Справа № 400/903/19
Суддя: Малих О.В.
Дата ухвалення: 2019-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2019 р. Справа № 400/903/19
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Малих О.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1
до відповідача:Миколаївської митниці ДФС, вул. Московська, 57-А, м. Миколаїв, 54017
про:визнання протиправним та скасування рішення від 14.03.2019 року № UA504000/2019/000219/2,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до суду з адміністративним позовом до Миколаївської митниці ДФС (далі - відповідач, Митниця) про визнання протиправною та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 14.03.2019 року № UA504000/2019/000219/2.

Ухвалою від 09.04.2019 року суд відкрив провадження у справі та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що митна вартість товару у митній декларації була заявлена нею за основним методом оцінки - за ціною договору (вартості операції). Відповідач, згідно чинного законодавства, був вправі відмовити у визначенні митної вартості за ціною договору лише у разі виявлення підстав, передбачених ч. 2 ст. 58 Митного кодексу України (далі - МК України). Крім того, автомобіль не є новим, зі значним пробігом, придбаний на вторинному ринку.

Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому в задоволенні позову просив відмовити. В своєму відзиві зазначив, що метод за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються не застосовується, оскільки подані документи не містять всіх даних, що підтверджують числові значення складових митної вартості (транспортні витрати, зазначені особисто одержувачем товару в калькуляції про транспортні витрати, не підтверджені жодним документом (квитанціями, накладними тощо). Декларантом не надано в повному обсязі витребувані митним органом додаткові документи для підтвердження митної вартості, використані декларантом відомості не підтверджені документально.

Суд розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

З`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:

Згідно договору купівлі-продажу від 11.03.2019 року ОСОБА_1 придбала у офіційного дилера Volkswagen (Німеччина) бувший у користуванні автомобіль марки VW-PKW марки BA533Z Golf Variant 1.6 TDI BMT Lounge, ідентифікаційний номер/номер кузову НОМЕР_1 , загальна кількість місць для сидіння, включаючи водія, за документами виробника - 5, тип двигуна - дизельний, робочий об`єм двигуна - 1598 см3, номер двигуна Н/В, колісна формула - 4x2, календарний рік виготовлення - 2015, модельний рік виготовлення - 2015, торговельна марка «VOLKSWAGEN», країна виробництва Німеччина, виробник «VOLKSWAGEN AG» (далі - автомобіль). Вартість призбаного товару разом з ПДВ - 8200 євро.

Уповноваженою особою декларанта (брокером) ФОП ОСОБА_2 подано до Митниці електрону митну декларацію № UA504170/2019/003867 від 14.03.2019 року, якою було задекларовано зазначений автомобіль. Митна вартість автомобіля була заявлена за основним методом оцінки - за ціною договору (контракту).

В подальшому, на етапі перевірки митної вартості автомобіля, відповідач повідомив позивача електронним листом від 14.03.2019 року про те, що у зв`язку з тим, що подані документи не містять всіх даних, що підтверджують числові значення складових митної вартості (транспортні витрати з розшифровкою маршруту, страхування, витрати понесені при зняті з обліку транспортного засобу, комісійні та брокерська винагорода, за винятком комісійних за закупівлю, що є платою покупця своєму агентові за надання послуг, пов`язаних із представництвом його інтересів за кордоном для закупівлі оцінюваних товарів), транспортні витрати, зазначені особисто одержувачем товару про транспорті витрати, не підтверджені жодним документом (квитанціями, накладними тощо).

Позивачем листом від 14.03.2019 року б/н надано на запит Митниці повідомлено про неможливість надати додаткові документи, витребувані митним органом.

За результатами контролю правильності визначення митної вартості автомобіля Митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товарів від 14.03.2019 року № UA504000/2019/000219/2, яким визначила митну вартість задекларованого позивачем транспортного засобу за допомогою резервного методу - на підставі інформації, зазначеній у довіднику «SuperSchwacke» компанії Eurotax - 12750 євро та транспортних витрат у розмірі 100 євро, відповідно до довідки про транспортні витрати, наданої ОСОБА_1

В рішенні про коригування митної вартості товарів відповідачем було зазначено, що метод за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операцій) не застосовується у зв`язку з тим, що подані документи не містять всіх даних, що підтверджують числові значення складових митної вартості, а саме Експедитора Emons Spedition GmbH щодо страхових втрат, відсутня інформація щодо витрат, передбачених п. 1.1. договору від 01.12.2016 № 2017-01.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням про корегування митної вартості товарів, позивач звернулась до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення у справі, суд виходить з наступного:

Відповідно до ст. 57 МК України методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Таким чином, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (контракту) щодо товарів. Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього кодексу.

У відповідності до ст. 58 МК України, метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.

Згідно ч. 2 ст. 58 МК України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Таким чином, відповідно до вимог митного законодавства, позивач має право на визначення митної вартості автомобіля за ціною договору. Відповідач вправі відмовити у визначенні митної вартості за ціною договору лише у разі виявлення підстав, передбачених ч. 2 ст. 58 МК України: 1) відомості не підтверджені документально 2) або не визначені кількісно і достовірні 3) та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.

Відповідач в якості підстав для неможливості застосування методу за ціною договору посилається на те, що подані документи не містять всіх даних, що підтверджують числові значення складових митної вартості (транспортні витрати, зазначені особисто одержувачем товару в калькуляції про транспортні витрати, не підтверджені жодним документом (квитанціями, накладними тощо), декларантом не надано в повному обсязі витребувані додаткові документи для підтвердження митної вартості.

Таким чином, відповідачем поставлена під сумнів не сама ціна договору зазначена у договорі купівлі-продажу від 11.03.2019 року між ОСОБА_1 та офіційним ділером Volkswaken (Німеччина), а решта складових митної вартості, які на думку відповідача міг понести декларант.

Разом з тим, суд звертає увагу, що відповідно до ч. 2 ст. 58 МК України відсутність складових митної вартості, можуть бути лише тоді підставою для відмови у застосуванні основного методу визначення митної вартості, коли їх обов`язковість прямо передбачена.

Відповідно до п ч. 10 ст. 58 МК України, при визначенні митної вартості до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари, додаються такі витрати (складові митної вартості), якщо вони не включалися до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, зокрема, витрати на транспортування оцінюваних товарів до аеропорту, порту або іншого місця ввезення на митну територію України.

Що стосується витрат на транспортування, то необхідно врахувати, що товар придбаний позивачем є автомобілем, який сам по собі є самохідним транспортним засобом. Відповідно до поданих на митне оформлення документів вбачається, що автомобіль прибув на митницю 13.03.2019 року - до Львівської Митниці ДФС - та 14.03.2019 року - до Миколаївської митниці ДФС. Будь-які докази та відмітки про перевезення транспортного засобу у матеріалах справи відсутні. З урахуванням того, що декларант є фізичною особою, а придбаний автомобіль є товаром побутового споживання, самостійний проїзд зазначеного автомобіля до митного кордону України, жодним чином не може вважатися його транспортуванням, оскільки саме таке використання автомобіля цілком відповідає його споживчому призначенню. Витрати на самостійний проїзд автомобіля у такому випадку до митного кордону, є побутовими витратами особи, яка придбала такий автомобіль, а не витратами на транспортування у розумінні п. 5 ч. 10 ст. 58 МК України.

Крім того, на думку суду, оскільки у цьому випадку йде мова не про купівлю нового товару або товару комерційного призначення, необхідно враховувати побутовий характер правочину. Позивачем придбано автомобіль на вторинному ринку, який має індивідуальні недоліки та особливості, які не було взято до уваги відповідачем. Легковий автомобіль на вторинному ринку настільки річ з визначеними індивідуальними ознаками, що порівняння їх цін з іншими автомобілями, з тими самим характеристиками виробника, повинно враховувати зазнані ними зміни під час використання первинними власниками.

Порівняння відповідачем на підставі раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях, відповідно до ст. 64 МК України, не здатна врахувати ці особливості товару.

На підставі ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню.

У відповідності до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 2, 19, 77, 139, 241 - 246, 260 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) до Миколаївської митниці ДФС (вул. Московська, 57-А, м. Миколаїв, 54017, ) - задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Миколаївської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 14.03.2019 року № UA504000/2019/000219/2.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Миколаївської митниці ДФС (вул. Московська, 57-А, м. Миколаїв, 54017, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) судові витрати у сумі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 23.07.2019 року.

Суддя О.В. Малих