 2 статті 6 Закону № 2464-VI), який підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника (частина 12 статті 9 Закону № 2464-VІ).

За приписами частини 11 статті 9 Закону № 2464-VI у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Таким чином, страхові внески є складовою умовою існування солідарної системи, підлягають обов`язковій сплаті і є гарантією матеріального забезпечення особи на випадок її безробіття з незалежних від застрахованих осіб обставин. Відповідальність за порушення умов та порядку сплати таких внесків покладено на платника єдиного внеску та його посадових осіб.

Індивідуальні відомості про застраховану особу (форми ОК-5) сформованих Селидовським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області відносно ОСОБА_1 свідчать, що Відокремлений підрозділ "Шахта "України" Державного підприємства "Селидіввугілля" за 2017, 2018 рік нарахував позивачу заробітну плату, але підприємством єдиний внесок не сплачено (а.с. 16-17).

Довідкою ВП "Шахта "України" ДП "Селидіввугілля" № 1-699 від 18.03.2019 року підтверджено, що ОСОБА_1 за період з грудня 2017 року по грудень 2018 року нараховувалась заробітна плата та щомісячно на зарплату нараховувався єдиний внесок (ЄСВ) у розмірі 22%.

Крім того, ВП "Шахта "України" ДП "Селидіввугілля" до Покровської ОДПІ ГУ ДФС у Донецькій області перераховано єдиний внесок за період з 01 грудня по 31 липня 2018 року у повному обсязі, за серпень 2018 року - грудень 2018 року - частково.

Призначаючи позивачу допомогу по безробіттю в мінімальному розмірі відповідач посилався на те, що в Державному реєстрі загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутня інформація щодо сплати єдиного внеску позивачем за останні 12 місяців, які передували реєстрації особі як безробітної.

Згідно з пунктом 4 Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, реєстр застрахованих осіб формує та веде Пенсійний фонд України, який є володільцем даних Реєстру застрахованих осіб.

Отже, за наявного правового регулювання право на допомогу по безробіттю залежно від страхового стажу мають застраховані особи, визнані в установленому порядку безробітними, страховий стаж яких протягом 12 місяців, що передували реєстрації особи як безробітної, становить не менше ніж шість місяців. Але страховий стаж визначається на підставі відомостей Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, який включає реєстр застрахованих осіб, який формує та веде Пенсійний фонд України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 за період з грудня 2017 року по грудень 2018 року нараховувалась заробітна плата та щомісячно на зарплату нараховувався єдиний внесок (ЄСВ) у розмірі 22%. Проте, відповідні дані про стаж позивача не внесено до Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Отже, існує ситуація, у якій позивач отримує зменшений розмір допомоги через відсутність повних даних про його страховий стаж у Державному реєстрі, за формування якого відповідальний Пенсійний фонд України.

Враховуючи, що позивач не відповідальний за формування та ведення Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, але при цьому має страховий стаж достатній для отримання допомоги по безробіттю залежно від страхового стажу, а не у мінімальному розмірі, суд дійшов висновку про необхідність звернутись до практики до практики Європейського суду з прав людини.

Так, згідно з п. 71 Рішення ЄСПЛ по справі «Рисовський проти України» (Rysovskyyv. Ukraine) від 20 жовтня 2011 року, заява № 29979/04, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.

Отже, право позивача на отримання допомоги у належному розмірі не може бути поставлене у залежність від дій державних органів, які не дотримуються своїх власних процедур.

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 16 травня 2019 року у справі №460/5659/16-а.

Таким чином, відповідач при обчислення розміру допомоги по безробіттю ОСОБА_1 протиправно не врахував його період роботи з 29.12.2017 року по 29.12.2018 року на ВП "Шахті "України" ДП "Селидіввугілля".

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Пунктом 4 частини 1 ст. 317 КАС України передбачено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином, внаслідок неповного з`ясування обставин справи, неправильного застосування норм матеріального права, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову, в зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення - скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позовних вимог.

Як визначено п. 3 ч.6 ст. 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Згідно з п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Отже зазначена справа відноситься до справ незначної складності, тому судове рішення за наслідками апеляційного розгляду в цій справі касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п.2 ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Керуючись статтями 242, 308, 311, 317, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 08 травня 2019 року у справі № 200/4539/19-а - задовольнити.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 08 травня 2019 року у справі № 200/4539/19-а - скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Селидівського міського центру зайнятості, третя особа - ВП "Шахта "Україна" Державного підприємства "Селидіввугілля" про визнання протиправними дій, зобов`язання здійснити певні дії - задовольнити.

Визнати протиправними дії Селидівського міського центру зайнятості щодо не зарахування до страхового стажу періоду роботи позивача з червня 2017 року по грудень 2018 року на ВП "Шахті "Україна" Державного підприємства "Селидіввугілля".

Зобов`язати Селидівський міський центр зайнятості зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи з червня 2017 року по грудень 2018 року на ВП "Шахті "Україна" Державного підприємства "Селидіввугілля" та здійснити перерахунок допомоги по безробіттю з січня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 23 липня 2019 року є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 23 липня 2019 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді Е.Г. Казначеєв

Л.В. Ястребова