Справа № 120/1457/19-а
Суддя: Яремчук Костянтин Олександрович
Дата ухвалення: 2019-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

18 липня 2019 р. Справа № 120/1457/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Яремчука Костянтина Олександровича,

за участі секретаря судового засідання Ніконової Тетяни Василівни,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Тиховського Миколи Олеговича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

02 травня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, в якій просить визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про відмову у наданні дозволу на розроблення документації із землеустрою, закріплене наказом №2-3715/15-19-СГ від 25 березня 2019 року, та зобов`язати орган Держгеокадастру видати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 гектара із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Голодьківської сільської ради Хмільницького району Вінницької області із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що на виконання постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2019 року у справі №0240/2896/18-а відповідачем 25 березня 2019 року прийнято наказ, яким йому відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0 гектари із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Голодьківської сільської ради Хмільницького району Вінницької області із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства.

На думку позивача, вказане рішення є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки є необгрунтованим. Більше того, оскаржений наказ органом Держгеокадастру прийнято з тієї ж підстави, що й раніше йому було відмовлено у наданні такого дозволу.

Ухвалою від 07 травня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін та призначено справу до судового розгляду на 28 травня 2019 року. Цією ж ухвалою витребувано у відповідача та зобов`язано надати до початку розгляду справи по суті документальні підтвердження того, що земельна ділянка, яку бажає отримати у власність позивач, перебуває у постійному користуванні закритого акціонерного товариства "Укрпрофоздоровниця", про що йдеться у оскарженому наказі.

23 травня 2019 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що на виконання постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2019 року у справі №0240/2896/18-а Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області повторно розглянуто клопотання позивача про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 гектари із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Голодьківської сільської ради Хмільницького району Вінницької області. За результатом повторного розгляду клопотання ОСОБА_1 25 березня 2019 року прийнято наказ №2-3715/15-16-СГ, яким позивачеві відмовлено у наданні такого дозволу в зв`язку із відсутністю згоди землекористувача земельної ділянки, обов`язковість якої передбачена частиною 6 статті 118 Земельного кодексу України, адже зазначена на графічному матеріалі земельна ділянка перебуває в постійному користуванні ЗАТ «Укрпрофоздоровниця». Відтак, оскільки до поданого клопотання позивачем не було додано погодження землекористувача, тому відповідачем прийнято наказ, яким і було відмовлено у наданні дозволу. Окрім того, у відзиві відповідач вказує також на те, що відповідно до поданих до клопотання графічних матеріалів неможливо визначити точне місце розташування бажаної земельної ділянки. Наведене, на думку відповідача, свідчить про обгрунтованість прийнятого наказу, а тому просить відмовити у задоволенні позову.

18 червня 2019 року позивачем подано відповідь на відзив, у якій вказано на те, що на підставі державного акту на право постійного користування землею серії НОМЕР_1 від 10 грудня 2000 року Хмільницьке дочірнє підприємство ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» є користувачем земельної ділянки загальною площею 2,2 гектари. Однак, площа земельного масиву, в межах якого знаходиться ділянка площею 2,2 гектари, становить 44 гектари. Позивач має намір отримати у власність земельну ділянку із загального масиву орієнтовною площею 2,0 гектари. Відтак, посилання у оскарженому наказі на те, що земельна ділянка, яку позивач має намір отримати у власність, вже перебуває на праві постійного користування у ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» є безпідставними. Що ж стосується посилань у відзиві на позов на неможливість з графічного матеріалу визначити точне місце розташування бажаної ділянки, то позивач звертає увагу на тому, що таким твердженням уже надавалась оцінка судом апеляційної інстанції під час апеляційного розгляду справи №0240/2896/18-а, а також така підстава для відмови у наданні дозволу не передбачена наказом, який оскаржується, а тому безпідставно на неї посилатися.

В ході судового розгляду судом неодноразово вирішувались клопотання позивача про його участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

У судовому засідання 18 липня 2019 року позивач підтримав позовні вимоги з підстав, що наведені у позовній заяві, а також у відповіді на відзив.

Натомість, представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши надані сторонами докази, суд встановив такі обставини.

29 червня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області із клопотанням про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 гектари для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована на території Голодьківської сільської ради Хмільницького району Вінницької області. До вказаного клопотання додано графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування, а також копію паспорту громадянина України і картки про присвоєння індивідуального податкового номера платника податків громадянина України.

Листом вих. №10160/0-3497/0/95-18 від 06 серпня 2018 року Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області відмовило позивачеві у наданні такого дозволу. Така відмова мотивована тим, що земельна ділянка, яка зазначена на графічних матеріалах, перебуває в постійному користуванні ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» згідно з державним актом на право постійного користування землею серії НОМЕР_1 , виданого 10 грудня 2000 року, на якій розташовані 5 свердловин акціонерного товариства. Крім того, у листі від 06 серпня 2018 року зазначено, що земельна ділянка межує з об`єктом природно-заповідного фонду - загально-зоологічним заказником місцевого значення «Сандрацький», охоронна зона якого становить 200 метрів без винесення меж в натурі (на місцевості).

Не погодившись із відмовою відповідача у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, позивач оскаржив її в судовому порядку.

За результатами розгляду позовної заяви ОСОБА_1 . Вінницький окружний адміністративний суд рішенням від 15 листопада 2018 року у справі №0240/2896/18-а відмовив у задоволенні позовних вимог.

Однак, Сьомий апеляційний адміністративний суд, розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на судове рішення Вінницького окружного адміністративного суду, постановою від 21 лютого 2019 року скасував рішення суду першої інстанції та ухвалив нове, яким позов задовольнив, а саме: визнав протиправною відмову Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, оформлену листом від 06 серпня 2018 року вих. №10160/0-3497/0/95-18, у наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та зобов`язав Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29 червня 2018 року про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 гектари для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, яка розташована на території Голодьківської сільської ради Хмільницького району Вінницької області, оформивши своє рішення розпорядчим індивідуальним правовим актом - наказом Головного управління Держгеокадастру в області.

На виконання постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2019 року у справі №0240/2896/18-а відповідачем повторно розглянуто клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 29 червня 2018 року та 25 березня 2019 року прийнято наказ №2-3715/15-16-СГ, яким йому відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0 гектари із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Голодьківської сільської ради Хмільницького району Вінницької області із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства. Рішення мотивоване відсутністю згоди землекористувача земельної ділянки, обов`язковість якої передбачена частиною 6 статті 118 Земельного кодексу України (зазначена на графічних матеріалах земельна ділянка перебуває в постійному користуванні ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» згідно з державним актом на право постійного користування землею серії НОМЕР_1 , виданого 10 грудня 2000 року, зареєстрований за №41).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли, суд зважає на таке.

Відповідно до пункту "в" частини 3 статті 116 Земельного кодексу України визначено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 121 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектарів.

Відтак, земельним законодавством передбачена можливість набувати громадянами України у власність земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм, визначених статтею 121 Земельного кодексу України, за рахунок земель сільськогосподарського призначення.

Водночас, особливості отримання у власність земельних ділянок врегульовані статтею 118 Земельного кодексу України.

Так, відповідно до частини 6 статті 118 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку (частина 7 статті 118 Земельного кодексу України).

Аналіз частини 7 статті 118 Земельного кодексу України свідчить про те, що нею визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Судом встановлено, що наказ відповідача, який оскаржується, мотивований тією ж підставою для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, що містилася у листі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 06 серпня 2018 року.

Варто звернути увагу на тому, що у постанові Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2019 року у справі №0240/2896/18-а надавалась оцінка відмові Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області у наданні ОСОБА_1 відповідного дозволу, що викладена у листі від 06 серпня 2018 року.

Саме з огляду на необгрунтованість відмови відповідача, що оформлена листом від 06 серпня 2018 року, у наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою, а також неприйняття рішення у належній формі суд апеляційної інстанції визнав таку відмову протиправною та зобов`язав орган Держгеокадастру повторно розглянути клопотання позивача від 29 червня 2018 року.

Проте, за результатами повторного розгляду клопотання позивача від 29 червня 2018 року Головне управління Держгеокадастру прийняло рішення у формі наказу, яким відмовило ОСОБА_1 у наданні дозволу з підстави, про яку йшлося у листі відповідача від 06 серпня 2018 року.

На переконання суду, посилання у наказі Держгеокадастру у Вінницькій області №2-3715/15-19-СГ від 25 березня 2019 року на неможливість надання позивачу відповідного дозволу з огляду на те, що зазначена на графічних матеріалах земельна ділянка перебуває в постійному користуванні ЗАТ «Укрпрофоздоровниця», є безпідставними та спростовуються наступним.

З державного акту на право постійного користування землею, що виданий Хмільницькому дочірньому підприємству ЗАТ «Укрпрофоздоровниця», серії НОМЕР_1 слідує, що землекористувачу надано у постійне користування земельну ділянку площею 2,2 гектари.

Однак, земельний масив, в межах якого знаходяться ці земельні ділянки площею 2,2 гектари, має площу більше 44 гектарів.

Як свідчить поданий разом із клопотанням графічний матеріал, позивач має намір отримати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,0 гектари, що також знаходиться в межах цього земельного масиву (тобто, масиву загальною площею більше 44 гектар).

Проте, відповідачем не доведено того, земельна ділянка, яку ОСОБА_1 бажає отримати у власність, та земельна ділянка, що перебуває у постійному користуванні Хмільницького дочірнього підприємства ЗАТ «Укрпрофоздоровниця», є однією і тією ж земельною ділянкою.

Відтак, з огляду на те, що обставини, що наведені у оскарженому наказі, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, тому такий наказ є протиправним та підлягає скасуванню, адже відмова у наданні позивачу відповідного дозволу надана з не передбачених частиною 7 статті 118 Земельного кодексу України підстав.

Що ж стосується посилань відповідача у відзиві на позовну заяву на неможливість визначення з поданих графічних матеріалів точного місця розташування бажаної земельної ділянки, то варто звернути увагу на положення частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно із якими в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача; у таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, оскільки наказ, що оскаржується, не містить посилань на таку підставу для відмови у наданні позивачу відповідного дозволу, як неможливість визначення з поданих графічних матеріалів точного місця розташування бажаної земельної ділянки, тому орган Держгеокадастру безпідставно посилається у відзиві на позов на таку.

Більше того, у постанові Сьомого апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2019 року у справі №0240/2896/18-а йдеться про те, що з доданих позивачем графічних матеріалів видно, що вони містять чіткі межі ділянки за межами населеного пункту, серед яких заявник бажає отримати ділянку у будь-якому місці в розмірі 2,0 гектар.

Відповідно до частини 4 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Доводи відповідача про неможливість втручання суду у дискреційні повноваження Головного управління Держгеокадастру не заслуговують на увагу.

На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття «дискреційних повноважень», під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

Однак, оскільки позивачу повторно відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність на виконання рішення суду, тому суд переконаний, що в даному випадку не може йтися про втручання суду у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень у разі задоволення позову повністю, а тому ефективним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача надати відповідний дозвіл.

Така ж правова позиція висвітлена у постанові Верховного Суду у справі №825/602/17 від 23 травня 2018 року.

Відповідно до статтей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно зі статтею 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

При цьому, в силу положень частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення, та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зважає на те, що позивачем при зверненні до суду з адміністративним позовом сплачено судовий збір в розмірі 768,40 гривень, що підтверджується квитанцією про сплату судового збору.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку задовольнити позовні вимоги, тому на користь позивача слід стягнути сплачений ним при поданні позовної заяви судовий збір у сумі 768,40 гривень за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області.

У зв`язку із викладеним та керуючись статтями 5, 9, 72-78, 90, 139, 194, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України,

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області №2-3715/15-19-СГ від 25 березня 2019 року, яким ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 гектари із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Голодьківської сільської ради Хмільницького району Вінницької області із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства.

Зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 гектари із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Голодківської сільської ради Хмільницького району Вінницької області із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 сплачений ним при зверненні до суду судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 )

Відповідач: Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області (місцезнаходження: 21027, м. Вінниця, вул. Келецька, 63; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 39767547)

Повний текст рішення складено 23.07.2019

Суддя Яремчук Костянтин Олександрович