Справа № 160/1047/19
Суддя: Мельник В.В.
Дата ухвалення: 2019-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

22 липня 2019 року м. Дніпросправа № 160/1047/19

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Мельника В.В. (доповідач),

суддів: Сафронової С.В., Чепурнова Д.В.,

розглянувши в порядку письмового

провадження в м. Дніпрі апеляційну

скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 березня 2019 року (головуючий суддя - Віхрова В.С.) в адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі - Відповідач), в якому просив суд:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, яка полягає в не нарахуванні та невиплаті ОСОБА_1 пенсії за період з 01 грудня 2016 року по 30 вересня 2017 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за період з 01 грудня 2016 року по 30 вересня 2017 року.

В обґрунтування позовної заяви зазначено про те, що на підставі рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам виконкому Металургійної районної у місті Кривому Розі ради від 20.10.2017 року за №41, Позивачу була поновлена виплата пенсії, але пенсійні виплати за період з 01.12.2016 року по 30.09.2017 року нараховані та виплачені не були. На письмові звернення Позивача щодо виплати заборгованості по пенсійному забезпеченню за вказаний період Відповідачем було відмовлено у виплаті заборгованості на підставі частини 1 статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 року. На думку Позивача довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є документом, який підтверджує факт внутрішнього переміщення і взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, а тому такі дії Відповідача є протиправними.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 березня 2019 року по справі №160/1047/19 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 - відмовлено (а.с. 118-121).

Позивач - ОСОБА_1 , не погодившись з рішенням суду першої інстанції, оскаржив його в апеляційному порядку (а.с. 128-135).

В апеляційній скарзі Позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що суд першої інстанції не повно дослідив обставини справи, у тому числі щодо наявності хоча б однієї з підстав, зазначених у ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», для призупинення нарахування та виплати Позивачу пенсії з 01.12.2016 року.

Крім того, обґрунтовуючи апеляційну скаргу , Позивач зауважив на ту обставину, що, в даній справі, призупинення пенсії відбулося без прийняття відповідного рішення Відповідачем, що суперечить нормам Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить суд в задоволенні апеляційної скарги Позивача відмовити, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 березня 2019 року по справі №160/1047/19 - залишити без змін.

Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України.

Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла таких висновків.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України, отримує пенсію за віком за списком №1, що підтверджується пенсійним посвідченням серії НОМЕР_2 , виданого 06.20.2003 року (а.с. 20).

Відповідно до довідки управління праці та соціального захисту населення у м. Краматорськ Донецької області від 08.09.2016 року № Позивача взято на облік в як внутрішньо переміщену особу (а.с. 17).

З 08.09.2016 року на підставі особистої заяви Позивача електронну пенсійну справу ОСОБА_1 взято на облік Управлінням Пенсійного фонду України у м. Краматорськ Донецької області (а.с. 58).

На підставі витягу з протоколу №63 засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам при виконкомі Краматорської міської ради від 23.11.2016 року вирішено відмовити внутрішньо переміщеній особі ОСОБА_1 (довідка від 08.09.2019 року №1426/78149) у призначенні (відновленні) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на підставі акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 08.11.2016 року №13714 (а.с. 63).

На підставі витягу з протоколу №108 засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам при виконкомі Краматорської міської ради від 15.09.2017 року вирішено відмовити внутрішньо переміщеній особі ОСОБА_1 (довідка від 08.09.2019 року №1426/78149) у призначенні (відновленні) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на підставі акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 14.09.2017 року (а.с. 68).

23.03.2017 року Позивачем було подано заяву про поновлення виплати пенсії з 01.03.2016 року у зв`язку з постійним проживанням у м. Краматорськ (а.с. 69).

Згідно з довідкою управління праці та соціального захисту населення виконкому Металургійної районної у місті Кривий Ріг ради від 09.10.2017 року №, Позивача взято на облік в як внутрішньо переміщену особу (а.с. 14).

09.10.2017 року Позивачем подано заяву про переведення пенсійної справи з Управління Пенсійного фонду України в м. Краматорськ до Криворізького південного об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області (а.с. 82).

Рішенням комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам виконкому Металургійної районної у місті Кривий Ріг ради від 20.10.2017 року за №41, позивачу було поновлено виплату пенсії з 09.10.2017 року (а.с. 86).

11.12.2017 року позивач звернувся із заявою до Криворізького південного об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області вх.№К435 про проведення нарахування та виплату пенсії за період з березня 2016 року по грудень 2017 року (а.с. 23).

Листом Криворізького південного об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області від 20.12.2017 року за №К-435 Позивачу повідомлено, що згідно повідомлення управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області пенсія нарахована та виплачена по 29.02.2016 року, пенсія за період з 01.03.2016 року по 30.11.2016 року нараховано у сумі 22085,28 грн., але не виплачена. Також зазначено, що в грудні місяці буде виплачена пенсія за період з 01.03.2016 року по 30.11.2016 року в сумі 22058,28 грн. та пенсія з 01.10.2017 року по 31.12.2017 року. Щодо не виплати пенсії за період з 01.12.2016 року по 30.09.2017 року направлено запит до Краматорського управління ПФУ Донецької області на отримання додаткової інформації (а.с. 24).

15.05.2018 року та 04.07.2018 року позивач звертався із заявами до управління Пенсійного фонду України у місті Краматорську, в яких позивач вказав, що з вересня 2016 року йому припинили виплату пенсії з невідомих йому причин та просив повідомити про причини невиплати пенсії (а.с. 26, 27).

Листом управління Пенсійного фонду України у місті Краматорську Донецької області від 24.07.2018 року №13498/02 позивачу повідомлено, що пенсії виплачені по 28.02.2016 року та після обміну інформацією з Єдиною інформаційною базою даних про внутрішньо переміщених осіб з 01.03.2016 року виплати пенсії позивачу були призупинені (а.с. 28).

18.10.2018 року позивач звернувся із заявою до Криворізького південного об`єднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області щодо виплати пенсії за минулий період, зокрема: з 01.12.2016 року по 30.09.2017 року (а.с. 29).

За результатами розгляду звернення, листом від 08.11.2018 року №2803/03-16/26 відділом з питань призначення та перерахунків пенсій №12 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області Позивачу повідомлено, що відповідно до пункту 2 Постанови №365, документом, що підтверджує статус внутрішньо переміщеної особи, є довідка, видана відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, а соціальні виплати внутрішньо переміщеним особам призначаються і виплачуються територіальними органами Пенсійного фонду України за місцем фактичного проживання/перебування. Крім того, вказано про те, що оскільки на підставі рішення Комісії починаючи з 01.03.2016 року пенсія Позивачу не нараховувалася, то підстав для виплати пенсії за період 01.03.2016 року по 30.09.2017 року не має (а.с.30-32).

Правомірність не нарахування та невиплати ОСОБА_1 пенсії за період з 01 грудня 2016 року по 30 вересня 2017 року є предметом судового спору у даній справі.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами по справі врегульовано нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-IV; Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 року № 1706-VII; Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року № 1382-IV; Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку із порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 року № 2050-III; Постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року №637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам»; Постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати».

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що для поновлення виплати пенсії за віком Позивача з 01.12.2016 року відсутні правові підстави у зв`язку з відсутністю відповідного рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та, з огляду на те, що Позивач не звертався до управління Пенсійного фонду України у м. Краматорську Донецької області із заявою про відновлення йому пенсії за період 01.12.2016 року по 30.09.2017 року.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з статтею 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Відповідно до частини першої статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

8 червня 2016 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову №365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», пунктом 1 якої затверджено Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання /перебування.

Пунктом 4 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам установлено, що соціальні виплати внутрішньо переміщеним особам призначаються і виплачуються територіальними органами Пенсійного фонду України за місцем їх фактичного проживання/перебування, незалежно від факту реєстрації місця проживання/перебування.

Конституційний Суд України у рішенні від 7 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 зауважив, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

У зазначеному рішенні Конституційного Суду України та відповідній практиці Європейського суду з прав людини застосовано підхід, згідно з яким право на пенсію та її одержання не може бути пов`язане з місцем проживання людини. Такий підхід можна поширити не тільки на громадян, що виїхали на постійне місце проживання до інших держав, а й на внутрішньо переміщених осіб, які мають постійне місце проживання на непідконтрольній Уряду України території. У контексті справи, що розглядається, правовий зв`язок між державою і людиною, який передбачає взаємні права та обов`язки, підтверджується фактом набуття громадянства. Свобода пересування та вільний вибір місця проживання гарантується статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України.

Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею та є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений частиною першою статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

Водночас, за змістом конституційних норм, Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Колегія суддів зазначає, що такої підстави для припинення виплати пенсії, як не підтвердження проживання Позивача за адресою вказаною у довідці, законодавством не встановлено.

Що ж стосується рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, то воно не є таким рішенням у розумінні частини першої статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

При цьому, суд апеляційної інстанції, також, звертає увагу на те, що відповідно до статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа:

1) подала заяву про відмову від довідки;

2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину;

3) повернулася до покинутого місця постійного проживання;

4) виїхала на постійне місце проживання за кордон;

5) подала завідомо недостовірні відомості.

За приписами пункту 71 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 509, у разі наявності підстав, передбачених статтею 12 Закону, МВС, Національна поліція, ДМС, СБУ, Адміністрація Держприкордонслужби, Мінфін подають уповноваженому органу відповідну інформацію для прийняття рішення щодо зняття з обліку внутрішньо переміщених осіб.

Рішення про скасування дії довідки відповідно до статті 12 Закону приймається керівником уповноваженого органу за місцем проживання особи та надається їй протягом трьох днів з дати прийняття такого рішення або надсилається на адресу місця проживання, зазначену в довідці.

Проте, у даній справі, відсутні докази того, що у спірний період дія довідок про взяття Позивача на облік внутрішньо переміщеної особи від 08.09.2016 року № та від 09.10.2017 року № була скасована у встановленому чинним законодавством порядку.

З огляду на вказане колегія суддів вважає, що Відповідачем не надано належних доказів на підтвердження наявності підстав для припинення Позивачу виплати пенсії у період з 01.12.2016 року по 30.09.2017 року, що, у свою чергу свідчить про наявність підстав для нарахування та виплати ОСОБА_1 пенсії за період з 01 грудня 2016 року по 30 вересня 2017 року.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 20 грудня 2018 року у справі № 805/2988/16-а.

Разом з тим, колегія суддів зазначає про те, що в даному випадку, з 01 грудня 2016 року по 30 вересня 2017 року Позивач перебував на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України у м. Краматорськ Донецької області, що свідчить про те, що протиправна бездіяльність щодо не нарахування пенсії Позивачу у спірний період була допущена саме Управлінням Пенсійного фонду України у м. Краматорськ Донецької області, а не Відповідачем. З огляду на вказане, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд враховує й те, що згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

За даних обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду даної справи не повно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права які регулюють саме ці правовідносини, однак зроблені судом першої інстанції висновки не відповідають фактичним обставинам справи, і тому рішення суду першої інстанції у даній адміністративній справі від 05 березня 2019 року підлягає скасуванню.

Згідно з ч. 6 ст. 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З урахуванням скасування рішення суду першої інстанції та часткового задоволення позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне здійснити розподіл судових витрат, а саме: стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1152 (одна тисяча сто п`ятдесят дві) гривні 60 копійок.

Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає про те, що ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.02.2019 року ОСОБА_1 було відстрочено сплату судового збору у розмірі 768,40 грн. за подання даного позову до ухвалення судового рішення у справі.

З огляду на вказане, колегія суддів вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь Державного бюджету судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 311, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 березня 2019 року в адміністративній справі №160/1047/19 - скасувати.

Позовні вимоги - задовольнити частково.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за період з 01 грудня 2016 року по 30 вересня 2017 року.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1152 (одна тисяча сто п`ятдесят дві) гривні 60 копійок.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на користь Державного бюджету України судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - суддя В.В. Мельник

суддя С.В. Сафронова

суддя Д.В. Чепурнов