Справа № 400/230/19
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2019-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2019 р.м.ОдесаСправа № 400/230/19
Головуючий в 1 інстанції: Малих О.В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Стас Л.В.

суддів - Турецької І.О., Шеметенко Л.П.

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Національного агентства з питань запобігання корупції, третя особа ОСОБА_2 , про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Національного агентства з питань запобігання корупції (далі - відповідач, НАЗК), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Національного агентства з питань запобігання корупції щодо вжиття заходів до керівництва Державної служби України з безпеки на транспорті по факту не звільнення з посади заступника директора Департаменту - начальника управління контролю на автомобільному та міському електричному транспорті Департаменту державного контролю Державної служби України з безпеки на транспорті - в.о. начальника Укртрансбезпеки в Миколаївській області ОСОБА_2 ;

- зобов`язати Національне агентство з питань запобігання корупції вжити заходів до керівництва Державної служби України з безпеки на транспорті по факту не звільнення з посади заступника директора Департаменту - начальника управління контролю на автомобільному та міському електричному транспорті Департаменту державного контролю Державної служби України з безпеки на транспорті - в.о начальника Укртрансбезпеки в Миколаївській області ОСОБА_2 .

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що із статті, оприлюдненій на сторінці інтернет - видання "Новости-Н" він дізнався, що в.о. начальника Укртрансбезпеки в Миколаївській області (ДАЛІ - Укртрансбезпеки) ОСОБА_2 двічі систематично протягом року вчинив корупційні правопорушення і підлягає звільненню згідно Закону України "Про державну службу". Не зважаючи на вказане, НАЗК допускає протиправну бездіяльність та не звільняє ОСОБА_2 із займаної посади.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року - в задоволенні позову відмовлено.

Відповідач не скористався своїм процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду від 22.04.2019 року - скасувати, прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги, зазначив, що відносини з підстав проходження публічної служби ОСОБА_2 в даному випадку стосуються не лише позивача, як його підлеглого, але й кожного громадянина або суб`єкта господарювання, які провадять діяльність з використанням наземного, морського та річкового транспорту та хоча б раз виступали учасником правовідносин із керівником органу державного контролю - Управління Укртрансбезпеки у Миколаївській області ОСОБА_2, оскільки всі громадяни мають право на державне управління в сфері зазначених правовідносин за відсутності корумпованих чиновників. Крім того, вказав, що на момент виникнення спірних правовідносин і до сьогодні позивач зобов`язаний виконувати накази та доручення керівництва Укртрансбезпеки, в тому числі вказівки ОСОБА_2 , як в.о. начальника Управління, який вимагає від нього звільнення.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.

Судом встановлено, що починаючи з 2007 року позивач працює в органах державного контролю на автомобільному транспорті та на момент розгляду справи займає посаду старшого державного інспектора відділу державного контролю з безпеки на наземному транспорті в Управлінні Укртрансбезпеки в Миколаївській області.

В травні 2018 року в.о. начальника Управління Укртрансбезпеки у Миколаївській області було призначено ОСОБА_2

28.08.2018 року позивач зі сторінки інтернет - видання "Новости-Н" дізнався, що ОСОБА_2 двічі протягом року вчинено корупційні правопорушення, внаслідок чого він підлягає звільненню з займаної посади.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 31.08.2017 року у справі № 33/796/2462/2017 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП (у зв`язку з не повідомленням про суттєві зміни у майновому стані), але провадження по справі закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення. Постановою апеляційного суду м. Києва від 04.12.2017 року постанову суду першої інстанції від 31.08.2017 року залишено без змін.

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 18.04.2017 року у справі № 761/16432/17 ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-6 КУпАП (у зв`язку з неповідомленням у встановлені строки НАЗК про набуття на праві спільної приватної власності садового будинку та земельної ділянки), але провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням НАЗК від 20.07.2018 року керівнику Укртрансбезпеки винесено припис про порушення вимог законодавства щодо етичної поведінки, запобігання та врегулювання конфлікту інтересів, інших порушень закону щодо проведення службового розслідування з метою виявлення причин та умов, що сприяли невиконанню посадовими особами Укртрансбезпеки вимог, зокрема, ч. 2 ст. 65 Закону України «Про запобігання корупції» № 1700-УІІ від 14.10.2014р. щодо не притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_2 .

В подальшому зазначений припис було скеровано на виконання Укртрансбезпеці (лист від 23.07.2018 року № 20-04/31329/18) з подальшим запитом про результати його виконання (лист від 28.11.2018 року № 57595/18). Листом від 12.12.2018 року № 10641/11/15-18 Укртрансбезпека повідомила НАЗК, що Дисциплінарною комісією з розгляду дисциплінарних справ стосовно державних службовців, які займають посади державної служби категорії "Б" і "В" Укртрансбезпеки здійснюється дисциплінарне провадження відносно ОСОБА_2

НАЗК в межах своїх повноважень, надіслав до Національного агенства України з питань державної служби лист від 06.02.2019 року № 20-22/8487/19 з проханням вжити відповідні заходи та провести перевірку стану дотримання Укртрансбезпекою вимог ст. 84 Закону України « Про державну службу» № 889 -УІІІ від 10.12.2015 р. щодо ОСОБА_2 .

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не наведено обґрунтованих мотивів та не надано відповідних доказів того, яким чином оспорювана бездіяльність позивача порушує права або інтереси позивача.

Колегія суддів погоджується з висновком суд першої інстанції з таких мотивів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 83 Закону України "Про державну службу" від 10.12.2015 року № 889-VIII (далі - Закон України № 889), державна служба припиняється у разі втрати права на державну службу або його обмеження (стаття 84 цього Закону).

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 84 Закону України № 889, підставою для припинення державної служби у зв`язку із втратою права на державну службу або його обмеженням є, зокрема, набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення державного службовця до адміністративної відповідальності за корупційне або пов`язане з корупцією правопорушення.

Згідно ч. 2 ст. 65 Закону України "Про запобігання корупції" від 14.10.2014 року № 1700-VII (далі - Закон України № 1700), особа, яка вчинила корупційне правопорушення або правопорушення, пов`язане з корупцією, однак судом не застосовано до неї покарання або не накладено на неї стягнення у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, пов`язаними з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або такою, що прирівнюється до цієї діяльності, підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 Закону України № 1700 у випадках виявлення порушення вимог цього Закону щодо етичної поведінки, запобігання та врегулювання конфлікту інтересів у діяльності осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, та прирівняних до них осіб або іншого порушення цього Закону, Національне агентство вносить керівнику відповідного органу, підприємства, установи, організації припис щодо усунення порушень законодавства, проведення службового розслідування, притягнення винної особи до встановленої законом відповідальності.

Припис Національного агентства є обов`язковим для виконання. Про результати виконання припису Національного агентства посадова особа, якій його адресовано, інформує Національне агентство упродовж десяти робочих днів з дня одержання припису.

В контексті завдань адміністративного судочинства (ст. 2 КАС України) звернення до суду є способом захисту порушених прав, свобод або законних інтересів позивача. Тому особа повинна довести (а суд - встановити), що їй належать права, свободи або законні інтереси, за захистом яких вона звернулася до суду. Права, свободи та законні інтереси, які належать конкретній особі (особам) є предметом судового захисту.

Заінтересованість повинна мати правовий характер, який виявляється в тому, що рішення суду повинно мати правові наслідки для позивача. Заінтересованість повинна мати об`єктивну основу. Юридична заінтересованість не випливає з факту звернення до суду, а повинна передувати йому.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Суд дійшов вірного висновку, що оскаржувана бездіяльність не порушує прав позивача.

Проте, колегія суддів звертає увагу, що позивач звернувся за захистом не прав, а своїх законних інтересів, пов`язаних із здійсненням посадових обов`язків, як державний службовець Управління Укртрансбезпеки у Миколаївській області. Цей інтерес позивач вбачає у протиправній бездіяльності відповідача щодо вжиття заходів до керівництва Державної служби України з безпеки на транспорті по факту не звільнення з посади заступника директора Департаменту - начальника управління контролю на автомобільному та міському електричному транспорті Департаменту державного контролю Державної служби України з безпеки на транспорті - в.о. начальника Укртрансбезпеки в Миколаївській області ОСОБА_2 , як корумпованого чиновника, який очолює установу, де позивач проходить державну службу, а також у праві всіх громадян на державне управління в сфері зазначених правовідносин за відсутності корумпованих чиновників.

Поняття законного (охоронюваного законом) інтересу міститься в рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 у справі № 1-10/2004, згідно з яким поняття "охоронюваний законом інтерес" у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Ознаки, притаманні законному інтересу, визначені у вже згадуваному рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 у справі № 1-10/2004. Поняття "охоронюваний законом інтерес" означає правовий феномен, який:

а) виходить за межі змісту суб`єктивного права;

б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони;

в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб;

г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права;

д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом;

є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом.

Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним. Розмежовуючи суб`єктивне право, і пов`язаний з ним інтерес, Конституційний Суд України зазначає, що перше є особливим дозволом, тобто дозволом, що відображається у відомій формулі: "Дозволено все, що передбачено у законі", а друге - простим дозволом, тобто дозволом, до якого можна застосовувати не менш відоме правило: "Дозволено все, що не забороняється законом".

Інтерес, навіть перебуваючи під охороною закону чи права, на відміну від суб`єктивного права, не має такої правової можливості, як останнє, оскільки не забезпечується юридичним обов`язком іншої сторони. Законний інтерес відбиває лише легітимне прагнення свого носія до того, що не заборонено законом, тобто тільки його бажання, мрію, потяг до нього, а отже - й не юридичну, а фактичну (соціальну) можливість.

Це прагнення у межах сфери правового регулювання до користування якимось конкретним матеріальним або нематеріальним благом. Відмінність такого блага від блага, яке охоплюється змістом суб`єктивного права, полягає в тому, що користування благом, на яке особа має право, визначається можливістю в рамках закону, а до якого має законний інтерес - без вимог певних дій від інших осіб або чітко встановлених меж поведінки.

З огляду на вимоги статей 2, 5 КАС України, об`єктом судового захисту в адміністративному судочинстві є не будь-який законний інтерес, а порушений суб`єктом владних повноважень.

Для визначення інтересу як об`єкту судового захисту в порядку адміністративного судочинства, окрім загальних ознак інтересу, він повинен містити спеціальні, визначені КАС України. Якщо перша група ознак необхідна для віднесення тієї чи іншої категорії до інтересу, то друга - дозволяє кваліфікувати такий інтерес як об`єкт судового захисту в адміністративному судочинстві.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Законний інтерес може бути захищено судом, якщо позивач вважає, що його законний інтерес, за захистом якого він звернувся до суду:

а) порушено (щодо протиправних діянь, які мали місце і припинилися) або

б) порушується (щодо протиправних діянь, які тривають); або

в) створюються перешкоди для його реалізації (щодо протиправних діянь, які тривають і є перешкодами для реалізації права в теперішньому або в майбутньому часі) або

г) мають місце інші ущемлення законних інтересів.

З наведеного слідує необхідність з`ясування судом обставин, що свідчать про порушення інтересу. Позивач повинен довести, що він має законний інтерес і є потерпілим від порушення цього інтересу з боку суб`єкта владних повноважень.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що доводи позивача є абстрактними, не містять жодного обгрунтування негативного впливу оскаржуваного рішення на конкретні реальні індивідуально виражені права, свободи чи інтереси позивача. Це свідчить про відсутність предмету захисту у суді, адже позивачем не визначено права, свободи чи інтересу, які мають бути захищені (поновлені) у судовому порядку, що фактично вказує на безпредметність заявленого позову.

З урахуванням вище наведених загальних підходів, колегія суддів з такими висновками погоджується. Позивач не визначив, з яким конкретним матеріальним або нематеріальним благом пов`язаний його інтерес та що цей інтерес належить саме позивачу. Безпосередньо позивач не є потерпілим від оскаржуваного рішення, оскільки воно не спричинило суттєвого негативного впливу саме на позивача і він не зазнав жодної реальної шкоди.

Зазначені обставини не свідчать про очевидну відсутність у позивача матеріально-правової заінтересованості і були встановлені лише під час судового розгляду справи. Встановлення відсутності матеріально-правової заінтересованості позивача є самостійною і достатньою підставою для відмови у задоволенні позову. Тому в цій частині колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Водночас, встановивши відсутність матеріально-правової заінтересованості в визнанні бездіяльності протиправною, суд проаналізували доводи позивача, що стосуються протиправності бездіяльності, дійшов висновку, що вона є протиправною.

З цього приводу колегія суддів звертає увагу, що з`ясування матеріально-правової заінтересованості позивача передує розгляду питання щодо протиправності бездіяльності, котра оскаржується. Відсутність матеріально-правової заінтересованості позивача є підставою для відмови у задоволенні позову незалежно від правомірності чи неправомірності оскарженого рішення, дії чи бездіяльності. Відтак, висновки суду щодо протиправної бездіяльності не мають самостійного правового значення. Оскільки вони не вплинули на правильність остаточного висновку про відмову у задоволенні позову, колегія суддів не вбачає необхідності змінювати мотивувальну частину судового рішення.

Відповідно до ст. ст. 242 КАС України КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.ст. 315, 316 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги, якщо суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Керуючись ст. 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Національного агентства з питань запобігання корупції, третя особа ОСОБА_2 , про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, за виключенням випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Дата складення повного судового рішення 25.07.2019р.

Головуючий суддя Стас Л.В.
Судді Шеметенко Л.П. Турецька І.О.