Справа № 520/3935/19
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2019-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2019 р. Справа № 520/3935/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ральченка І.М.

суддів: Катунова В.В. , Макаренко Я.М.

за участю секретаря судового засідання Патової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах м.Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.05.2019, суддя Зоркіна Ю.В., по справі № 520/3935/19

за позовом ОСОБА_1

до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах м.Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області , Державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах м. Харків ГТУЮ у Харківській області Лактіонової О.В. третя особа ОСОБА_2

про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просив визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах м. Харків ГТУЮ у Харківській області Лактіонової О.В. по ВП № 35460003 від 30.10.2018 року.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.05.2019 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах м. Харків ГТУЮ у Харківській області Лактіонової О.В. по ВП № 35460003 від 30.10.2018 року.

Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах м. Харків ГТУЮ у Харківській області не погодившись із таким рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування апеляційної скарги заявником зазначено, що судом першої інстанції не взяті до уваги положення ч. 4 ст. 11 4. Закону України "Про виконавче провадження", відповідно до якої строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої, частиною чотирнадцятою статті 71 цього Закону, обчислюється з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Як встановлено судовим розглядом, на примусовому виконанні у Міжрайонному відділі державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах м. Харків ГТУЮ у Харківській області перебувало виконавче провадження ВП № 30965100 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2430/11 від 21.09.2011 року, виданого Комінтернівським районним судом м. Харкова, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, починаючи з 21.07.2011 року до досягнення дитиною повноліття.

Постановою старшого державного виконавця Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 13.11.2011 року виконавче провадження № 30965100 на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 закону України «Про виконавче провадження».

30.10.2018 року державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах м. Харків ГТУЮ у Харківській області винесено постанову про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 50 % суми заборгованості зі сплати аліментів на підставі ст.ст. 63, 75 закону України «Про виконавче провадження».

Не погодившись із зазначеною постановою про накладення штрафу позивач звернувся до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість позивача зі сплати аліментів утворилась з 2011 року, у той час як відповідальність за таку несплату визначена абз. 3 ч. 14 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження" з 28.08.2018 року, що виключає можливість застосування її до позивача, оскільки зазначена норма не має зворотної дії у часі.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року № 1404-VIII, виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 зазначеного Закону, під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ч. 1 ст. 18 Закону, виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 26 вказаного Закону передбачено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема за виконавчим листом виданим судом.

Так, виконавче провадження № 30965100 було відкрите щодо виконання судового рішення про стягнення аліментів.

Відповідно до абз. 3 ч. 14 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження", за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів.

Зазначеною статтею Закон України "Про виконавче провадження" № 1404-VIII доповнений з 28.08.2018 року у зв`язку із набранням чинності Законом України від 03.07.2018 року № 2475-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення економічних передумов для посилення захисту права дитини на належне утримання».

Колегія суддів підтримує позицію суду першої інстанції, що оскільки заборгованість позивача щодо сплати аліментів утворилась з 2011 року, а відповідальність у формі штрафу за таку несплату, передбачена абз. 3 ч. 3 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», введена лише з 28.08.2018 року, позивач не міг передбачити настання такої відповідальності, у зв`язку із несвоєчасністю такої сплати.

В силу ст. 58 Конституції України, Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Відповідно до п. 2 рішення Конституційного Суду України від 09.02.1999 року у справі № 1-рп/99 за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів), в регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце, тому Закон України "Про виконавче провадження", а саме норма щодо відповідальності за наявність заборгованості зі сплати аліментів не має зворотної дії в часі.

Таким чином, з моменту набрання чинності ч. 14 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження" у відповідача виникло право на накладення штрафу на боржників у розмірі 50% суми заборгованості зі сплати аліментів, однак та обставина, що заборгованість у позивача зі сплати аліментів утворилась починаючи з 2011 року, отже до набрання чинності зазначеної норми закону, виключає можливість для застосування вказаної норми під час прийняття оскаржуваної постанови.

На підставі викладеного, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав винесення постанови про накладення на ОСОБА_1 штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів, виходячи із суми заборгованості, передбаченого ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У ході судового розгляду справи відповідачем не доведено правомірність оскаржуваної постанови державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах м. Харків ГТУЮ у Харківській області Лактіонової О.В. по ВП № 35460003 від 30.10.2018 року.

При цьому, доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду не спростовують.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на що рішення суду першої інстанції є таким, що ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах м.Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.05.2019 по справі № 520/3935/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя І.М. Ральченко
Судді В.В. Катунов Я.М. Макаренко