Справа № 826/9636/17
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції: Качур І.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2019 року Справа № 826/9636/17

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

представника позивача Грішиної Н.О. ,

представника відповідача Полякової С.Б.,

розглянувши у відритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 лютого 2019 року у справі

за позовом товариства з додатковою відповідальністю

«Агентство Союздрук»

до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві

про визнання протиправними та скасування

податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ :

Історія справи.

Товариство з додатковою відповідальністю «Агентство Союздрук» (далі - позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві ( далі - відповідач ) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 16.05.2017 р. №№ , .

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 лютого 2019 року адміністративний позов було задоволено.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що товарність операцій позивача з ТОВ «Інкасо Торг», ТОВ «Аквен-Інтер», ТОВ «УСПІХ ЮА» (правонаступник ТОВ «Парітет Альянс») підтверджується відповідними первинними документами, що на момент їх вчинення та документального оформлення позивача та його контрагенти мали статус платників ПДВ, були зареєстровані у порядку, встановленому законодавством, а спірні операції відповідають економічним видам їх діяльності.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову, викладаючи у своїй апеляції викопіювання з акту перевірки позивача, зокрема щодо показників податкової звітності його контрагентів в АІС, правовідносини контрагентів позивача з іншими суб`єктами господарювання, наявність кримінальних проваджень щодо юридичних осіб, з якими контрагенти позивача здійснювали свої операції.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин, з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2019 р. відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін, наполягаючи на своїй правовій позиції, безпідставності доводів апелянта і наголошуючи, що спірні операції є товарними, підтверджуються всіма необхідними первинними документами і отримані за ними товари використані в його господарській діяльності.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, товариство з додатковою відповідальністю «Агентство Союздрук» (далі - ТДВ «Агентство Союздрук») є юридичною особою та перебуває на податковому обліку як платник податку на додану вартість (далі - ПДВ).

Основним видом економічної діяльності позивача є здійснює роздрібна торгівля газетами, журналами та канцелярськими товарами у власній мережі кіосків та магазинах товариства.

1. Між позивачем (покупець) і ТОВ «Інкасо Торг» (продавець) укладено договір від 10.04.2014 р. №33/Т, відповідно до якого продавець зобов`язується передати покупцю товар у кількості та за ціною, що зазначені у специфікації до договору, а покупець зобов`язується приймати товар, обробляти його для продажу кінцевим споживачам та оплачувати товар відповідно до умов договору.

Відповідно до п. 4.1 Договору №33/Т від 10.04.2014, місце передачі Товару: 03113, м. Київ, вул. Дружківська, 10.

На підтвердження виконання умов Договору №33/Т від 10.04.2014 щодо передачі ТОВ «Інкасо Торг» позивачу на реалізацію Товар на загальну суму 414133,32 грн. в тому числі ПДВ, позивачем надано податкову накладну від 22.04.2014 №220, видаткову накладну від 22.04.2014 №ІТ-000191.

Факт поставки товару на склад ТДВ «Агентство Союздрук» підтверджується товарним звітом дільниці комплектування товару, актом приймання продукції за кількістю та якістю, витягом з Єдиного реєстру податкових накладних №3253 від 01.08.2017, журналом №6 по рахунку 631/2 та відображено бухгалтерськими операціями.

Оплата товару на виконання умов договору ТДВ «Агентство Союздрук» підтверджується банківськими виписками: від 25.06.2014 на суму 65058,72 грн., від 07.07.2014 на суму 106 744,32 грн., від 01.08.2014 на суму 121 883,40 грн., від 12.09.2014 на суму 120446,88 грн.

У подальшому товар був переданий до власної мережі кіосків позивача та його магазинів, що підтверджується відповідними рознарядками і накладними.

Продаж товару кінцевим споживачам, тобто його подальше використання в господарській діяльності позивача, підтверджується копіями фіскальних чеків.

2. Між позивачем (покупець) і ТОВ «Аквен-Інтер» (продавець) укладено договір від 10.07.2014 р. № 38/Т, відповідно до умов якого ТОВ «Аквен-Інтер» зобов`язується передати ТДВ «Агентство Союздрук» товар у кількості та за ціною, що зазначені у специфікації до договору, а ТДВ «Агентство Союздрук» зобов`язується приймати товар, обробляти його для продажу кінцевим споживачам та оплачувати товар відповідно до умов договору.

Виконання умов договору від 10.07.2014 р. № 38/Т, а саме передача ТОВ «Аквен-Інтер» позивачу на реалізацію товару підтверджується податковою накладною від 10.07.2014 р. № 101 та видатковою накладною від 10.07.2014 р. № АІ-000426.

Факт поставки товару на склад ТДВ «Агентство Союздрук» підтверджується товарним звітом дільниці комплектування товару, актом приймання продукції за кількістю та якістю, витягом з Єдиного реєстру податкових накладних №3253 від 01.08.2017 на запит №3253, журналом №6 по рахунку 631/2 та відображено бухгалтерськими операціями.

Оплата товарів на виконання умов договору ТДВ «Агентство Союздрук» підтверджується банківськими виписками: від 01.08.2014 на суму 47250,00 грн., 08.12.2014 на суму 232695,90 грн.

У подальшому товар був переданий до мережі кіосків та магазинів товариства, даний факт підтверджується рознарядками, накладними.

Позивачем також долучено копії деяких з комплектів документів про передачу отриманого від ТОВ «Аквен-Інтер» товару до мережі кіосків товариства, оскільки по всій мережі кіосків та по всім видачам, через велику їх кількість комплекти документів становлять дуже великий об`єм, зокрема: копії рознарядки маршруту №18, накладної №3 від 16.08.2014, копія рознарядки маршруту №18 накладної №3 від 19.08.2014, копія накладної №163 від 16.08.2014, копія накладної №193 від 19.08.2014.

Продаж товару кінцевим споживачам, тобто факт його використання в господарській діяльності позивача, підтверджується копіями фіскальних чеків.

3. Між позивачем (покупець) і ТОВ «УСПІХ ЮА» (продавець, правонаступник - ТОВ «Парітет Альянс») укладено договір від 20.10.2014 р. № 48/Т, за умовами якого ТОВ «УСПІХ ЮА» зобов`язується передати ТДВ «Агентство Союздрук» товар у кількості та за ціною, що зазначені у Специфікації до договору, а ТДВ «Агентство Союздрук» зобов`язується приймати товар, обробляти його для продажу кінцевим споживачам та оплачувати товар відповідно до умов договору.

Відповідно до п. 4.1 Договору №48/Т від 20.10.2014 місце передачі товару: 03113, м. Київ, вул. Дружківська, 10.

На підтвердження виконання умов договору № 48/Т від 20.10.2014 ТДВ «Агентство Союздрук» надало копії податкової накладної №36 від 03.11.2014, видаткової накладної від 03.11.2014 р. № 36.

Факт поставки товару на склад ТДВ «Агентство Союздрук» підтверджується товарним звітом дільниці комплектування товару, актом приймання продукції за кількістю та якістю, витягом з Єдиного реєстру податкових накладних №3253 від 01.08.2017 на запит №3253, журналом №6 по рахунку 631/2 та відображено бухгалтерськими операціями.

Оплата за поставлений товар на виконання умов договору ТДВ «Агентство Союздрук» підтверджується банківськими виписками від 09.02.2015 р. та від 16.07.2015 р.

У подальшому товар був переданий до мережі кіосків та магазинів товариства, даний факт підтверджується рознарядками, накладними.

Позивачем також долучено копії деяких із комплектів документів про передачу отриманого від ТОВ «УСПІХ ЮА» товару до мережі кіосків товариства, оскільки по всій мережі кіосків та по всім видачам, через велику їх кількість комплекти документів становлять дуже великий об`єм, зокрема: копію рознарядки маршруту №11 накладна №3 від 08.11.2014, копія накладної №123 від 12.11.2014.

Продаж товару кінцевим споживачам, тобто використання його в господарській діяльності позивача, підтверджується копіями фіскальних чеків.

На час здійснення господарських операцій як позивач, так і його контрагенти ТОВ «Інкасо Торг», ТОВ «Аквен-Інтер», ТОВ «УСПІХ ЮА» (ТОВ «Парітет Альянс») були зареєстровані як платники податку на додану вартість та внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, що підтверджується відповідними виписками з вказаного Реєстру №950892 від 12.02.2014, №788230 від 28.09.2012, від 01.10.2014; витягами з реєстру платників податку на додану вартість та копіями свідоцтв про реєстрацію платника податку на додану вартість; витягами з управління статистики.

ГУ ДФС у м. Києві проведено планову виїзну перевірку ТДВ «Агентство Союздрук» з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2014 р. по 31.12.2016 р., за результатами якої складено акт від 18.04.2017 р. № 153/26-15-14-01-01/38272410.

Перевіркою встановлено порушення позивачем:

- п.п. 14.1.27, 14.1.36, п.14.1. ст.14, п.138.2. ст.138 та пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 з урахуванням п. 44.1, 44.2. ст. 44 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження суми податку на прибуток на загальну суму 143295 грн., в тому числі за 2014 рік на суму 143295 грн.;

- п. 198.2, 198.3, 198.6 ст.198, п.201.1, 201.4., 201.6, 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження суми податку на додану вартість на загальну суму 161322 грн., в тому числі по періодам: за червень 2014 року на суму 69022 грн., за липень 2014 року на суму 38783 грн., за серпень 2014 року на суму 1044 грн., за листопад 2014 року на суму 52473 грн.

На підставі висновків акта перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 16.05.2017 р.:

1) № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток підприємств за основним платежем в розмірі 143 295,00 грн. та за штрафними фінансовими) санкціями (штрафами) в розмірі 35824,00 грн.;

2) № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість за основним платежем в розмірі 161 322,00 грн. та за штрафними фінансовими) санкціями (штрафами) в розмірі 40 331,00 грн.

Позивачем зазначені ППР були оскаржені в адміністративному досудовому порядку.

Рішенням ДФС України від 10.07.2017 р. № 14836/6/99-99-11-01-01-25 податкові повідомлення-рішення від 16.05.2017 № , № залишені без змін, а скарга позивача - без задоволення.

Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, нормами Податкового кодексу України (далі - ПК України), Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-XIV).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України визначено, що витрати - це сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод у вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Згідно з пп. 14.1.36 п.14.1 ст. 14 ПК України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено, що податковий кредит - це сума, на яку платник. податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

У п.п. 134.1 ст. 134 ПК України визначено, що об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

Відповідно до п.п. 138.1, 138.2 ст. 138 ПК України, витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються із:витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті:інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює виробництво товарів, виконання робіт, надання послуг з довготривалим (більше одного року) технологічним циклом виробництва за умови, що договорами, укладеними на виробництво таких товарів, виконання робіт, надання послуг, не передбачено поетапної їх здачі, до витрат звітного податкового періоду включаються витрати, пов`язані з виробництвом таких товарів, виконанням робіт, наданням послуг у цьому періоді.

Платник податку для визначення об`єкта оподаткування має право на врахування витрат, підтверджених документами, що складені нерезидентами відповідно до правил інших країн.

Згідно з пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку не враховуються при визначенні оподаткованого прибутку.

Пунктами 198.1-198.3, 198.6 статті 198 ПК України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів ( у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України ) та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п.п. 201.1, 201.10 ст. 201 ПК України платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов`язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи-продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).

Право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 ПК України.

Податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У ч. 1, 2 ст. 9 Закону № 996-XIV закріплено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що для встановлення правомірності визначення платником податків його податкових зобов`язань з ПДВ та податку на прибуток належить з`ясувати реальність руху активів і коштів у процесі здійснення господарських операцій, а також господарську мету укладання відповідних договорів та економічний результат їх вчинення.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що реальність операцій позивача з ТОВ «Інкасо Торг», ТОВ «Аквен-Інтер», ТОВ «УСПІХ ЮА» (правонаступник ТОВ «Парітет Альянс») підтверджується відповідними первинними документами, про що було зазначено вище.

Крім того, матеріалами справи підтверджується господарська мета вчинення спірних операцій між позивачем і зазначеним контрагентом, відповідність таких операцій видам господарської діяльності позивача і використання придбаного товару у господарській діяльності позивача.

При цьому, матеріалами справи також підтверджуються реальні зміни у майновому стані позивача, а також те, що господарські операції, спрямовані на виконання вказаних правочинів, дійсно відбулися та є економічно виправданими. Отже, позивачем дотримано вимоги щодо документування та підтвердження здійснених господарських операцій первинними документами, у відповідності до вимог п. 44.1 ст. 44 ПК України, ст. 9 Закону №996-XIV.

Таким чином, оскільки господарські операції позивача із зазначеним контрагентом підтверджуються відповідними первинними документами, відображені у податкових накладних, зареєстрованих належним чином, розрахунки між сторонами доведені, господарська мета їх проведення, доцільність і економічний результат підтверджені, то колегія суддів вважає, що висновки податкового органу щодо фіктивності таких операцій є безпідставними та необґрунтованими.

Посилання апелянта на викопіювання з акта перевірки, а також на показники податкової звітності його контрагентів в АІС, правовідносини контрагентів позивача з іншими суб`єктами господарювання, наявність кримінальних проваджень щодо юридичних осіб, з якими контрагенти позивача здійснювали свої операції, колегія суддів до уваги не приймає через їх необґрунтованість, оскільки рішення суду у відповідності до ст. 242 КАС України, повинно бути законним і обґрунтованим, тому в жодному разі не може засновуватися на припущеннях.

При цьому, статтею 61 Конституції України регламентовано принцип індивідуальної відповідальності і жодною нормою чинного законодавства не визначено прямої залежності між правомірністю формування платником податків показників його податкової звітності та діями його контрагента та/або відповідних посадових осіб і для формування показників податкової звітності необхідним є лише встановлення факту здійснення господарської операції та підтвердження її відповідними первинними бухгалтерськими документами.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 17.11.2015 р. у справі № 2а-14377/12/2670.

Схожа правова позиція застосовується й у практиці Європейського суду з прав людини.

Так, у рішенні по справі ««Булвес» АД проти Болгарії» від 22.01.2009 р. (2009 р., заява № 3991/03) Європейським судом зазначено, що платник податків не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо він не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Крім того, апеляційний суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), викладену в п. 50 рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України», в якому ЄСПЛ, зокрема зазначив, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним

У рішеннях від 09 січня 2007 року у справі «Інтерсплав проти України», від 10 березня 2010 року у справі «Бізнес Супорт Центр проти Болгарії» ЄСПЛ наголосив, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права.

Окрім цього, податковим органом не доведено, що між позивачем і його контрагентами мали місце злагоджені узгоджені дії, спрямовані на безпідставне отримання податкових вигід, що також виключає правові підстави для висновку про фіктивність таких операцій.

Аналогічна правова позиція викладена а постановах Верховного Суду від 27.03.2018 р. по справі № 816/809/17, від 13.03.2018 р. у справі № 814/3520/13-а.

Твердження податкового органу щодо ненадання позивачем сертифікатів якості на товар, який поставлявся контрагентами, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки такі документи не є документами податкової та/або бухгалтерської звітності і, більш того, товар який позивачем отримано від вищезазначених контрагентів у межах спірних операцій взагалі не підлягає обов`язковій сертифікації, на підставі наказу Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 01.02.2005 р. № 28 «Про затвердження Переліку продукції, що підлягає обов`язковій сертифікації в Україні».

Доводи апелянта щодо можливої відсутності у контрагентів позивача технічних ресурсів, складських приміщень або інших об`єктів нерухомості, обладнання, транспортних засобів, трудових ресурсів для самостійного виконання договірних зобов`язань, апеляційний суд також вважає необґрунтованими, оскільки це не свідчить про неможливість виконати відповідні роботи, послуги чи поставку та не є підставою для виключення з податкового обліку, саме з цих мотивів, витрат на оплату цих товарів (робіт, послуг), у тому числі й по ПДВ.

Крім того, позивач як платник податків самостійно несе відповідальність за достовірність і своєчасність обчислення та сплату лише ним самим податку до бюджету відповідно до законодавства України. Він не може нести відповідальності за порушення контрагентами правил здійснення господарської діяльності та/або податкової дисципліни, як і не може нести відповідальність за неподання контрагентом первинних документів. У разі якщо контрагентом були допущені порушення норм податкового або іншого законодавства, це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цього контрагента, а не сумлінного платника податків.

Аналогічна правова позиція застосована Верховним Судом у постановах від 24 січня 2018 року у справі №824/942/13, від 14 березня 2018 року у справі №803/1198/16.

Надаючи оцінку всім доводам апелянта, судова колегія також приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини та оцінивши докази у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними і відповідачем, який є суб`єктом владних повноважень, всупереч вимогам ч. 2 ст. 77 КАС України, не доведено зворотного.

Водночас, постулатом адміністративного процесуального законодавства є презумпція винуватості відповідача у справі - суб`єкта владних повноважень (ч.2 ст.77 КАС України).

У свою чергу податковим законодавством презюмується правомірність рішень, дій та бездіяльності платника податків (ст. 4 ПК України).

Зазначене в сукупності обумовлює покладення обов`язку доказування в податкових спорах на податковий орган, який у відповідності до принципу офіційного з`ясування обставин справи повинен доводити в суді обставини, що стали підставою для нарахування платнику податків спірних податкових зобов`язань, та правомірність прийняття свого рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду від 20.02.2018 р. у справі № 817/149/17, від 29.03.2018 р. у справі № 813/2758/16 та, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, є обов`язковим для колегії суддів при вирішенні даної справи.

Судова колегія також враховує висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішенні від 23.07.2002 р. у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції», відповідно до яких адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, має саме податкове управління.

Отже, проаналізувавши всі доводи апелянта, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позову.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом повно і правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до вимог ст. 242 КАС України.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на це, апеляційна скарга Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві підлягає залишенню без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 лютого 2019 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 07 лютого 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлено 24 липня 2019 року.

Головуючий суддя

Судді: