Справа № 826/2216/18
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2019-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

місто Київ

23 липня 2019 року справа №826/2216/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Кузьменка В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовомОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1 )
доГенеральної прокуратури України (далі по тексту - відповідач, ГПУ)
про1) визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненадання копії наказу від 26 березня 2008 року №13-96; 2) зобов`язання відповідача надати позивачеві копію наказу від 26 березня 2008 року №13-96

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва, оскільки вважає протиправною бездіяльність ГПУ щодо ненадання запитуваної інформації, оскільки саме запитуваним наказом затверджено об`єкт будівництва за адресою: м. Київ, вул. Горького, 74-78, про що вказано в дозволі на проведення будівельних робіт.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 15 лютого 2018 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/2216/18 в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та проведення судового засідання.

Відповідач у письмовому відзиві на адміністративний позов зазначив, що запит позивача прийнято до розгляду, розглянуто у строки, встановлені Законом України "Про доступ до публічної інформації" та поінформовано позивача про те, що за вказаними у запиті критеріями неможливо встановити, який саме документ запитується, тобто ГПУ не відмовлено позивачу у наданні запитуваної інформації, а запропоновано уточнити її реквізити; право оскарження відповіді розпорядника інформації, у якій останній просить уточнити запитувану інформацію Законом України "Про доступ до публічної інформації" не передбачено.

07 березня 2018 року відповідачем подано до суду клопотання про залишення позову без розгляду, у зв`язку з ненаданням документів, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору.

Судом встановлено, що на підтвердження звільнення від сплати судового збору позивачем додано копію довідки Серія 2-18 АЖ №039136, виданої Міністерством охорони здоров`я України, у якій зазначено, що позивач має другу групу інвалідності безстроково, що є достатнім доказом на підтвердження підстав звільнення від сплати судового збору.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва звертає увагу на наступне.

Судом встановлено, що 11 грудня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до ГПУ із інформаційним запитом, у якому просила надати копію наказу від 26 березня 2008 року №13-96.

Листом від 15 грудня 2017 року №19/4-2012вих-17, ГПУ повідомлено позивача про те, що за запитуваними критеріями неможливо встановити який саме документ запитується, у зв`язку із чим, надати інформацію немає можливості, а також зазначено, що у випадку уточнення запитуваної інформації, її буде надано.

Окружний адміністративний суд міста Києва, виходячи з меж позовних вимог, звертає увагу на наступне.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації та інформації, що становить суспільний інтерес визначається Законом України "Про доступ до публічної інформації".

Згідно положень статті 1 Закону України "Про доступ до публічної інформації" публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про доступ до публічної інформації" право на доступ до публічної інформації гарантується: 1) обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом; 2) визначенням розпорядником інформації спеціальних структурних підрозділів або посадових осіб, які організовують у встановленому порядку доступ до публічної інформації, якою він володіє; 3) максимальним спрощенням процедури подання запиту та отримання інформації; 4) доступом до засідань колегіальних суб`єктів владних повноважень, крім випадків, передбачених законодавством; 5) здійсненням парламентського, громадського та державного контролю за дотриманням прав на доступ до публічної інформації; 6) юридичною відповідальністю за порушення законодавства про доступ до публічної інформації.

Статтею 12 Закону України "Про доступ до публічної інформації" передбачено, що суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.

Згідно статті 13 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: 1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання; 2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; 3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків; 4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.

До розпорядників інформації, зобов`язаних оприлюднювати та надавати за запитами інформацію, визначену в цій статті, у порядку, передбаченому цим Законом, прирівнюються суб`єкти господарювання, які володіють: 1) інформацією про стан довкілля; 2) інформацією про якість харчових продуктів і предметів побуту; 3) інформацією про аварії, катастрофи, небезпечні природні явища та інші надзвичайні події, що сталися або можуть статися і загрожують здоров`ю та безпеці громадян; 4) іншою інформацією, що становить суспільний інтерес (суспільно необхідною інформацією).

На розпорядників інформації, визначених у пунктах 2, 3, 4 частини першої та в частині другій цієї статті, вимоги цього Закону поширюються лише в частині оприлюднення та надання відповідної інформації за запитами.

Усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

Як вбачається з аналізу наведених правових норм та не заперечується відповідачем, запитувана позивачем інформація є публічною інформацією в розумінні положень Закону України "Про доступ до публічної інформації", розпорядником якої є ГПУ.

Пунктом 2 частини першої статті 5 Закону України "Про доступ до публічної інформації" встановлено, що доступ до інформації забезпечується шляхом надання інформації за запитами на інформацію.

Згідно з положеннями частин першої-п`ятої статті 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації" запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту.

Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача.

Письмовий запит подається в довільній формі.

Запит на інформацію має містити: 1) ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; 2) загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; 3) підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі.

Аналізуючи зміст наявної в матеріалах справи копії інформаційного запиту від 11 грудня 2017 року, суд приходить до висновку, що за своєю формою та змістом він відповідає вимогам встановленим частиною п`ятою статті 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації".

Так, запит ОСОБА_1 містить: прізвище, ім`я, по батькові позивача, поштову адресу, адресу електронної пошти, номер засобу зв`язку, а також реквізити документа щодо якого зроблено запит, а саме зазначено "Надати копію наказу від 26 березня 2008 року №13-96".

Суд звертає увагу на те, що пункт 2 частини п`ятої статті 19 Закону України "Про доступ до публічної інформації" не передбачає обов`язку запитувача інформації вказати у запиті всі перелічені критерії, а містить сполучники "або", "чи", а тому суд приходить до висновку, що реквізити документа щодо якого зроблено запит, є достатніми для його ідентифікації.

При цьому, відповідачем не доведено, що існує декілька наказів ГПУ з такими реквізитами.

Частиною першою статті 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації" встановлено, що розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

Статтею 21 Закону України "Про доступ до публічної інформації" зокрема передбачено, що інформація на запит надається безкоштовно.

У відповідності до частин першої, другої статті 22 Закону України "Про доступ до публічної інформації" розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону.

Відповідь розпорядника інформації про те, що інформація може бути одержана запитувачем із загальнодоступних джерел, або відповідь не по суті запиту вважається неправомірною відмовою в наданні інформації.

Як встановлено судом вище, відповідачем надано відповідь на запит позивача, в межах строку, встановленого Законом України "Про доступ до публічної інформації", однак, зі змісту відповіді вбачається, що по суті запит позивача не розглянуто, що свідчить про неправомірну відмову в наданні інформації.

Разом з тим, матеріали справи не дають суду можливості встановити факт наявності у відповідача запитуваної інформації, що унеможливлює задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненадання копії наказу від 26 березня 2008 року №13-96 та про зобов`язання надати позивачеві копію вказаного наказу.

Водночас, суд вважає, що з метою належного захисту прав позивача, а також враховуючи факт неправомірної відмови в наданні інформації, на підставі частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, для ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача, вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача розглянути інформаційний запит позивача від 11 грудня 2017 року, у якому ОСОБА_1 просила надати копію наказу від 26 березня 2008 року №13-96 повторно, та надати обґрунтовану відповідь, у відповідності до вимог Закону України "Про звернення громадян".

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва у межах спору не виявлено протиправної поведінки відповідача щодо ненадання копії наказу від 26 березня 2008 року №13-96, а тому, виходячи із меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору і в позові відмовлено, судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246, 262, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

2. Вийти за межі позовних вимог та зобов`язати Генеральну прокуратуру України повторно розглянути інформаційний запит ОСОБА_1 від 11 грудня 2017 року про надання копії наказу від 26 березня 2008 року №13-96 та надати обґрунтовану відповідь, у відповідності до вимог Закону України "Про звернення громадян".

Згідно з частиною першою статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до частини другої статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Частина перша статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України встановлює, що апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 );

Генеральна прокуратура України (01011, м. Київ, вул. Різницька, 13/15; ідентифікаційний код 0003451).

Суддя В.А. Кузьменко