Справа № 2а-12698/10/1370
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2019-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2019 року

Київ

справа №2а-12698/10/1370

адміністративне провадження №К/9901/4012/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Бившевої Л.І.,

суддів: Шипуліної Т.М., Хохуляка В.В., розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24.02.2011 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 31.03.2014 у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Хімрезерв-Львів" до Державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова про визнання протиправним податкового повідомлення-рішення,

У С Т А Н О В И В:

ДПІ у Залізничному районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області подала до суду позов, в якому просить визнати нечинним (протиправним) податкове повідомлення-рішення від 17.12.2010 № /0/36200 про визначення податкового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 155 548,64 грн, зокрема в сумі 103 699,09 грн за основним платежем та в сумі 51 849,55 грн за штрафними (фінансовими) санкціями.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що відповідно до акта перевірки контролюючий орган не заперечує факт укладення та виконання договорів з ПП «Контракт Агроплюс» і безпідставно не визнає податковий кредит позивача з огляду на висновки контролюючого органу, викладені в акті перевірки цього контрагента, щодо неподання до перевірки первинних документів, що засвідчують його господарські операції з його контрагентами. Позивач не несе відповідальності за допущені порушення його контрагентом. Господарські операції реально вчинені, підтверджуються первинними документами. Умовами договору передбачено прийняття товару також на складі покупця і право власності на товар перейшло в момент його передачі покупцю. Придбаний товар позивач використав в господарській діяльності шляхом його реалізації.

Львівський окружний адміністративний суд постановою від 24.02.2011 адміністративний позов задовольнив повністю. Визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення від 17.12.2010 № /0/36200. Стягнув з Державного бюджету України на користь позивача 3.40 грн судових витрат.

Львівський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 31.03.2014 залишив без змін постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24.02.2011.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що операції позивача з придбання товару реально відбулися, підтверджені первинними документами. Позивач оприбуткував товар та використав його в господарській діяльності.

ДПІ у Залізничному районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області подала до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу, в якій просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник посилається на те, що суди попередніх інстанцій порушили норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. При цьому контролюючий орган вважає оскаржуване податкове повідомлення-рішення правомірним, посилаючись на обставини, що зазначені в акті перевірки.

Вищий адміністративний суд України ухвалою від 25.04.2014 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою.

Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02.06.2016 № 1401-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, статтю 125 Конституції України викладено в редакції, згідно з якою Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України.

Згідно з пунктом 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року №1402-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, з дня початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, Верховний Суд України, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Вищий господарський суд України, Вищий адміністративний суд України припиняють свою діяльність та ліквідуються у встановленому законом порядку.

Відповідно до пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII, який набрав чинності з 30.09.2016, постановою Пленуму Верховного Суду від 30.11.2017 №2 «Про визначення дня початку роботи Верховного Суду» днем початку роботи Верховного Суду визначено 15.12.2017.

Законом України від 03.10.2017 №2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017, Кодекс адміністративного судочинства викладено в новій редакції.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції Закону України від 03.10.2017 №2147-VIII, який набрав чинності з 15.12.2017) касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями у справі визначено склад колегії суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: Бившева Л.І. (суддя-доповідач, головуючий суддя), Хохуляк В.В., Шипуліна Т.М.

Верховний Суд ухвалою від 22.07.2019 призначив справу до касаційного розгляду у попередньому судовому засіданні на 23.07.2019.

Верховний Суд, переглядаючи судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та перевіряючи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права на підставі фактичних обставин справи, зважає на таке.

Суди попередніх інстанцій установили, що підставою для визначення позивачу за податковим повідомленням-рішенням від 17.12.2010 № /0/36200 податкового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 155 548,64 грн, зокрема в сумі 103 699,09 грн за основним платежем та в сумі 51 849,55 грн за штрафними (фінансовими) санкціями, є висновки контролюючого органу, викладені в акті позапланової документальної перевірки від 03.12.2010 № 3031/15-2/34029478 за період з 01.01.2008 по 30.06.2010, про порушення вимог пункту 1.8 статті 1, підпунктів 7.4.1, 7.4.4, 7.4.5 пункту 7.4, підпунктів 7.7.5, 7.7.10 пункту 7.7. статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість», що полягало у неправомірному віднесенні до складу податкового кредиту податку на додану вартість на підставі податкових накладних, виписаних контрагентом. В акті перевірки контролюючий орган зазначив, що позивач включив суми податку на додану вартість до податкового кредиту на підставі податкових накладних відповідних періодів, відображених в реєстрі отриманих податкових накладних, факт отримання товару підтверджено підписом посадової особи та печаткою на видаткових накладних. Проте позивач не надав документів, які б підтверджували факт перевезення товару (товарно-транспортні накладні). ПП «Контракт Агроплюс СКМ» не перебуває за юридичною адресою та не надало до перевірки первинні документи, які б підтверджували його операції з його контрагентами.

Порядок формування податкового кредиту з податку на додану вартість на час виникнення спірних правовідносин у період з 01.01.2008 по 30.06.2010 визначався підпунктом 7.2.6 пункту 7.2, пунктами 7.4, 7.5 Закону України «Про податок на додану вартість».

Аналіз указаних норм законів свідчить, що право на формування податкового кредиту виникає у платника податку на додану вартість в результаті придбання товарів/послуг з метою використання в господарській діяльності. При цьому операція з придбання товарів/послуг у постачальника повинна бути реальною, тобто призводити до фактичного руху активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю.

У податковому обліку понесені витрати на придбання товарів/послуг мають бути підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, які містять відомості про господарську операцію, підтверджують її фактичне здійснення.

До первинних документів бухгалтерського обліку, що підтверджують показники, відображені платником податків у податковій звітності, належать усі документи в їх сукупності, складені щодо господарської операції, які за змістом відповідають вимогам закону та які відображають реальні господарські операції. Податковий кредит має обов`язково підтверджуватися податковою накладною, складеною платником податку на додану вартість, підписаною уповноваженою платником особою.

Суди попередніх інстанцій не встановили жодного з порушень зазначених норм закону, яке б позбавляло позивача права на формування податкового кредиту. Суди дослідили копії первинних документів, складених щодо господарських операцій позивача з придбання товару у ПП «Агроком Плюс»: договорів, накладних, довіреностей, зазначених у книзі реєстрації довіреностей, банківських виписок, податкових накладних, та за результатами їх дослідження оцінили їх як такі, що підтверджують реальне вчинення господарських операцій. При цьому суди установили, що придбаний товар був оприбуткований позивачем і у подальшому використаний в господарській діяльності - реалізований на підставі договорів купівлі-продажу з покупцями.

Таким чином, суди попередніх інстанцій під час розгляду справи безпосередньо дослідили докази та поклали їх в основу судових рішень, всебічно з`ясували обставини у справі та надали оцінку аргументам учасників справи.

Щодо висновку контролюючого органу про нереальне вчинення господарських операцій позивача з контрагентом, який обґрунтовується інформацією, викладеною в акті контролюючого органу стосовно контрагента, то такі обґрунтування є недостатніми за відсутності аналізу самих господарських операцій та первинних документів.

Аргумент контролюючого органу про ненадання позивачем у підтвердження фактичного вчинення господарських операцій з придбання товару операцій товарно-транспортних накладних є недостатнім для висновку про нереальність таких операцій. Такий первинний документ як товарно-транспортна накладна є обов`язковим первинним документів, що складається щодо господарських операцій з перевезення вантажів, однак не є первинним документом, що складається щодо господарських операцій з поставки товарів. Відповідно, ненадання платником податку (покупцем) до перевірки товарно-транспортних накладних не може бути самостійною підставою для висновків про непідтвердження господарських операцій з поставки товару між позивачем та його контрагентом, якщо при цьому іншими документами підтверджується протилежне.

Переглядаючи судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та перевіряючи правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права на підставі фактичних обставин справ, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що суди не допустили неправильного їх застосування. Доводи, наведені в касаційній скарзі, є ідентичними доводам, якими контролюючий орган обґрунтовував свою позицію щодо правомірності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення в судах попередніх інстанцій, та є такими, що не спростовують висновків судів.

Керуючись статтями 343, 349, 350, 355, 356, 359, підпунктом 4 пункту 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Залізничному районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області залишити без задоволення, а постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24.02.2011 та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 31.03.2014 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна

В.В. Хохуляк ,

Судді Верховного Суду