Справа № 320/6397/18
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2019-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/6397/18 Суддя (судді) першої інстанції: Леонтович А.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В. В.,

суддів Василенка Я. М., Шурка О. І.,

за участю секретаря Кірієнко Н. Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Київській області визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2019, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 16.11.2018 №.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2019 позов задоволено в повному обсязі.

Визнано необґрунтованим та скасовано податкове повідомлення-рішення від 16.11.2018 № про застосування до ФОП ОСОБА_1 штрафної (фінансової) санкції за порушення статті 15 Закону України «Про державне регулювання і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 №481/95-ВР.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апелянт мотивує свої вимоги тим, що ГУ ДФС у Київській області прийняло податкове повідомлення-рішення від 16.11.2018 №, яким до позивача застосовано штрафні санкції, в межах повноважень та з дотриманням вимог чинного законодавства, а тому відсутні підстави для скасування зазначеного податкового повідомлення-рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачем вказано, що відповідач не виконав обов`язку щодо доказування правомірності свого рішення, відповідно до ст.77 КАС України. Позивачем, у свою чергу, у повному обсязі надано докази, які підтверджують протиправність прийнятого ГУ ДФС у Київській області податкового повідомлення-рішення.

В судове засідання з`явився відповідач, який підтримав свою апеляційну скаргу, просив її задовольнити та рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове про відмову у задоволенні позовних вимог. Представник позивача в судовому засіданні просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як убачається з матеріалів справи, з 18.05.2010 ОСОБА_1 зареєстрована як суб`єкт господарювання фізична особа-підприємець що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії НОМЕР_4 від 18.05.2010, перебуває на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності.

З 01.01.2012 позивач є платником єдиного податку другої групи, що підтверджується свідоцтвом платника єдиного податку серії НОМЕР_3 від 03.05.2012.

З метою здійснення підприємницької діяльності позивач отримав ліцензію у серпні 2018 року ліцензію на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями (пивом) №1800014 зі строком дії з 21.08.2018 по 21.08.2019, місцем торгівлі у якій вказано: АДРЕСА_1 , Магазин -Кафетерій.

28 вересня 2018 року Головним управлінням ДФС у Київській області прийнято наказ за №2041, яким вирішено організувати проведення фактичних перевірок суб`єктів господарювання, перелік яких визначений у додатку №1.

29 жовтня 2018 року Головним управлінням ДФС у Київській області заступнику начальника відділу ОСОБА_2 . та ГДРІ ОСОБА_3 були видані направлення №1093 та №1094 на фактичну перевірку ФОП ОСОБА_1 .

На зворотній частині направлень від 29.10.2018 №1093 та №1094 міститься підпис ОСОБА_4 (продавець ФОП ОСОБА_1 ) яким підтверджено, що їй були пред`явлені службові посвідчення заступника начальника відділу ОСОБА_2 та ГДРІ ОСОБА_3 та направлення на проведення перевірки.

О 16:50 год. 29 жовтня 2018 року посадові особи Головного управління ДФС у Київській області почали фактичну перевірку з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України у сфері виробництва і обігу підакцизної продукції, магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , господарську діяльність в якому провадить ФОП ОСОБА_1 .

Згідно з актом про результати фактичної перевірки від 30.10.2018 №526/10-36-40/, встановлено факт зберігання ФОП ОСОБА_1 банки наливки слабоалкогольного напою збродженого сильногазованого «Куба Лібре», об`ємом 0,33 л, міцністю 7 % об., виробництва ТОВ «Стронгдрінк» по ціні 17,00 грн. у місці, яке не внесене до Єдиного державного реєстру місць зберігання.

Таким чином, контролюючим органом зроблено висновок про порушення ФОП ОСОБА_1 вимог статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

Після завершення перевірки заступник начальника відділу ОСОБА_2 та ГДРІ ОСОБА_3 склали акти про відмову від підписання та отримання акта перевірки.

На підставі викладених в акті перевірки від 30.10.2018 №526/10-36-40/ висновків, Головне управлінням ДФС у Київській області прийняло спірне податкове повідомлення-рішення від 16.11.2018 №, яким на позивача на підставі абзацу 12 частини 2 статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 № 481/95-ВР накладено штраф у розмірі 17 000,00 грн.

Прийняте податкове повідомлення-рішення стало підставою для звернення позивача з цим адміністративним позовом до суду за захистом своїх прав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що місце зберігання продукції позивача збігається з місцем продажу алкогольних напоїв, тому у ФОП ОСОБА_1 не було обов`язку отримувати довідку про внесення місця зберігання алкогольних напоїв/тютюнових виробів до Єдиного державного реєстру місць зберігання.

Вказано, що відповідач зробив помилковий висновок про необхідність отримання позивачем відповідної довідки Єдиного реєстру місць зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів в спірних правовідносинах, а тому відсутні підстави вважати, що позивач порушив вимоги статті 15 Закону України «Про державне регулювання і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» в частині зберігання алкогольних напоїв без довідки про внесення місця зберігання алкогольних напоїв до Єдиного державного реєстру місць зберігання.

Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами визначає Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 №481/95-ВР (далі - Закон №481/95).

Відповідно до статті 16 Закону №481/95 контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України.

Абзацом 13 статті 1 Закону № 481/95-ВР, визначено, що роздрібна торгівля - діяльність по продажу товарів безпосередньо громадянам та іншим кінцевим споживачам для їх особистого некомерційного використання незалежно від форми розрахунків, у тому числі на розлив у ресторанах, кафе, барах, інших суб`єктах господарювання громадського харчування.

Частиною 14 статті 15 Закону №481/95-ВР роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Статтею 1 Закону №481/95 визначено, що місце торгівлі - місце реалізації товарів, у тому числі на розлив, в одному торговому приміщенні (будівлі) за місцем його фактичного розташування, для тютюнових виробів - без обмеження площі, для алкогольних напоїв - торговельною площею не менше 20 кв. м, обладнане електронними контрольно-касовими апаратами (незалежно від їх кількості) або де є товарно-касові книги (незалежно від їх кількості), в яких фіксується виручка від продажу алкогольних напоїв та тютюнових виробів незалежно від того, чи оформляється через них продаж інших товарів.

За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону №481/95 місце зберігання - місце, яке використовується для зберігання спирту, або приміщення, яке використовується для зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, відомості про місцезнаходження якого внесені до Єдиного державного реєстру місць зберігання.

Відповідно до положень статті 15 Закону №481/95 зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів здійснюється в місцях зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, внесених до Єдиного реєстру, незалежно від того, кому належить таке місце зберігання, або того, за заявою якого суб`єкта господарювання таке місце зберігання було внесено до Єдиного реєстру (чинному на момент виникнення спірних правовідносин).

У частині 2 статті 17 вказаного Закону №481/95-ВР встановлена відповідальність за зберігання спирту, або алкогольних напоїв, або тютюнових виробів у місцях зберігання, не внесених до Єдиного реєстру, у вигляді штрафу в розмірі 100 відсотків вартості товару, який знаходиться в такому місці зберігання, але не менше 17 000 гривень.

Статтею 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що суб`єкти господарювання, які отримали ліцензію на роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами, вносять до Єдиного реєстру тільки ті місця зберігання алкогольних напоїв та тютюнових виробів, що розташовані за іншою адресою, ніж місце здійснення торгівлі.

З наведеного випливає, що здійснення зберігання алкогольних напоїв у місці їх реалізації не потребує внесення такого місця до Єдиного реєстру.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові ВС від 18.12.2018 у справі № 810/898/17.

Виходячи з аналізу наведених норм, можна зробити висновок, що суб`єкти господарювання, що отримали ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами, мають право зберігати алкогольні напої та тютюнові вироби на місці реалізації, зазначеної у ліцензії.

Законодавець розмежовує місця зберігання алкогольних напоїв, поділяючи їх на місце зберігання, нерозривно пов`язане з місцем торгівлі, яким є торгівельний заклад (магазин), та місце зберігання, відокремлене від місця торгівлі, тобто місце поза межами торгівельного закладу. Таким чином, ототожнює місце торгівлі з місцем зберігання, оскільки реалізація товару неможлива без його попереднього зберігання. Законодавець надає можливість не вносити до Єдиного реєстру місця зберігання, поєднане з місцем торгівлі, за умови наявності ліцензії на право торгівлі в цьому місці.

Дослідивши матеріали справи, судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до змісту ліцензії №1800014 від 08.08.2018 позивач здійснює свою підприємницьку діяльність, зокрема, роздрібну торгівлю алкогольними напоями, за адресою: АДРЕСА_1 . За цією ж адресою Головним управлінням ДФС у Київській області проведено перевірку та встановлено факт зберігання товарів (алкогольних напоїв) в місці, що не внесено до Єдиного державного реєстру місць зберігання.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що в позивача не було обов`язку отримувати довідку про внесення місця зберігання алкогольних напоїв/тютюнових виробів до Єдиного державного реєстру місць зберігання тому що місце зберігання продукції збігається з місцем продажу алкогольних напоїв.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що в межах спірних правовідносин контролюючим органом не було виявлено факту зберігання позивачем алкогольних напоїв у місці, яке є місцем зберігання у розумінні статті 15 Закону №481/95-ВР.

Фактично в акті перевірки ГУ ДФС у Київській області зафіксовано наявність товару, запропонованого до продажу, в місці його реалізації, що не може вважатися місцем зберігання.

Колегія суддів зазначає, що інші доводи апеляційної скарги та апелянта не знайшли свого відображення під час апеляційного розгляду, через що підстави для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, яким задоволено позовні вимоги відсутні.

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.

Таким чином, враховуючи вищенаведене у сукупності, беручи до уваги при цьому кожен аргумент, викладений учасниками справи, рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права ухвалив рішення повно і всебічно з`ясувавши обставини справи.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2019 у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Київській області визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - залишити без задоволення.

Рішення Київського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2019 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

О. І. Шурко

Повний текст постанови виготовлено 22.07.2019