Справа № 1.380.2019.002355
Суддя: Качмар Володимир Ярославович
Дата ухвалення: 2019-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2019 року № 857/6498/19
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді - Качмара В.Я.,

суддів - Курильця А.Р., Мікули О.І.,

при секретарі судового засідання - Чопко Ю.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 17 травня 2019 року у справі №1.380.2019.002355 (суддя Гавдик З.В., м.Львів) за його позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (далі - Офіс, ДФС відповідно) та просив:

визнати протиправними дії відповідача щодо невиконання постанови Львівського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2017 року у справі №813/1937/17 (далі - Постанова) в частині донарахування та сплати позивачу компенсації за невикористані відпустки в сумі 20709,50 грн та одноразової грошової допомоги при звільненні в сумі 140438,87 грн;

стягнути на його користь з Офісу компенсацію за невикористані відпустки та одноразову грошову допомогу при звільненні у вказаних вище сумах;

зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні (компенсації за невикористані відпустки, матеріальна допомога на оздоровлення, одноразова грошова допомога при звільненні) по день фактичного розрахунку;

зобов`язати Офіс нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 суми податку на доходи фізичних осіб утримані з залишку нарахованої одноразової грошової допомоги при звільненні та компенсації за невикористані відпустки.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 17 травня 2019 року відмовлено у відкритті провадження у справі.

Не погодившись із постановленою ухвалою, її оскаржив позивач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати таку ухвалу, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У доводах апеляційної скарги наводячи окремі обставини справи апелянт вказує на помилковість висновків суду першої інстанції стосовно того, що він просив суд зобов`язати відповідача виконати Постанову. Зазначає, що позовна заява подана ним в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) щодо визнання протиправними дій вчинених суб`єктом владних повноважень на виконання судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. При розгляді позовних вимог позивача стосовно невиконання окремого судового рішення у іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконавче провадження являє собою завершальну стадію судового провадження. З посиланням на пункт 2 частини першої статті 170 КАС суд відмовив у відкритті провадження у справі.

Такі висновки суду першої інстанції по суті спору не відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з порушенням норм процесуального права, тому таке рішення не може бути залишено без змін, з огляду на таке.

Зі змісту позову та долучених до нього матеріалів справи видно, що 26.05.2017 позивач звертався до суду першої інстанції з позовом до Офісу у зв`язку з тим, що при звільненні зі служби в податковій міліції в запас Збройних Сил України із постановкою на військовий облік з ним не проведено розрахунок в повному обсязі, а також те, що перебуваючи на пенсії відповідачем проведено в березні 2016 року перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 на день звільнення 31.12.2015, тобто після звільнення, що призвело зменшення належних йому сум грошового забезпечення.

Постановою визнано протиправним та скасовано наказ міжрегіонального Головного управління ДФС- Центрального офісу з обслуговування великих платників (далі - Міжрегіональне ГУ) в частині встановлення в березні 2016 року ОСОБА_1 - начальнику п`ятого відділу кримінальних розслідувань слідчого управління фінансових розслідувань Міжрегіонального ГУ (далі - Посада) - посадового окладу в розмірі 1611 грн, та провести перерахунок грошового забезпечення ОСОБА_1 за грудень 2015 року внаслідок чого виникла заборгованість з грошового забезпечення перед Офісом. Зобов`язано Офіс здійснити донарахування ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2014 рік; матеріальної допомоги для оздоровлення при наданні щорічної відпустки за 2014 рік в розмірі місячного грошового забезпечення; компенсації за невикористані відпустки - за 2004 рік у кількості 13 діб, за 2005 рік у кількості 6 діб, за 2011 рік у кількості 21 доба, за 2013 рік 11 діб - всього 51 доба; одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням грошового забезпечення на день звільнення та премії за грудень 2015 року, додаткових видів грошового забезпечення з врахуванням посадового окладу в розмірі 2014 грн, а також відкликати грошовий атестат від 19.07.2016 №33 та довідку про додаткові види грошового забезпечення від 19.07.2016 №422/14-23-10-05-5511 з Головного управління Пенсійного фонду України (далі - ГУПФ) у Львівській області та направити уточнений атестат та довідку з врахуванням висновків суду. Стягнуто з Офісу на користь позивача донараховані суми матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2014 рік; матеріальної допомоги для оздоровлення при наданні щорічної відпустки за 2014 рік в розмірі місячного грошового забезпечення; компенсації за невикористані відпустки - за 2004 рік у кількості 13 діб, за 2005 рік у кількості 6 діб, за 2011 рік у кількості 21 доба, за 2013 рік 11 діб - всього 51 доба; одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням грошового забезпечення на день звільнення та премії за грудень 2015 року., додаткових видів грошового забезпечення з врахуванням посадового окладу в розмірі 2014 грн з урахуванням компенсації та індексації. Стягнуто з Офісу на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, а саме за період з 31.12.2015 по 01.03.2016 в сумі 26108 грн з проведенням необхідних відрахувань відповідно до чинного законодавства (а.с.40-52).

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 27 березня 2018 року Постанову скасовано в частині задоволення позовних вимог щодо зобов`язання Офісу здійснити донарахування ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2014 рік та стягнення з Офісу на користь позивача донарахованої суми матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2014 рік та прийнято нову постанову в цій частині, якою в задоволенні позовних вимог відмовлено. В решті Постанову залишено без змін.

На виконання Постанови Львівським окружним адміністративним судом 16.05.2018 видано виконавчий лист №813/1937/17, який листом Управління Державної казначейської служби України у Печерському районі м.Києва (далі - Управління, ДКС відповідно) від 21.06.2018 №05-17/2268 повернуто стягувачу без виконання, так як в ньому не зазначено яку суму грошових коштів необхідно стягнути з Офісу, а органи ДКС не мають повноважень щодо здійснення розрахунку суми коштів, яка підлягає стягненню з боржника (а.с.26-27).

На підставі наведених обставин скаржник подав до суд першої інстанції заяву про ухвалення додаткового судового рішення у справі №813/1937/17. Проте, ухвалою цього суду від 12 грудня 2018 року відмовлено в ухваленні додатково судового рішення (а.с.53-55).

При цьому, позивач зазначає, що в судових рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій було зазначено, що його місячне грошове забезпечення на дату звільнення грудень 2015 року становить 19909 грн (посадовий оклад 2014 грн, надбавка за звання - 135 грн, вислуга років (35%) - 752 грн, секретність (10%) - 200 грн, високі досягнення (50%) - 1450 грн, премія за грудень 15368,95 грн.

Апелянтом неодноразово надсилались до Офісу вимоги (заяви) щодо виконання Постанови в частині виплати йому суми матеріальної допомоги для оздоровлення при наданні щорічної відпустки за 2014 рік в розмірі місячного грошового забезпечення (3664 грн); компенсації за невикористані відпустки - за 2004 рік у кількості 13 діб, за 2005 рік у кількості 6 діб, за 2011 рік у кількості 21 доба, за 2013 рік 11 діб - всього 51 доба (22825,50 грн); одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням грошового забезпечення на день звільнення та премії за грудень 2015 року., додаткових видів грошового забезпечення з врахуванням посадового окладу в розмірі 2014 грн з урахуванням компенсації та індексації (142740,87 грн); середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, а саме за період з 31.12.2015 по 01.03.2016 в сумі 26108 грн.

Необхідно зауважити, що вказані суми, крім суми середнього заробітку (26108 грн), позивач на підставі висновків вищезгадуваних судових рішень, розрахував самостійно.

22.06.2018, 07.02.2019 на картковий рахунок позивача надійшли кошти в сумі 26108 грн середнього заробітку за час затримки при звільненні, з яких було утримано податок на доходи фізичних осіб (далі - ПДФО) та військовий збірта 5900 грн з призначенням платежу згідно Постанови, проте не зазначено чи це кошти індексації за несвоєчасно виплачене грошове забезпечення, чи виплата інших складових грошового забезпечення (а.с.93).

16.02.2019 ОСОБА_1 отримав від відповідача лист в якому зазначено, що вказані надходження коштів являються виплатами на виконання Постанови, а саме: виплата компенсації за невикористані відпустки у кількості 51 доба; матеріальна допомога на оздоровлення за 2014 рік; одноразова грошова допомога при звільненні з урахуванням грошового забезпечення на день звільнення та премії за грудень 2015 року; додаткових видів грошового забезпечення з врахуванням посадового окладу в розмірі 2014 грн.

Разом з тим, позивач не погоджується із наведеними відомостями та вважає, що кошти виплачені не в повному обсязі, а тому Постанова фактично не виконано, що і стало причиною для звернення до суду із розглядуваним позовом.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Положеннями статті 129-11 Конституції України передбачено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України» вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Приписами частин другої та третьої статті 14 КАС визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Вказане кореспондується із нормами викладеними у статті 370 КАС.

За змістом частини першої статті 373 КАС виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Протягом п`яти днів після набрання судовим рішенням законної сили виконавчий документ (…) надсилається стягувачу на його офіційну електронну адресу або у разі її відсутності - рекомендованим чи цінним листом.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначено Законом України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на час видання Виконавчого листа; далі - №1404-VIII.

Згідно частини першої статті 1 Закону №1404-VIII виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

При цьому, положеннями статті 382 КАС передбачено право суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Також частиною восмою цієї статті визначено, що судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому статтею 287 цього Кодексу.

Крім того, статтею 383 КАС встановлено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду (частина перша).

Заяву, зазначену у частині першій цієї статті, може бути подано протягом десяти днів з дня, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, але не пізніше дня завершення строку пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого за відповідним рішенням суду.

З аналізу викладеного вбачається, що адміністративе процесуальне провадження охоплює всі питання, пов`язані як з розглядом та вирішенням адміністратинвих спорів, так і з виконанням судових рішень в адміністративних справах, шляхом встановлення судового контролю за виконанням рішення суду на підставі відповідних заяв осіб позивачів на користь яких ухвалено судове рішення (в порядку статтей 382-383 КАС), позовних заяв у разі оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця пов`язанних з неналежним вчиненням останнім дій щодо забезпечення належного здійснення виконавчого провадження (в порядку статті 287 КАС).

Вказаний висновок апеляційного суду грунтується на правовій позиції Великої Палати Верховного Суду викладеної щодо подібних відносин у постанові від 6 лютого 2019 року №816/2016/17.

Відтак, з аналізу вищенаведених обставин та правових норм, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у розглядуваному спорі позивач, в частині вимог щодо визнання протиправними дій відповідача щодо невиконання Постанови про донарахування та сплату позивачу компенсації за невикористані відпустки та одноразової грошової допомоги при звільненні; стягнення на його користь з Офісу компенсацію за невикористані відпустки та одноразову грошову допомогу; зобов`язання Офісу нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 суми податку на доходи фізичних осіб утримані з залишку нарахованої одноразової грошової допомоги при звільненні та компенсації за невикористані відпустки - має право звернутися до суду із заявами відповідної форми та змісту у порядку статтей 382-383 КАС, щодо оскарження протиправних рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, що набрало законної сили або позовною заявою у разі оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця пов`язанних з неналежним вчиненням останнім дій щодо забезпечення належного здійснення виконавчого провадження (в порядку статті 287 КАС), яке як встановлено в суді апеляційної інстанції відкрито 13.02.2019 відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м.Києві.

Вказаних обставин суд першої інстанції належним чином не дослідив, та не роз`яснив скаржнику, що він має право звернутися до адміністративного суду із заявою, а не позовною заявою, як у даному випадку, про визнання протиправними дій відповідача у разі неналежного виконання ним судового рішення, що набрало законної сили або з позовною заявою щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності державного виконавця, якщо буде встановлено порушення ним порядку належного здійснення виконавчого провадження, тому оскаржувана ухвала в цій частині підлягає зміні її мотивувальної частини.

Формулюючи розглядувані позовні вимоги, позивача фактично просить задовольнити первісний, вже розглянутий, позов з використанням інших способів захисту порушеного права (в інший спосіб), а не звертається про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених Офісом на виконання такого рішення суду.

За змістом частини першої статті 170 КАС суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо:

1) позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства;

2) у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав є такі, що набрали законної сили, рішення або постанова суду, ухвала про закриття провадження в адміністративній справі.

Очевидно, що відмовляючи у відкритті провадження в цій адміністративній справі суд першої інстанції помилково послався на вимоги пункту 2 частини першої статті 170 КАС, замість вимог пункту 1 частини першої цієї статті.

Відповідно до частини четвертої статті 317 КАС зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції приймає до уваги доводи апелянта стосовно того, що заявлена ним вимога про зобов`язання Офісу нарахувати та виплатити йому середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні (компенсації за невикористані відпустки, матеріальної допомоги на оздоровлення, одноразової грошової допомоги при звільненні) по день фактичного розрахунку не була предметом розгляду в справі за наслідками розгляду якої прийнята Постанова, так як така виникла після того, як спір щодо належних виплат був вирішений судом на його користь.

Наведене свідчить про передчасність висновків суду першої інстанції про наявність підстав для відмови у відкритті провадження у даній справі в цій частині позовних вимог.

Відповідно до статті 320 КАС підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Таким чином суд першої інстанції не вірно застосував до спірних правовідносин норми процесуального права, відтак, оскаржувана ухвала в цій частині підлягає скасуванню, а справа в цій частині направленню до цього ж суду для продовження її розгляду.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 317, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 17 травня 2019 року в частині щодо відмови у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби щодо позовної вимоги про зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні (компенсації за невикористані відпустки, матеріальної допомоги на оздоровлення, одноразової грошової допомоги при звільненні) по день фактичного розрахунку, скасувати і направити справу в цій частині для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В решті ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 17 травня 2019 року змінити в мотивувальній частині, виклавши її в редакції даної постанови.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. Я. Качмар
судді А. Р. Курилець
О. І. Мікула
Повне судове рішення складено 26 липня 2019 року.