Справа № 520/11871/18
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2019-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Шляхова О.М.

23 липня 2019 р. Справа № 520/11871/18

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді - Мельнікової Л.В.,

суддів - Калитки О. М. , Рєзнікової С.С. ,

розглянувши у порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційними скаргами Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії, -

Встановила:

20.12.2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просить:

- визнати протиправною відмову відповідача Міністерства оборони України (подалі - МО України) у призначенні йому одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей»;

- скасувати рішення Комісії МО України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум - про відмову в призначенні йому одноразової грошової допомоги, оформлене пунктом 23 протоколу № 111 від 09.11.2018 року;

- зобов`язати МО України призначити та виплатити йому одноразову грошову допомогу, передбачену ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» у відповідності з Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013 року (подалі Порядок № 975), у зв`язку із встановленням йому ІІІ групи інвалідності в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності ІІ групи, та надіслати вказане рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 (подалі ІНФОРМАЦІЯ_3 ) для видання наказу про виплату такої допомоги;

- зобов`язати відповідача ІНФОРМАЦІЯ_3 повторно направити документи щодо призначення йому одноразової грошової допомоги розпоряднику бюджетних коштів - МО України;

Також, позивач просить зобов`язати МО України подати звіт про виконання судового рішення протягом 45 днів з дня набрання ним чинності.

Обґрунтовуючи вимоги позову, ОСОБА_1 вказує, що рішення Комісії МО України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та призначенням компенсаційних сум про призначення йому одноразової грошової допомоги в частині пункту 23 протоколу № 111 від 09.11.2018 року є протиправним, оскільки суперечить вимогам чинного законодавства.

Позивач вважає, що мотивування відповідачем відсутності підстав для призначення одноразової грошової допомоги частиною 4 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» - є помилковим, оскільки вказана норма регулює питання доплати одноразової грошової допомоги, в той час як позивач раніше жодних виплат не отримував, і звернувся із заявою про призначення йому вказаної допомоги вперше, а не її доплати. Зазначає, що інвалідність другої групи внаслідок поранення, контузії та захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії, йому встановлена з 16.08.2017 року.

Заперечуючи проти позову, у відзиві МО України зазначає, що позивач проходив строкову військову службу, а з 16.08.2017 року йому була встановлена II група інвалідності. Отже, відповідно до абз. 3 п. 3 Порядку № 975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії. Таким чином, при вирішенні питання щодо виплати одноразової грошової допомоги позивачу, необхідно керуватися законодавством, що діяло на цей день, а саме: Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції станом на 01.01.2017 року та Порядком № 975.

Заперечуючи проти позову, у відзиві ХОВК вказує, що з 01.01.2014 року набули чинності зміни до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», внесені Законом України «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців», зокрема і до ст. 16. Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». На виконання вимог цього Закону, прийнято Порядок № 975, пунктом 2 якого визначено: допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги. Відповідно до Довідки до акту огляду МСЕК на момент встановлення інвалідності позивачу (2008 рік) ст. 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачала, що у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби під час проходження військової служби, а також інвалідності, що настала в період проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі, що визначається у відсотках від загальної суми допомоги на випадок загибелі (смерті), встановленої пунктом 5 цієї статті.

Враховуючи той факт, що позивача було звільнено з військової служби у 1984 році, а інвалідність встановлено у 2008 році ХОВК вважає, що позивач не має права на отримання вказаної допомоги.

Стосовно виплати допомоги у зв`язку із встановленням II групи інвалідності зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 16-3 Закону, у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

За наведеного, просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні вимог у повному обсязі.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.02.2019 року, ухваленим за правилами спрощеного провадження, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково наступним чином:

Визнано протиправною відмову МО України в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей».

Скасовано рішення Комісії МО України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум - про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , оформлене пунктом 23 протоколу № 111 від 09.11.2018 року.

Відповідач ІНФОРМАЦІЯ_3 зобов`язаний повторно направити документи ОСОБА_1 щодо призначення одноразової грошової допомоги розпоряднику бюджетних коштів - МО України.

Відповідач МО України зобов`язаний повторно розглянути документи, надані ХОВК щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей», з урахуванням висновків суду.

У задоволенні іншої частини позовних вимог позивачу відмовлено.

Висновок суду вмотивований тим, що чинна редакція п. 6 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» складається з двох частин, перша з яких врегульовує умови призначення одноразової грошової допомоги певним категоріям осіб (військовослужбовцям строкової військової служби, військовозобов`язаним або резервістам) у разі встановлення інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного таким особам при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, та визначає, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується «у разі встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві.

Інша частина наведеної норми врегульовує умови призначення одноразової грошової допомоги вказаним категоріям осіб у разі встановлення інвалідності з інших підстав, а саме: внаслідок захворювання або нещасного випадку. І саме для таких випадків законодавцем передбачене обмеження щодо часу встановлення інвалідності - не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби.

Таким чином, пункт 6 частини 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» передбачає призначення одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності з двох відмінних та незалежних одна від одної підстав: 1) внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва); 2) внаслідок захворювання або нещасного випадку.

Відтак, лише для другого випадку законодавцем передбачене обмеження у часі встановлення інвалідності (не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби).

Крім цього, суд виходив з того, що позивач проходив службу саме у Збройних Силах СРСР, які на той час були підпорядковані та знаходились на фінансовому забезпеченні МО СРСР, правонаступником якого в подальшому стало МО України, та в силу ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і Порядку № 975 - обов`язок щодо призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому інвалідності внаслідок поранення, контузії та наступних захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби покладений саме на МО України.

Відмовляючи у задоволенні вимоги ОСОБА_1 про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, суд визначився про те, що застосування вимог ст. 382 КАС України є правом, а не обов`язком суду.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі відповідачі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення в частині, якою судом задоволені вимоги позивача, та ухвалити нове, яким повністю відмовити ОСОБА_1 у їх задоволенні.

Аргументуючи вимоги апеляційних скарг, скаржники фактично посилаються на доводи, наведені ними у заявах по суті в суді першої інстанції.

Правом подання відзиву на апеляційні скарги позивач не скористався, що не перешкоджає апеляційному перегляду справи.

За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308).

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів і вимог апеляційних скарг та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 з 25.12.1981 року по 20.02.1984 року проходив дійсну військову службу в Збройних Силах, в тому числі, приймав участь у бойових діях на території Республіки Афганістан в складі військової частини НОМЕР_1 . Під час проходження служби 26.10.1982 року отримав кульове поранення, у зв`язку із чим перебував на стаціонарному лікуванні у в/ч НОМЕР_2 з 26.10.1982 року по 11.11.1982 року, що підтверджується відомостями військового квитка, довідкою про поранення, архівною довідкою /а.с. 11-13/.

Як убачається із витягу з протоколу № 536 від 10.07.2008 року засідання Центральної військово - лікарської комісії МО України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранені, контузій, травм, каліцтв, множинне вогнепальне поранення верхньої третини правої гомілки, нижньої третини лівого стегна (контузія 1982 року) та їх наслідки рядового у відставці ОСОБА_1 пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії /зворот а.с. 13/.

Судом установлено та не заперечується учасниками справи, що з наведених підстав, 10.09.2008 року позивачу ОСОБА_1 вперше встановлено ІІІ групу інвалідності.

З 16.08.2017 року з тих же підстав позивачу встановлено ІІ групу інвалідності (довідка до акта огляду МСЕК серії 12ААА № 686163 від 16.08.2017 року /а.с. 14/.

13.02.2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою та пакетом відповідних документів про виплату йому одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Рішенням Комісії МО України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 09.11.2018 року № 111, п. 23 - позивачу відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги /а.с. 10/.

Підставами для такої відмови слугувало наступне:

- витрати, пов`язані з виплатою одноразової грошової допомоги особам, які проходили службу в Прикордонних військах, мають здійснюватися Державною прикордонною службою України;

- позивач не має права на одержання одноразової грошової допомоги, оскільки згідно з п. 6 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у редакції, яка діяла на час встановлення інвалідності в 2008 році, а також пп. 4 п. 2 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2018 року № 499, було передбачено, що одноразова грошового допомога призначається особам, звільненим із строкової військової служби, уразі якщо інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мало місце в період проходження служби, настала не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби. Позивачу ОСОБА_1 інвалідність встановлено понад 3-місячний термін.

- згідно з абз. 2 п. 4 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та п. 8 Порядку № 975, уразі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється. Позивачу ОСОБА_1 групу інвалідності змінено понад дворічний термін.

Не погоджуючись з висновком суду першої інстанції щодо обґрунтованості вимог позивача ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 41 Закону України від 25.03.1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (в редакції на час звернення позивача за отриманням допомоги лютий 2018 року) встановлено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Відповідно до ч. 9 ст. 16-3 Закону N 2011-XII (в редакції, що діяла у лютому 2018 року, тобто на час звернення позивача до ХОВК) порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 року N 975, прийнятою відповідно до п. 2 ст. 16-2 та п. 9 ст. 16-3 Закону N 2011-XII, затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

Пунктом 2 Постанови № 975 установлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги:

допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 року N 499 (подалі Постанова № 499), Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2007 року N 284, і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.11.2007 року № 1331;

допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Відповідно до пункту 3 Постанови № 975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:

у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;

у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Отже, відповідно до Постанови № 975 моментом виникнення права позивача на отримання одноразової грошової допомоги є дата встановлення йому інвалідності, тобто 08.10.2012 року, і при визначенні наявності у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги застосуванню підлягало законодавство, яке діяло на момент первинного встановлення позивачу III інвалідності, а саме Закон N 2011-XII, в редакції, що була чинною до 01.01.2014 року, та Постанова N 499.

Враховуючи правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 26.06.2018 року у справі № 750/5074/17, позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому у 2008 році інвалідності.

Колегія суддів зазначає, що МСЕК при встановленні інвалідності керуються Інструкцією про встановлення груп інвалідності, затвердженою наказом Міністерства охорони здоров`я України від 07.04.2004 року N 183, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22.04.2004 року за N 516/9115.

Відповідно до означеної Інструкції датою встановлення інвалідності вважається день надходження до МСЕК документів, необхідних для огляду хворого. Інвалідність встановлюється до першого числа місяця, наступного за місяцем, на який призначено черговий переогляд хворого.

Переогляд інвалідів з нестійкими, оборотними морфологічними змінами та порушеннями функцій органів і систем організму з метою визначення ефективності відновного лікування та реабілітаційних заходів, стану здоров`я і ступеня соціальної адаптації проводиться через 1 - 3 роки.

Переогляд інвалідів раніше вказаних строків, а також громадян, інвалідність яких встановлено без зазначення строку переогляду, проводиться при зміні стану здоров`я і працездатності або при виявленні фактів зловживань чи помилок, допущених у встановленні групи інвалідності.

Як убачається із Витягу з протоколу Комісії МО України від 14.11.2018 року, 10.09.2008 року під час первинного огляду органами МСЕК позивача визнано особою з інвалідністю ІІІ групи внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велися бойові дії (довідка (МСЕК серія ХАР-07 № 009246 від 10.09.2008 року), а 16.08.2017 року під час повторного огляду органами МСЕК особою з інвалідністю ІІ внаслідок цієї ж причини (довідка МСЕК серія 12 ААА № 686163 від 16.08.2017 року)

Згідно із п. 4 ст. 16-3 Закону № 2011-XII якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Законом України від 06.12.2016 року № 1774-VIII пункт 4 ст. 16-3 Закону № 2011-XII доповнено абзацом другим наступного змісту: «У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється».

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що право на отримання одноразової грошової допомоги за ст. 16 Закону № 2011-XII у позивача відсутнє.

Крім наведеного, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно п. 1 ч. 1 Указу Президії Верховної Ради СРСР від 21.03.1989 року № 10224-ХІ "Про виведення із складу Збройних Сил СРСР прикордонних, внутрішніх і залізничних військ" прикордонні, внутрішні і залізничні війська виведені зі складу Збройних Сил СРСР.

Таким чином, прикордонні війська, станом на час проходження позивачем служби, входили до складу Збройних Сил СРСР.

У відповідності до п. 1, 2 Постанови Верховної Ради України від 24.08.1991 року "Про військові формування на Україні", Верховна Рада України постановила підпорядкувати всі військові формування, дислоковані на території республіки, Верховній Раді України. Утворено Міністерство оборони України.

Згідно ст. 4 Закону України "Про правонаступництво України", органи держави влади і управління, органи прокуратури, суди та арбітражні суди, сформовані на підставі Конституції (Основного Закону) Української РСР, діють в Україні до створення органів державної влади і управління, органів прокуратури, судів та арбітражних судів на підставі нової Конституції України.

З огляду на вищевикладене, приймаючи до уваги, що позивач проходив службу саме у Збройних Силах СРСР, які на той час були підпорядковані та знаходились на фінансовому забезпеченні Міністерства оборони СРСР, правонаступником якого в подальшому стало Міністерство оборони України, колегія суддів приходить до висновку що, в силу ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" і постанови Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 року, обов`язок розгляду питання для прийняття рішення про призначення та виплати позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням йому інвалідності, у зв`язку з травмою, пов`язаною з виконанням обов`язків військової служби, покладений саме на Міністерство оборони України.

Вказані висновки узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постановах від 26.09.2018 року по справі № 760/9113/17 та від 27.02.2018 року по справі № 816/978/16.

Інші доводи учасників справи на висновки колегії суддів не впливають.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення або змінити судове рішення.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалює нове рішення якщо судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 292, 293, 308, 311, 313, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги Міністерства оборони України, ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2019 року скасувати в частині, якою визнано протиправною відмову Міністерства оборони України в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей»; скасовано рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум - про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , оформлене пунктом 23 протоколу № 111 від 09 листопада 2018 року; зобов`язано ІНФОРМАЦІЯ_4 повторно направити документи ОСОБА_1 щодо призначення одноразової грошової допомоги розпоряднику бюджетних коштів - Міністерству оборони України; зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути документи надані ІНФОРМАЦІЯ_5 щодо призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» з урахуванням висновків суду, з прийняттям нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова Другого апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Л.В. Мельнікова
Судді(підпис) (підпис) О.М. Калитка С.С. Рєзнікова
Постанова складена і підписана 23 липня 2019 року.