Справа № 480/864/19
Суддя: С.М. Гелета
Дата ухвалення: 2019-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2019 р. Справа № 480/864/19

Сумський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Гелети С.М.,

за участю секретаря судового засідання - Високос Я.С.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представників відповідача - Мальцев С.А., Рубан О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Тиманівської сільської ради Шосткинського району Сумської області про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на посаді та стягнення заробітної плати, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 ( далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася до суду з позовною заявою до Тиманівської сільської ради Шосткинського району Сумської області (далі - відповідач, Тиманівська сільська рада), в якій, згідно уточнених позовних вимог, просить визнати протиправним та скасувати розпорядження сільського голови Тиманівської сільської ради Шосткинського району Сумської області від 29.01.2019 № 1 та від 29.01.2019 №1а "Про звільнення з роботи ОСОБА_1 "; поновити ОСОБА_1 на посаді головного бухгалтера Тиманівської сільської ради Шосткинського району Сумської області з 05.02.2019; стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 05.02.2019 до моменту прийняття рішення по справі.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримувала, просила їх задовольнити. Зазначала, що наказ №1а від 29.01.2019 вона не отримувала, про нього дізналася лише під час підготовчого засідання при розгляду справи в суді, акт від 04.02.2019 щодо відмови в отриманні такого наказу є сфальсифікованим, свідки, допитані судом щодо обставин складання такого акту дають неправдиві покази. Крім того, зазначала, що заяви нею були написані під тиском. Взагалі вона спочатку написала заяву про звільнення за угодою сторін, але в подальшому написала іншу заяву про звільнення за власним бажанням. Зазначає, що враховуючи те, що нею написана заява про звільнення за власним бажанням останньою, вважає, що таким чином вона відкликала свою заяву за звільненням за угодою сторін. Таким чином вона мала право пропрацювати два тижні і мала право відкликати свою заяву про звільнення за власним бажанням, оскільки в ній не вказувала дату звільнення. 08.02.2019 нею була подана заява про відкликання заяви від 29.01.2019 про звільнення за власним бажанням, але відповідач передчасно звільнив її за власним бажанням з 04.02.2019.

Представники відповідача проти позову заперечують, зазначали, що з 04.02.2019 позивачу було відомо про звільнення її за угодою сторін згідно поданою нею заявою з цих підстав, але у зв`язку із тим, що позивач відмовилася отримувати наказ №1а від 29.01.2019 та розписуватися в журналі про отримання трудової книжки складено відповідні акти. Зазначали, що ніякої заяви про звільнення позивача за власним бажанням не було надано позивачем та сільська рада її не отримувала, від позивача надходила лише одна заява - про звільнення її з посади за угодою сторін з 04.02.2019, яку було задоволено. При цьому, як пояснив в судовому засіданні представник відповідача - сільський голова, він помилково видав наказ №1 від 29.01.2019 із формулюванням звільнення позивача за власним бажанням з 04.02.2019 та вніс такі записи до трудової книжки ОСОБА_1 , оскільки в наявності була заява про звільнення позивача з 04.02.2019 за угодою сторін, з якою він погодився.. В подальшому, сільський голова видав наказ №1а від 29.01.2019, в якому скасував наказ №1 від 29.02.2019 та згідно заяви від 29.01.2019 звільнив позивача з посади за угодою сторін з 04.02.2019. Враховуючи те, що записи до трудової книжки внесені були помилково сільським головою було направлено на адресу позивача лист про надання нею трудової книжки для несення відповідних виправлень.

Ухвалою суду від 12.03.2019 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 24.04.2019 продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів. Ухвалою суду від 19.06.2019 клопотання позивача про поновлення строку звернення до суду щодо скасування наказу №1а від 29.0.2019 судом задоволено, визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду із вимогами щодо скасування розпорядження №1а від 29.01.2019, закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду.

Заслухавши позивача, представників відповідача, перевіривши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд відмовляє в задоволенні адміністративного позову, виходячи з наступного.

Позивач, ОСОБА_1 , працювала на посаді головного бухгалтера Тиманівської сільської ради Шосткінського району Сумської області.

В судовому засіданні позивач посилалася на власноручно написано заяву від 29.01.2019 про звільнення її за власним бажанням, про що надана копія такої заяви від 29.01..2019 (а.с. 11). Дана заява не може визнатися належним доказом як написання так і отримання її відповідачем, оскільки у позивача оригіналу такої заяви не має, в судовому засіданні таку обставину позивач не заперечувала, підтвердила, що у неї відсутній оригінал, оскільки заяву було залишено в сільській раді. Представник відповідача заперечував про те, що таку заяву він взагалі отримував, оригінал такої заяви (а.с.11) в сільській раді відсутній. Таким чином доказів написання та отримання копії заяви позивача, написаної власноручно 29.01.2019 (а.с.11) в матеріалах справи відсутні, позивачем не доведено.

Разом із тим, матеріалами спавши підтверджується, що позивачем, 29.01.2019 було власноручно підписано надруковану заяву про звільнення з посади головного бухгалтера за власним бажанням, яку отримано сільським головою 29.01.2019. Дана заява містить підпис позивача та сільського голови (а.с.106).

Посилання представника відповідача - сільського голови, що він таку заяву не отримував, не підтверджується на час розгляду справи в суді жодними доказами. Дана заява містить підпис сільського голови про її отримання. Факт не реєстрації такої заяви в журналі вхідної кореспонденції не свідчить про те, що підписи на такі заяві від імені позивача та сільського голови є сфальсифікованими, такі докази відсутні, не підтверджують факт неотримання такої заяви відповідачем..

Матеріалами справи підтверджується, що 29.01.2019 відповідачем прийнято розпорядження №1 про звільнення ОСОБА_1 з посади за власним бажанням з 04.02.2019.

Також в матеріалах справи наявна належним чином завірена копія заяви позивача від 29.01.2019 про звільнення її за угодою сторін з 04.02.2019 (а.с.50). Дана заява містить рішення відповідача від 29.01.2019 про погодження такої заяви та звільнення ОСОБА_1 за угодою сторін з 04.02.2019, що підтверджується резолюцією сільського голови на такій заяві.

Відповідачем винесений наказ №1а від 29.01.2019 «Про звільнення з роботи ОСОБА_1 », яким було визнано недійсним розпорядження сільського голови від 29.01.2019 №1 в частині статті звільнення у зв`язку із невідповідністю зазначеної статті звільнення робітника даним котрі зазначені в заяві робітника ОСОБА_1 від 29.01.2019 (п.1), здійснити уточнюючи записи в трудову книжку ОСОБА_1 (п.2), звільнити з 04.02.2019 за угодою сторін з посади головного бухгалтера Тиманівської сільської ради ОСОБА_1 , останній день роботи 04.02.2019 (а.3), провести грошову компенсацію за невикористані дні відпустки та виплатити належні грошові суми в терміни до 04.02.2019 (п.4), провести видачу трудової книжки ОСОБА_1 04.02.2019 (п.5).

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

В даному випадку, матеріалами справи підтверджується, що позивачем була подана заява про звільнення її за власним бажання, при цьому дата звільнення не була зазначена. Таким чином розпорядження сільського голови №1 від 29.01.2019 про звільнення з 04.02.2019 було прийнято до закінчення строку попередження позивачем роботодавця про звільнення за власним бажанням.

Разом із тим, розпорядження №1 від 29.01.2019 не підлягає скасуванню, оскільки, як підтверджується матеріалами справи, дане розпорядження було визнано недійсним, що підтверджується розпорядженням №1а від 29.01.2019.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору, крім іншого, є угода сторін.

Слід зазначити, що матеріалами справи підтверджується, та не заперечується позивачем в судовому засіданні, що ОСОБА_1 29.01.2019 було подано заяву, а саме звільнення її за угодою сторін, в якій позивач просила її звільнити саме з 04.02.2019. Дату звільнення (04.02.2019) було погоджено із відповідачем, що підтверджується відповідною резолюцією суб`єкта, уповноваженого на звільнення позивача на заяві від 29.01.2019, також містить пропозицію, погоджено строк, з якого трудовий договір буде припинено, - 04.02.2019.

Таким чином, відповідачем було здійснено звільнення позивача з 04.02.2019, тобто у строк, про які домовилися сторони.

Твердження позивача про те, що нею було відкликано заяву від 29.01.2019 про звільнення за угодою сторін не може бути визнано судом обґрунтованим, оскільки такі пояснення не підтверджуються жодними доказами. Посилання позивача про те, що заява про звільнення її за власним бажанням є фактичним відкликанням заяви про звільнення за угодою сторін, визнається судом необґрунтованим, враховуючи те, що така інформація в заяві від 29.01.2019 про звільнення її за власним бажанням відсутня. Відсутні докази того, що заява від 29.01.2019 про звільнення за власним бажанням була подана після того, як була подана заява про звільнення за угодою сторін, час отримання такої заяви уповноваженим представником відповідача на ній відсутній. Матеріалами справи підтверджується, що заява від 29.01.2019 була розглянута відповідачем першою, оскільки в наявності розпорядження №1 від 29.01.2019 про звільнення з цих підстав. В подальшому було винесено відповідачем наступне розпорядження №1а від 29.01.2019, яким було скасовано таку підставу звільнення як заява за власним бажанням та звільнено позивача по заяві від 29.01.2019 за угодою сторін з 04.02.2019, який на час розгляду справи в суді є чинним, на відміну від розпорядження №1 від 29.01.2019, яке відповідачем визнано недійсним.

В пункті 8 постанови Пленуму Верховного суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Позивач не була позбавлена можливості відкликати свою заяву до дня звільнення про який сторони домовилися, а також отримати згоду роботодавця. В даному випадку, матеріалами справи не підтверджується, що сторонами за взаємною згодою було анульовано таку домовленість щодо дати звільнення за угодою сторін 04.02.2019, про яку вони досягли 29.01.2019 (дань подання такої заяви позивачем та дата прийнятого рішення, зазначена в резолюції сільським головою).

Аналіз правових норм та обставин справи дають підстави для висновку суду про наявність досягнення сторонами згоди щодо припинення трудового договору та наявність узгодженої дати звільнення, що, в свою чергу, надавало відповідачу права на звільнення ОСОБА_1 з 04.02.2019 на підставі пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП України.

Стосовно посилання позивача на дату підстави для винесення розпорядження №1а від 29.01.2019, а саме заяви про звільнення її за угодою сторін від 04.02.2019, суд зазначає наступне. В судовому засіданні представник відповідача зазначив, що зазначення заяви від 04.02.2019 вказана помилково, оскільки наявна лише заява позивача від 29.01.2019 про звільнення за угодою сторін. Позивач в судовому засіданні підтвердила, що дійсно, нею не було подано жодної заяви від 04.02.2019 про звільнення її за угодою сторін з 04.02.2019, крім заяви від 29.01.2019. Таким чином, помилкове зазначення відповідачем в спірному наказі від 29.01.2019 №1а підставу для звільнення ОСОБА_1 , як заява від 04.02.2019, не впливає на правомірність звільнення позивача, оскільки звільнення по заяві від 29.01.2019 за угодою сторін з 04.02.2019 було здійснено відповідачем правомірно.

Слід також зазначити, що посилання позивача на записи в трудовій книжки, суд зазначає наступне. Матеріалами справи підтверджується, що відповідачем було здійснено запис про звільнення ОСОБА_1 згідно наказу №1 від 29.01.2019 з 04.02.2019 за власним бажанням. Разом із тим, матеріалами справи підтверджується, що відповідачем вчинялися дії щодо інформування позивача про надання трудової книжки для внесення відповідних змін, враховуючи те, що позивача фактично звільнено з посади наказом №1а від 29.01.2019 за угодою сторін, що підтверджується листом від 05.02..2019 №02-15/38, від 21.02.2019 №02-15/55/1. Таким чином, позивач не позбавлена права звернення до відповідача для внесення відповідних уточнень щодо фактичного відображення підстав звільнення згідно наказу №1а від 29.01.2019..

Враховуючи те, що позивача було звільнено у строк, про який сторони домовилися - 04.02.2019, суд визнає безпідставним посилання позивача на заяву від 08.02.2019 про відкликання заяви про звільнення за власним бажання, оскільки така заява була подана із явним запізненням, вже після звільнення з 04.02.2019 згідно заяви від 29.01.2019 про звільнення за угодою сторін, про що позивач була повідомлена, що підтверджується листом сільської ради №02-15/89/1 від 02.04.2019.

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що в даних спірних відносинах було дотримано умову про визначення строку, в який припиняється трудовий договір між сторонами. Такий висновок міститься і в постанові Верховного Суду України від 15.10 2013 року № 21-320а13 (в Єдиному державному реєстрі судових рішень № 35669798). Так, колегія Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України дійшла висновку, що анулювання домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом щодо звільнення працівника з підстав, передбачених п.1ст.36 КЗпП, можливе при взаємній згоді власника підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом та працівника.

Водночас між відповідачем та позивачем не було взаємної згоди щодо анулювання раніше досягнутої домовленості про звільнення позивача щодо звільнення за угодою сторін з 04.02.2019, а отже відсутня підстава анулювання такої домовленості. В матеріалах справи відсутні будь-які заяви, які б підтверджували анулювання досягнутої домовленості.

У разі домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП України (за угодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами.

Доводи позивача про те, що заява про звільнення за угодою сторін була здобута шляхом тиску, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки завданням адміністративного судочинства, відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ, такі твердження позивача є необґрунтованими та не підтверджуються належними та допустимими доказами. ОСОБА_1 не було здійснено жодної спроби скасувати подану раніше заяву від 29.01.2019 про звільнення її за угодою сторін з 04.02.2019.

Стосовно посилання позивача на те, що спірний наказ №1а від 29.01.2019 їй не було вручено, про нього вона дізналася лише в судовому засіданні, суд зазначає, що представником відповідача надані акти від 04.02.2019 про ознайомлення позивача із звільненням з 04.02.2019 за заявою про звільнення за угодою сторін, судом допитані в судовому засіданні, як свідки, особи, що підписали такий акт, питання щодо права звернення до суду було розглянуто та враховано під час вирішення питання щодо строку звернення ОСОБА_1 , і ухвалою від 19.06.2019 судом такий строк було поновлено за клопотанням позивача, а правомірність винесення наказу №1а від 29.01.2019 та звільнення позивача із посади досліджено в судовому засіданні при розгляді справи по суті.

Отже враховуючи наявність заяви ОСОБА_1 щодо звільнення її за угодою сторін з 04.02.2019, досягнення 29.01.2019 взаємної згоди як позивача так і відповідача щодо дати та підстав звільнення роботодавцем по даній заяві, відсутність анулювання сторонами такої домовленості, у суду відсутні підстави для визнання протиправним та скасування наказу №1 а від 29.01.2019 щодо звільнення ОСОБА_1 з 04.02.2019 за угодою сторін у зв`язку із чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Таким чином, суд вважає, що відповідач у справі діяв у межах наданих йому повноважень та у відповідності до закону. Враховуючи викладене, у спірних правовідносинах відсутні ознаки порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод та законних інтересів позивача, а тому в задоволенні позовних вимог суд відмовляє.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 243-246, 255, 293, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Тиманівської сільської ради Шосткинського району Сумської області про визнання протиправними та скасування розпоряджень сільського голови Тиманівської сільської ради Шосткинського району Сумської області від 29.01.2019 № 1, від 29.01.2019 № 1-а "Про звільнення з роботи ОСОБА_1 ", поновлення на посаді головного бухгалтера Тиманівської сільської ради Шосткинського району Сумської області з 05.02.2019, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 05.02.2019 до моменту прийняття рішення по справі - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 22.07.2019.

Суддя С.М. Гелета