Справа № 826/16851/18
Суддя: Літвіна Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Літвіної Н.М.

суддів Сорочка Є.О.

Федотова І.В.

при секретарі Білоус А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Енергетичної митниці Державної фіскальної служби України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 березня 2019 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Татнєфть-АЗС-Україна» до Енергетичної митниці Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ :

ТОВ «Татнєфть-АЗС-Україна» звернулось до суду з позовом до Енергетичної митниці Державної фіскальної служби України, в якому просило: визнати протиправним та скасувати рішення від 05 липня 2018 року № UA903150/2018/000019/1 про коригування митної вартості.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 березня 2019 року адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач - Енергетична митниця ДФС України, подала апеляційну скаргу, у якій посилаючись на здійснені судом першої інстанції порушення матеріального права та неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування правомірності рішення про коригування митної вартості товарів, відповідач зазначив, що надані до митного оформлення документи містили розбіжності.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить суд залишити скаргу відповідача без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Позивач зазначає, що у відповідності до вимог ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України ним надані для митного оформлення документи, які повністю підтверджують правильність визначення митної вартості товару. Натомість зазначає, що податковим органом не обґрунтовано підстав у зв`язку з якими виникли сумніви у правильності визначення митної вартості та відбулось коригування такої вартості товару.

У відповідності до ст. 308 КАС України, справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та поданого письмового відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, між ТОВ «Татнєфть-АЗС-Україна» та компанією «Veluna Impex LTD», Кіпр, укладено контракт №175-V/07-08/2017 від 07 серпня 2017 року купівлі-продажу нафтопродуктів (надалі - Контракт) та зміну № 1 від 21 вересня 2017 року до Контракту, за яким продавець зобов`язався постачати покупцю нафтопродукти (паливо дизельне експортне ТДЕ EN 590) у кількості та на умовах, що визначаються додатковими угодами до Контракту.

З метою здійснення митного оформлення вказаного товару декларант позивача 05 липня 2018 року подав на митний пост «Східний» Енергетичної митниці ДФС митну декларацію типу ІМ40ДЕ № UA903150/2018/001765.

Відповідно до гр. 31 декларації перевозився товар: « 1. Паливо дизельне експортне ТДЕ EN 590 - 370 205 кг (443 147 л), ТУ BY 800011806.002-2015. Суміш аліфатичних вуглеводнів (вміст більше 70 мас.%), з незначними домішками ароматичних сполук. Важкий дистилят, газойль. Фракційний склад: при 250 град.С переганяється 40.3 об.% (включаючи втрати), при 350 град.С переганяється 93,9 об.% (включаючи втрати). Масова частка сірки - 0,0007 мас %. Температура спалаху в закритому тиглі +64,0 град.С. густина за температури 15 град.С складає 835,4 кг/м3. Використовується в якості дизельного палива (не містить біодизель)».

Для підтвердження заявленої митної вартості товару декларантом разом з митною декларацією № UA903150/2018/001765 подано до митного органу наступні документи: сертифікат відповідності UA.TR.201.0031-18 від 14 червня 2018 року; сертифікат якості - паспорт 29-Н від 26 червня 2018 року; рахунок-фактура (Інвойс) №1-451 /2018 від 03 липня 2018 року; накладна УМВС №21969369 від 26 червня 2018 року; декларація про походження товару № 0380 від 03 липня 2018 року; лист розрахунок ціни № 03/07-1 від 03 липня 2018 року; Контракт №175-V/07-08/2017 від 07 серпня 2017 року; Додаткова угода № 9 від 21 червня 2018 року; Додаткова угода № 9-1 від 02 липня 2018 року; Додаток № 6 від 30 грудня 2017 року; Договір про надання послуг митного брокера № 28 від 07 травня 2013 року; Декларація про відповідність №UA.TR.124.0008-18 від 14 червня 2018 року; лист №05/07-1 від 05 липня 2018 року; лист №11/06-3 від 11 червня 2018 року.

Відділом митного оформлення сформовано повідомлення декларанту від 05 липня 2018 року щодо необхідності надати додаткові документи для підтвердження митної вартості товару, а саме: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); копію митної декларації країни відправлення.

За результатами перевірки митної декларації та доданих документів Енергетичною митницею відмовлено у митному оформленні (випуску) товарів та прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 05 липня 2018 року № UA903150/2018/000019/1, відповідно до якого митна вартість товару визначена за ціною договору щодо ідентичних товарів на підставі рахунку про здійснення платежів третіми особами на користь продавця від 26 червня 2018 року № 137/18-Н дол. за ціною 686,55 дол. США за тону.

Вважаючи рішення відповідача про коригування митної вартості товарів протиправним, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що під час митного оформлення позивач надав усі необхідні документи, які ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні дані, що підтверджували заявлену декларантом митну вартість товарів за ціною договору, водночас відповідач не довів наявність у Митниці обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів за основним методом, що свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого позивачем товару та протиправність спірного рішення від 05 липня 2018 року № UA903150/2018/000019/1 про коригування митної вартості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Митний кодекс України встановлює порядок визначення митної вартості імпортованих товарів та правила її декларування.

Відповідно до ст. 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (п. 2 ст. 52 Митного кодексу України).

Відповідно до ст. 54 Митного кодексу України контроль за правильністю визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. При цьому, митний орган має право упевнитися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості.

Частиною 2 ст. 53 Митного кодексу України визначено перелік основних документів, які подаються декларантом для підтвердження митної вартості товарів, а саме: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі, якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.

Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.

Декларанта було зобов`язано протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи на підтвердження заявленої митної вартості товару, що передбачені ст. 53 Митного кодексу України.

Митний орган має право, здійснюючи перевірку та контроль щодо правильності визначення декларантом митної вартості, витребувати додаткові документи. При цьому, митниця може вимагати, а суб`єкт господарювання повинен надати, лише належні та необхідні документи, які об`єктивно будуть підтверджувати заявлену митну вартість, а не витребувані з формальних підстав.

Згідно із пунктом 1 глави 1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів (далі - Правила), затверджених наказом Мінфіну від 24 травня 2012 року № 598, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 1 червня 2012 року за № 883/21195, рішення про коригування митної вартості товарів (далі - Рішення) - це закріплення результатів здійснення контролю за правильністю визначення митної вартості товарів як до, так і після їх випуску відповідно до вимог ст. ст. 54 і 55 Митного кодексу України.

Статтею 57 Митного кодексу України передбачені такі методи визначення митної вартості товарів: основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч. 1 ст. 58 цього Кодексу.

Митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах 2 - 4 ст. 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.

У разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, заявлена декларантом або уповноваженою ним особою митна вартість вважається визнаною автоматично.

Відповідно до ч. 2 ст. 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що позивач при подачі митної декларації для підтвердження заявлених відомостей подав перелік документів для підтвердження митної вартості товару відповідно до ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України: сертифікат відповідності UA.TR.201.0031-18 від 14 червня 2018 року; сертифікат якості - паспорт 29-Н від 26 червня 2018 року; рахунок-фактура (Інвойс) №1-451 /2018 від 03 липня 2018 року; накладна УМВС № 21969369 від 26 червня 2018 року; декларація про походження товару № 0380 від 03 липня 2018 року; лист розрахунок ціни № 03/07-1 від 03 липня 2018 року; контракт № 175-V/07-08/2017 від 07 серпня 2017 року; додаткова угода № 9 від 21 червня 2018 року; додаткова угода № 9-1 від 02 липня 2018 року; додаток № 6 від 30 грудня 2017 року; договір про надання послуг митного брокера № 28 від 07 травня 2013 року; декларація про відповідність № UA.TR.124.0008-18 від 14 червня 2018 року; лист № 05/07-1 від 05 липня 2018 року; лист № 11/06-3 від 11 червня 2018 року.

Проте, Енергетична митниця ДФС не визнаючи митну вартість, заявлену позивачем, посилалась на відсутність (не надання ТОВ) договору із третіми особами, пов`язаного з договором про поставку товару, митна вартість яких визначається.

Однак, надання такого документу не вимагається ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце лише у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 19 червня 2018 року у справі № 826/6346/16.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач обмежившись лише загальним висновком про те, що митна вартість товару документально не підтверджена, не зазначив при цьому, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, в чому полягає невідповідність даних або які розбіжності, наявні в поданих декларантом документах.

Отже, під час судового розгляду справи відповідачем не доведено належними і допустимими у розумінні ст. ст. 73, 74 КАС України доказами наявність правових підстав для сумніву митного органу у правильності визначення позивачем митної вартості товарів за основним методом.

В свою чергу, позивач під час митного оформлення надав усі необхідні документи, які чітко ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні дані, що підтверджували заявлену декларантом митну вартість товарів за ціною договору.

Колегія суддів вважає, що посилання відповідача на відсутність договору із третіми особами, пов`язаного з договором про поставку оцінюваного товару, не є достатніми підставами для невизнання митної вартості за основним методом, оскільки з аналізу обсягу решти документів вбачається логічний комерційно-економічний зміст господарської діяльності підприємствами за тими угодами, які досліджуються при визначенні митної вартості заявленого товару, а також якщо з поданих документів можливо чітко ідентифікувати оцінюваний товар та в цих документах містяться всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару.

Крім того, ч. 1 ст. 59 Митного кодексу України передбачено, що у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями ст. 58 цього Кодексу, за основу для її визначення береться вартість операції з ідентичними товарами, що продаються на експорт в Україну з тієї ж країни і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.

При застосуванні цього методу визначення митної вартості за основу береться прийнята органом доходів і зборів вартість операції з ідентичними товарами з дотриманням умов, зазначених у цій статті (ч. 2 ст. 59 Митного кодексу України).

Керуючись методом визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів Митниця повинна була застосовувати ту митну вартість ідентичних товарів, імпортованих в Україну, яку вже було прийнято (застосовано, погоджено) органом доходів і зборів по іншій операції та за іншою митною декларацією під час ввезення на митну територію України ідентичних товарів.

Разом із тим, зі спірного рішення про коригування митної вартості товарів вбачається, що відповідачем митна вартість товару визначена за другорядним методом за ціною договору щодо ідентичних товарів на підставі рахунку від 26 червня 2018 року № 137/18-Н, що є помилковим та суперечить змісту та сутності методу визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних товарів. Митницею не доведено, що по вказаним рахункам відбулось розмитнення товарів при ввезенні в Україну, або факту розмитнення ідентичних товарів за цією ціною іншими імпортерами.

З огляду на зазначені вище обставини, колегія суддів вважає вірним і обґрунтованим висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення адміністративного позову.

Проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

При цьому, у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Енергетичної митниці Державної фіскальної служби України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 березня 2019 року залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 березня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Н.М. Літвіна

Судді Є.О. Сорочко

І.В. Федотов

Повний текст постанови виготовлено 22 липня 2019 року.