Справа № 580/295/19
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2019-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/295/19 Суддя (судді) першої інстанції: А.М. Бабич
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Чаку Є.В.

При секретарі: Марчук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Черкаського зонального відділу Військової служби правопорядку на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Черкаського зонального відділу Військової служби правопорядку про стягнення коштів та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Черкаського зонального відділу Військової служби правопорядку, в якому просив: стягнути з Черкаського зонального відділу Військової служби правопорядку заборгованість з індексації грошового забезпечення в сумі 7870,08 грн. за період з 22.06.2015 до 21.06.2018 та моральну шкоду у розмірі 7000,00 грн.

На обґрунтування своїх позовних вимог, позивачем зазначено, що відповідач протиправно не виплачував позивачу індексацію грошового забезпечення за вищевказаний період, що призвело до неотримання позивачем вказаних коштів. Крім того, у зв`язку з понесеними стражданнями просить відшкодувати моральну шкоду.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2019 року даний позов задоволено частково.

Стягнуто з Черкаського зонального відділу Військової служби правопорядку на користь ОСОБА_1 заборгованість з індексації грошового забезпечення в сумі 5538,88 грн (п`ять тисяч п`ятсот тридцять вісім гривень вісімдесят вісім копійок). У задоволенні інших вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог з мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права та постановити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тим, що проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів. Бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.

Враховуючи, що відповідач фінансується виключно з Державного бюджету України, підприємницької діяльності не здійснює, а Законами України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» та «Про Державний бюджет України на 2017 рік» виплати індексації не передбачалось, відтак доводи позивача на думку апелянта є безпідставними.

Відповідно до ч.1 статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявності у ній і додатково поданими доказами, і перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, згідно наказу начальника Черкаського зонального відділу Військової служби правопорядку від 22.06.2015 №44 позивача прийнято стрільцем групи охорони та патрульно-постової служби взводу охорони та зараховано до списків особового складу на всі види забезпечення.

У подальшому, Наказом начальника Черкаського зонального відділу Військової служби правопорядку від 04.06.2018 №6-РС звільнено позивача з військової служби в запас Збройних Сил України у зв`язку з закінченням строку контракту.

21.06.2018 Наказом начальника Черкаського зонального відділу Військової служби правопорядку №132 позивача виключено із списків особового складу відділу та всіх видів забезпечення, з продовольчого забезпечення з обіду з 21 червня 2018 року.

10.01.2019 позивач звернувся до відповідача із заявою, в якій просив виплатити йому індексацію грошового забезпечення в сумі 7870,08 грн. за період з 22.06.2015 до 21.06.2018.

Однак, відповідач листом від 22.01.2019 №67/фес/119 повідомив позивача про те, що індексація грошового забезпечення до грудня 2015 року була виплачена.

У той же час, позивачу роз`яснено, що відповідно до листа директора Департаменту фінансів МО України від 26.03.2018 №248/1485 можливості виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям ЗСУ у січні 2016 року - лютому 2018 року у Міністерства оборони України не було.

Вважаючи протиправними дії відповідача щодо не нарахування та не виплати індексації з 01 січня 2016 року, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги частково, дійшов висновку, що відсутність на рахунках відповідача коштів для виплати індексації грошового забезпечення не є належним доказом неможливості здійснення вказаних виплат (доказом наявності поважних причин непроведення розрахунку) та відповідачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів того, що у бюджеті відповідного рівня, з якого відбувається фінансування, кошти на індексацію грошового забезпечення відсутні.

Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Визначення індексації наведено у ч.1 статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», відповідно до якої індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

У силу вимог ч.1 статті 2 вказаного Закону індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, в тому числі, оплата праці (грошове забезпечення).

Згідно ч.1 статті 4 цього Закону індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

У разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін (ч.1 статті 6 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»).

Частинами 2, 6 статті 5 наведеного Закону передбачено, що підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України. Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078 затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів населення (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, надалі Порядок №1078), згідно п.1 якого він визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

Пунктом 1-1 вказаного Порядку встановлено, що підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка.

Згідно п.2 Порядку №1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, в тому числі грошове забезпечення військовослужбовців.

У відповідності до п.6 Порядку №1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню, а саме: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.

Таким чином, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. Відповідно до вимог діючих нормативно-правових актів, проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.

Статтею 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України передбачено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.

Тобто, відповідач, виключаючи позивача зі списків особового складу, мав провести з ним розрахунок в повному обсязі, включаючи виплату індексації грошового забезпечення за весь період проходження військової служби.

Колегія суддів звертає увагу, що листом Державної служби статистики України від 11 січня 2016 року №11.1-5/6-16 повідомлено, що індекс споживчих цін (без урахування тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим, м. Севастополя та частини зони проведення антитерористичної операції) у 2015 році (грудень до грудня попереднього року) становив 143,3 %.

Відповідно до листа Державної служби статистики України від 10 січня 2017 року №11.1-03/2-17 індекс споживчих цін (без урахування тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим, м. Севастополя та частини зони проведення антитерористичної операції) у 2016 році (грудень до грудня попереднього року) становив 112,4 %.

У 2017 році індекс споживчих цін (без урахування тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим, м. Севастополя та частини зони проведення антитерористичної операції) становив 113,7 %.

Таким чином, у 2016-2017 роках грошове забезпечення позивача підлягало обов`язковій індексації відповідно до норм Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», оскільки величина індексу споживчих цін за цей період перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що Законами України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» та «Про Державний бюджет України на 2017 рік» виплата індексацій не передбачалась, у кошторисі Міністерства оборони України для виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України відсутня можливість для виплати індексації.

Однак, з аналізу наведених вище норм законодавства вбачається, що нарахування та виплата індексації не пов`язана з окремим кодом бюджетної кваліфікації та наявності відповідної статті у кошторисі відповідача, а здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів і за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.

Згідно статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (ч.1 статті 2 КАС України).

Відповідно до ч.ч.1, 2 статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Як вірно відзначено судом першої інстанції, відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні «Кечко проти України» від 08 листопада 2005 року, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах доки відповідні положення є чинними.

За правовою позицією Європейського Суду з прав людини, викладеної у рішенні по справі «Суханов та Ільченко проти України» від 26 вересня 2014 року, за певних обставин «законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних Судів, якою підтверджується його існування.

Крім того, у справах «Ромашов проти України», «Шевченко проти України» Європейський суд з прав людини зауважив, що реалізація особою права, яке пов`язана з отриманням бюджетних коштів, що базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань, є безпідставними. Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Отже, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладеній у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №825/874/17.

З огляду на вказане, посилання апелянта на відсутність виділених з Державного бюджету коштів як на причину невиконання покладеного на нього обов`язку по проведенню нарахування та виплати індексації є необґрунтованими.

При цьому, відсутність законодавчого механізму для нарахування та виплати індексації за періоди, в яких була відсутня фінансова можливість такої виплати, не є підставою для позбавлення особи права на отримання коштів (мирне володіння його майном), виплата яких передбачена законом.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно даних наданого відповідачем витягу від 07.02.2019 №67/фес/222 з роздавальних та розрахунково-роздавальних відомостей про нараховане та виплачене позивачу грошове забезпечення за період з 22.06.2015 до 21.06.2018 позивачу індексація виплачувалась 1 раз у грудні 2015 року в сумі 41,34 грн.

У той же час, відповідно до розрахунку відповідача від 06.02.2019 №67/фес/197, за січень-травень 2016 року індексація становила 15,16 грн. щомісячно, червень-листопад 2016 року - 101,50 грн. щомісячно, грудень 2016 року - лютий 2017 року - 180,80 грн. щомісячно, березень-квітень 2017 року - 249,60 грн. щомісячно, травень 2017 року - 262,70 грн., червень-серпень 2017 року - 335,12 грн. щомісячно, вересень-листопад 2017 року - 397,42 грн. щомісячно, грудень-лютий 2018 року 482,79 грн.

Розбіжностей у нарахованих сумах індексацій, наданих позивачем та вказаних сумах відповідачем, судом першої інстанції за період з 22.06.2015 до березня 2018 року виявлено не було.

У наданому позивачем розрахунку індексація його грошового забезпечення за вказаний період становить 558,55 грн. щомісячно.

Разом з тим, згідно з постановою КМУ від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» затверджено нову тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців, внаслідок чого змінилося грошове забезпечення всіх категорій службовців.

Відповідно до пункту 5 Порядку №1078 у місяці, в якому відбувається підвищення посадових окладів, значення споживчих цін приймається за 1 або 100%. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення посадових окладів.

Зважаючи на вказане, за період березень-червень 2018 року нарахування позивачу індексації не відбулося правомірно.

З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, за наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку в межах доводів та вимог апеляційної скарги, беручи до уваги, що відповідачем підтверджено не нарахування та не виплату позивачу індексації грошового забезпечення з 01 січня 2016 року, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно протиправності дій відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу індексації грошового забезпечення та наявності підстав для зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01 січня 2016 року до 21 червня 2018 року у розмірі 5538,88 грн.

Решта доводів апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не стосуються рішення суду, не ґрунтуються на законі та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.

Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Черкаського зонального відділу Військової служби правопорядку - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 01 квітня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: Є.І. Мєзєнцев

Є.В. Чаку