Справа № 200/7915/19-а
Суддя: Троянова О.В.
Дата ухвалення: 2019-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2019 р. Справа№200/7915/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Троянова О.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Ясинуватського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (юридична адреса: 86020, Донецька область, смт. Очеретине, м-н Гідростроїтелів, 12, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Ясинуватського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, в якій просить суд визнати протиправним та скасувати рішення Ясинуватського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області №100 від 17.05.2019 року про відмову в призначенні позивачу пенсії, зобов`язати Ясинуватське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву від 11.05.2019 року "Про призначення пенсії за віком" відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із зарахуванням періодів роботи: з 17.12.1979 по 01.09.1980 року у Ясинуватській центральній районній бібліотеці, у зв`язку з порушенням інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме, відсутності при прийнятті на роботу номеру наказу, з 18.09.1980 по 31.12.1998 року у відділі робітничого постачання Ясинуватського відділення Донецької залізниці, в подальшому в Колективному підприємстві "Ясинуватський ВРП НВД-1", у зв`язку з відсутністю запису про реорганізацію ВРП Ясинуватського відділення Донецької залізниці у КП "Ясинуватський ВРП НВД-1".

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 24 червня 2019 року відкрито провадження по справі за правилами статті 263 КАС України в спрощеному провадженні без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). Клопотання позивача про витребування доказів - задоволено та витребувано копію пенсійної справи.

За правилами пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Згідно з нормами частини третьої статті 263 КАС України у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначила, що 11.05.2019 року звернулась до відповідача із заявою «Про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відповідачем надано рішення про відмову в призначенні пенсії №100 від 17.05.2019 р., відповідно до якого не зараховано періоди роботи з 17.12.1979 р. по 01.09.1980 р. у Ясинуватській центральній районній бібліотеці, у зв`язку з порушенням інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме відсутності при прийнятті на роботу номеру наказу, та з 18.09.1980 по 31.12.1998 у відділу робітничого постачання Ясинуватського відділення Донецької залізниці, в подальшому в Колективному підприємстві «Ясинуватський ВРП НВД-1», у зв`язку з відсутністю запису про реорганізацію ВРП «Ясинуватського відділення Донецької залізниці у КП «Ясинуватський ВРП НВД-1». Позивач вважає вказане рішення відповідача щодо відмови у призначенні пенсії протиправним. Просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідачем через канцелярію суду у встановлені судом строки, надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування відзиву на позовну заяву, відповідач посилається на те, що позивач 11.05.2019 року звернулась із письмовою заявою про призначення пенсії за віком, зазначив, що відповідачем прийнято рішення про не зарахування до страхового стажу періоду роботи з 17.12.1979 року по 01.09.1980 року у Ясинуватській центральній районній бібліотеці, у зв`язку з відсутністю при прийнятті на роботу номеру наказу, також до страхового стажу не зараховано період роботи з 18.09.1980 року по 31.12.1998 року у відділі робітничого постачання Ясинуватського відділення Донецької залізниці, в подальшому в Колективному підприємстві «Ясинуватський ВРП НВД-1», у зв`язку з відсутністю запису про реорганізацію ВРП «Ясинуватського відділення Донецької залізниці у КП «Ясинуватський ВРП НВД-1». Довідок про підтвердження зазначеного стажу роботи заявником надано не було. Оскільки КП «Ясинуватський ВРП НВД-1» знаходиться на території, що тимчасово не підконтрольна українській владі, то відповідач не має можливості надіслати запит для підтвердження періоду роботи з 18.09.1980 по 31.12.1998. Страховий стаж ОСОБА_1 складає 22 роки 5 місяців 27 днів. За таких обставин відповідачем було відмовлено в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , так як на момент звернення позивач не має необхідного страхового стажу.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

Позивач - ОСОБА_1 , громадянка України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , є внутрішньо переміщеною особою, та особою, що претендує на призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (а.с. 39-42).

Відповідач - Ясинуватське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області () є суб`єктом владних повноважень - органом виконавчої влади, основним завданням якого, згідно вимог чинного законодавства, зокрема, є реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення.

Положенням про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2 на управління покладені повноваження, зокрема, щодо призначення (здійснення перерахунку) і виплати пенсії, щомісячного довічного грошове утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат відповідно до законодавства; забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством (підпункти 7,8 пункту 4 Положення).

Судом встановлено, що 11.05.2019 року позивач звернулась до пенсійного органу із заявою № 251 "Про призначення/перерахунок пенсії", відповідно до якої просила призначити пенсію за віком.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, до зазначеної заяви позивачем для призначення пенсії управлінню надані документи: заява про призначення, копія паспорту та ідентифікаційного коду; копія довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № НОМЕР_8 від 20.02.2017 року; трудова книжка НОМЕР_2 від 26.08.1978 р. з копією; копія диплому НОМЕР_3 від 30.06.1978 р., свідоцтво про народження дитини НОМЕР_4 , НОМЕР_6 , свідоцтво про шлюб НОМЕР_7 .

Судом на підставі даних трудової книжки позивача (серії НОМЕР_2 ) встановлено, що ОСОБА_1 працювала в Ясинуватській центральній районній бібліотеці у період з 17.12.1979 р. по 01.09.1980 р., а саме:

- на підставі наказу від 17.12.1979 р. № 17.12.1979 позивача призначено тимчасово у відділ комплектування та обробки бібліотекарем в Ясинуватську центральну районну бібліотеку; (а.с. 13 звор)

- на підставі наказу від 02.09.1980 р. № 96 звільнено від тимчасового виконання обов`язків бібліотекаря відділу комплектування районної бібліотеки; (а.с. 13 звор)

Судом на підставі даних трудової книжки позивача (серії НОМЕР_2 ) встановлено, що ОСОБА_1 працювала у відділі робочого постачання Ясинуватського відділення Донецької залізниці період з 18.09.1989 р. по 04.05.2000 р., а саме:

- на підставі наказу від 18.09.1980 р. №709/п прийнята продавцем в магазин №25; (а.с. 14)

- на підставі наказу від 06.10.1989 р. №2245 ОСОБА_1 присвоєно кваліфікацію продавця продовольчих товарів 2 категорії магазину №25; (а.с. 14)

- на підставі наказу від 10.07.1998 р. № 279 переведена за контрактною формою трудового договору касиром 3-ї категорії в магазин №4; (а.с. 14-14 звор.)

- на підставі наказу від 29.06.1999 р. №93 контрактна форма відмінена, продовжує працювати касиром 3-ї категорії в магазин №4; (а.с. 14 звор.)

- на підставі наказу від 04.05.2000 р. №167 звільнена у зв`язку зі скороченням чисельності штату за ст. 40 п.1 КЗпП України. (а.с. 14 звор.)

17.05.2019 року Ясинуватським об`єднаним управлінням ПФУ Донецької області прийнято рішення №100 про відмову в призначенні пенсії.( а.с. 19-20)

Відповідно до вищезазначеного рішення Ясинуватським об`єднаним управлінням ПФУ України Донецької області відмовлено у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи з 17.12.1979 року по 01.09.1980 року у Ясинуватській центральній районній бібліотеці, у зв`язку з відсутністю при прийнятті на роботу номеру наказу. До страхового стажу не зараховано період роботи з 18.09.1980 року по 31.12.1998 року у відділі робітничого постачання Ясинуватського відділення Донецької залізниці, в подальшому в Колективному підприємстві «Ясинуватський ВРП НВД-1», у зв`язку з відсутністю запису про реорганізацію ВРП «Ясинуватського відділення Донецької залізниці у КП «Ясинуватський ВРП НВД-1». Довідок про підтвердження зазначеного стажу роботи заявником надано не було. Оскільки КП «Ясинуватський ВРП НВД-1» знаходиться на території, що тимчасово не підконтрольна українській владі, то відповідач не має можливості надіслати запит для підтвердження періоду роботи з 18.09.1980 по 31.12.1998. Крім того відповідач зарахував до страхового стажу період роботи з 01.01.1999 по 04.05.2000 року в Колективному підприємстві «Ясинуватський ВРП НВД-1». Страховий стаж ОСОБА_1 складає 22 роки 5 місяців 27 днів. За таких обставин відповідачем було відмовлено в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 , так як на момент звернення позивач не має необхідного страхового стажу 26 років. У разі відсутності необхідного трудового стажу, передбаченою ч. 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на призначення пенсії за віком ОСОБА_1 набуде після досягнення 63 років.

Тобто, враховуючи зазначене відповідачем, періоди роботи з 17.12.1979р. по 01.09.1980 р. в Ясинуватській центральній районній бібліотеці та 18.09.1980 р. по 31.12.1998 р. у відділі робітничого постачання Ясинуватського відділення Донецької залізниці, в подальшому в Колективному підприємстві «Ясинуватський ВРП НВД-1» не зараховано до страхового стажу.

Отже, предметом спору у даній справі є наявність правових підстав для не врахування відповідачем для призначення пільгової пенсії відомостей трудової книжки, виданих підприємствами, розташованими на непідконтрольній українській владі території через порушення порядку ведення трудових книжок працівників №58 від 29.07.1993, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №301 від 27.04.1993, та неможливість направлення запиту для підтвердження спірних періодів роботи.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд виходить з наступного.

Відповідно до положень частини першої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості.

Закон України від 5 листопада 1991 року № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення" відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Закон спрямований на те, щоб повніше враховувалася суспільно корисна праця як джерело зростання добробуту народу і кожної людини, встановлює єдність умов і норм пенсійного забезпечення робітників, членів колгоспів та інших категорій трудящих.

Закон гарантує соціальну захищеність пенсіонерів шляхом встановлення пенсій на рівні, орієнтованому на прожитковий мінімум, а також регулярного перегляду їх розмірів у зв`язку із збільшенням розміру мінімального споживчого бюджету і підвищенням ефективності економіки республіки.

Згідно норм статті 1 цього Закону громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Відповідно до положень статті 5 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 9 липня 2003 року № 1058-IV (надалі - Закон № 1058-IV) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV (далі по тексту також - Закон №1058).

Статтею 1 Закону №1058-IV встановлено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.

Згідно з частиною другою статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Частиною четвертою статті 24 Закону №1058-IV встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно зі статтею 26 Закону України № 1058 особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років. До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 59 років - які народилися з 1 квітня 1960 року по 30 вересня 1960 року.

Оскільки позивач, ОСОБА_1 , народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується паспортом громадянина України, то на момент звернення 11.05.2019 року їй виповнилося 59 років.

За приписами ст. 48 Кодексу законів про працю України, положення якої кореспондуються зі ст.62 Закону України №1058, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою КМУ від 12.08.1993 року № 637, встановлено, що уточнюючі довідки підприємств або організацій для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників.

Суд зазначає, що вищевказаний Порядок, як вбачається з його назви та змісту, поширюється саме на випадки відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Суд зауважує, що в трудовій книжці позивача належно відображено загальний стаж роботи тривалістю понад 26 років, який є достатнім для призначення пенсії за віком при досягненні 60 років.

Відповідно до п.18 постанови Ради міністрів СРСР від 06 вересня 1973 року №656 «Про трудові книжки робочих та службовців» відповідальність за організацію робіт по веденню, обліку, зберіганню та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, призначена наказом (розпорядженням керівника підприємства, установи, організації).

Пунктом 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджені наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58, яка була чинна на момент спірного періоду роботи позивача, встановлено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряють печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Таким чином, суд вважає, що не дотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а саме керівника підприємства, або уповноваженого ним органу, а не для особи, яка до таких порушень не мала будь-якого відношення, а тому, відповідно, зазначене не може впливати на особисті права та обов`язки позивача.

Та обставина, що керівник установи (відповідальна особа), де працював позивач, не зазначив в записі в трудовій книжці позивача про прийняття на роботу номеру наказу не ставить під сумнів реальність зробленого запису. Враховуючи, що позивач має відповідні записи у трудовій книжці щодо спірного періоду роботи з 17.12.1979 року по 01.09.1980 року у Ясинуватській центральній районній бібліотеці, то ці записи є належними та допустимими доказами підтвердження його трудового стажу.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 лютого 2018 року справа № 644/9324/16-а та в постанові від 07 лютого 2018 року у справі №257/615/17.

Щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи позивача з 18.09.1980 по 31.12.1998 у відділі робітничого постачання Ясинуватського відділення Донецької залізниці, в подальшому в Колективному підприємстві «Ясинуватський ВРП НВД-1» суд зазначає наступне.

Суд зазначає, що відповідно до частини третьої статті 44 Закону № 1058-ІV органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію.

На підставі пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України № 22-1 від 25 листопада 2005 року, в редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року №13-1 (надалі Порядок № 22-1) при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж.

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Відповідно до Додатку 1 Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р місто Ясинувата відноситься до території, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Положеннями частини 3 статті 44 Закону № 1058-IV передбачено право відповідача на проведення перевірки. Разом з цим, за вимогами законодавства, неможливість проведення перевірки не ставить у залежність особу щодо якої розглядається питання про призначення пенсії, оскільки це не є підставою для відмови у зарахуванні стажу та призначення пенсії. За таких обставин посилання відповідача на неможливість перевірки достовірності наданих відомостей щодо підприємства, на якому працював позивач, суд не приймає до уваги.

Відповідно до частини 1 та 2 статті 4 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина.

Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Згідно з частиною 1 статті 18 вказаного Закону громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Відповідно до частини 2 статті 9 вказаного Закону будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Частиною 3 статті 9 вказаного Закону визначено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Отже, відповідно до наведених норм Закону, необхідною умовою для визнання незаконним акту органу, який знаходиться на тимчасово окупованій території, є створення такого органу, обрання чи призначення у порядку, не передбаченому законом.

Позивач набув трудовий стаж у період, коли населені пункти, на території яких підприємства здійснювали господарську діяльність, перебували під контролем української влади, і їх було утворено відповідно до законодавства України.

Як вбачається з матеріалів справи, в трудовій книжці позивача містяться записи про відповідний стаж роботи позивача з 18.09.1980 по 31.12.1998 у відділі робітничого постачання Ясинуватського відділення Донецької залізниці, в подальшому в Колективному підприємстві «Ясинуватський ВРП НВД-1».

Між іншим, суд зазначає, що відповідно до пункту 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників від 29 липня 1993 року № 58 до трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди.

Пунктом 2.4 Інструкції визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Суд зазначає, що трудова книжка позивача містить належним чином здійснені записи щодо роботи позивача у спірний період на вищезазначеному підприємстві. Наведені записи трудової книжки про роботу позивача за вказаний період свідчать про зайнятість останнього за відповідною посадою. Записи про спірний період роботи дефектів їх вчинення не мають.

Відсутність запису про реорганізацію ВРП Ясинуватського відділення Донецької залізниці в Колективне підприємство «Ясинуватський ВРП НВД-1» в трудовій книжці не може бути підставою для відмови у зарахуванні періоду роботи до страхового стажу, оскільки,як вже зазначалось судом, відповідно до п.18 постанови Ради міністрів СРСР від 06 вересня 1973 року №656 «Про трудові книжки робочих та службовців» відповідальність за організацію робіт по веденню, обліку, зберіганню та видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, а відповідальність за своєчасне та правильне заповнення трудових книжок, за їх облік, зберігання та видачу несе спеціально уповноважена особа, призначена наказом (розпорядженням керівника підприємства, установи, організації).

Пунктом 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затверджені наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58, яка була чинна на момент спірного періоду роботи позивача, встановлено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряють печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.

Таким чином, суд вважає, що не дотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а саме керівника, або уповноваженого ним органу, а не для особи, яка до таких порушень не мала будь-якого відношення, а тому це не може впливати на її особисті права та обов`язки.

Водночас в матеріалах справи наявна довідка Колективного підприємства «Ясинуватський ВРП НВД-1» від 19.06.2015 року №124, за якою ВРП Ясинуватського відділення Донецької залізниці перейменовано в колективне підприємство «Ясинуватський ВРП НВД-1» на підставі рішення Ясинуватської міської ради Ради народних депутатів розпорядження за №225-р. від 16.05.1995 року. (а.с. 21)

В даному випадку позивач не може бути позбавлений свого права, що стосується предмету позову через неможливість проведення перевірки достовірності наданих позивачем відомостей, у зв`язку із знаходженням первинних документів на території, непідконтрольній Українській владі.

Між іншим, суд зазначає, що вказані перевірки, відповідач не може провести не з вини позивача, окрім того, відповідно до «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 №637, відповідач, встановивши, що документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків, про що, відповідач не інформував позивача.

Суд вважає, що відповідачем неправомірно не розглянуто питання щодо зарахування до страхового стажу періодів роботи позивача з 17.12.1979 року по 01.09.1980 року у Ясинуватській центральній районній бібліотеці та з 18.09.1980 року по 31.12.1998 року у відділі робітничого постачання Ясинуватського відділення Донецької залізниці, в подальшому в Колективному підприємстві «Ясинуватський ВРП НВД-1».

Також, оцінюючи спірні правовідносини суд приймає до уваги і практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 № 3477-IV, має застосовуватися при розгляді справ як джерело права.

Так, під час розгляду справ проти Туреччини (зокрема, "Loizidouv. Turkey", "Cyprusv. Turkey"), проти Молдови та Росії (зокрема, "Mozerv/the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Othersv. Moldova and Russia"), ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Також, суд звертає увагу, що у рішенні Європейського суду з прав людини Мозер проти Республіки Молдови та Росії від 23.02.2016 ЄСПЛ констатував, що Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами....

Відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з нормами частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини п`ятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Аналізуючи вищевказане, суд доходить висновку, що позивач при звернення до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком надав всі необхідні документи в підтвердження такого права.

Щодо позовної вимоги про звернення рішення суду до негайного виконання, суд зазначає наступне.

Відповідно до положень ст. 371 КАС України негайно виконуються рішення суду про: 1) присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць; 2) присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; 3) поновлення на посаді у відносинах публічної служби; 4) припинення повноважень посадової особи у разі порушення нею вимог щодо несумісності; 5) уточнення списку виборців; 6) усунення перешкод та заборону втручання у здійснення свободи мирних зібрань; 7) накладення арешту на активи, що пов`язані з фінансуванням тероризму та стосуються фінансових операцій, зупинених відповідно до рішення, прийнятого на підставі резолюцій Ради Безпеки ООН, зняття арешту з таких активів та надання доступу до них.

Таким чином, негайному виконанню підлягають рішення щодо вже призначених суб`єктом владних повноважень соціальних виплат (пенсій).

З огляду на те, що рішенням суду на відповідача покладено обов`язок щодо призначення позивачу пенсії за віком, яка на час розгляду справи ще не призначена та, відповідно, не виплачується, що вказує на відсутність порушення з боку відповідача, тому вказана вимога позивача є передчасною та не підлягає задоволенню.

Щодо встановлення судового контролю за виконанням судового рішення шляхом подання звіту, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Отже, встановити судовий контроль за виконанням рішення суб`єктом владних повноважень - відповідачем у справі суд першої чи апеляційної інстанції може під час прийняття постанови у справі. Тобто, питання щодо зобов`язання відповідача подати такий звіт вирішується судом під час постановлення судового рішення.

Водночас, встановлення строку на подачу звіту про виконання судового рішення є правом суду, який ухвалив судове рішення, а не його обов`язком.

Суд звертає увагу позивача, що на час розгляду справи ним не надано обгрунтованих доказів та не наведено обставин, що відповідач буде ухилятись від виконання рішення суду, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав для встановлення судового контролю за виконання зазначеного рішення.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Згідно наявних матеріалів справи вбачається, що позивачем при зверненні до адміністративного суду було сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Нормами частини першої статті 139 КАС встановлено, що при задоволені позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрат, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, судовий збір у розмірі 768,40 грн. підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі вищевикладеного та керуючись статями 2-15, 19-21, 72-79, 90, 94, 122, 123, 132, 159-161, 164, 192-194, 224-228, 241-247, 255, 253-263, 293-295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Ясинуватського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (юридична адреса: 86020, Донецька область, смт. Очеретине, м-н Гідростроїтелів, 12, ) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Ясинуватського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області №100 від 17.05.2019 року про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Ясинуватське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 17.05.2019 року, зарахувавши до страхового стажу періоди роботи з 17.12.1979 року по 01.09.1980 року у Ясинуватській центральній районній бібліотеці та з 18.09.1980 року по 31.12.1998 року у відділі робітничого постачання Ясинуватського відділення Донецької залізниці, в подальшому в Колективному підприємстві «Ясинуватський ВРП НВД-1» з урахуванням висновків суду.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Ясинуватського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (юридична адреса: 86020, Донецька область, смт. Очеретине, м-н Гідростроїтелів, 12, ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 768,40 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Рішення прийнято в нарадчій кімнаті в порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) 24 липня 2019 року. Повний текст судового рішення складено та підписано 24 липня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Перший апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Апеляційна скарга згідно положень статті 297 КАС України подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Донецький окружний адміністративний суд.

Суддя О.В. Троянова