Справа № 260/97/19
Суддя: Гебеш С. А.
Дата ухвалення: 2019-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
про залишення позовної заяви без руху
19 липня 2019 рокум. Ужгород№ 260/97/19

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Гебеш С.А.

при секретарі судових засідань - Жирош С.Ю.

та осіб, що беруть участь у справі -

позивач - не з`явився;

представника позивача - Бухтояров Р.О.

представника відповідача - Кондратенко Д.І.

представник третьої особи - не з`явився;

розглянувши у підготовчому судовому засіданні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа на стороні позивача - Ужгородський зональний відділ військової служби правопорядку про визнання протиправним та скасування наказу, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа на стороні позивача - Ужгородський зональний відділ військової служби правопорядку про визнання протиправним та скасування наказу.

Згідно поданої позовної заяви, позивач просить суд скасувати наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 30.12.2017 року № 1193/кп в частині притягнення його до дисциплінарної та матеріальної відповідальності.

Також у прохальній частині позовних вимог позивач зазначає, що оскільки оскаржуваний наказ йому не оголошувався та не вручався, ним не пропущено строк звернення до суду з даним позовом, однак якщо суд дійде висновку про пропуск ним строку на звернення ним до суду з даним позовом, то просив поновити йому такий строк, оскільки такий пропущений з поважних причин, які наведені в позовній заяві.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 01.02.2019 року відкрито загальне позовне провадження за вказаною заявою.

При вирішенні питання про відкриття провадження у даній справі судом ні з позовної заяви, ні з поданих позивачем доказів неможливо було встановити, коли саме позивач дізнався або коли повинен був дізнатися про існування вищевказаного оскаржуваного ним наказу, а тому на момент відкриття провадження у даній справі судом не встановлено пропуск строку, визначеного ст. 122 КАС України для звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом.

В ході проведення підготовчого провадження у справі позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві та наданих до неї письмових доказів.

Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог в повному обсязі з підстав викладених у відзиві на позов та доданих до нього письмових доказів. Крім того зазначив, що позивачу було відомо про порушення його прав та інтересів з 31.12.2017 року, оскільки йому було доведено усно про оскаржуваний ним наказ і такий йому вручався. Однак, на пропозицію поставити свій підпис про ознайомлення з вказаним наказом він відмовився, про що було відповідно 31.12.2017 року складено відповідний акт про відмову позивача ознайомитися під розпис з оскаржуваним позивачем наказом. Вказаний акт 31.12.2017 року підписано підполковником ОСОБА_2 , майором ОСОБА_3 та капітаном ОСОБА_4 і відповідно, цього ж дня затверджений командиром в/ч НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 218). У зв`язку з цим твердження позивача про те, що йому не було відомо про оскаржуваний наказ є безпідставними і необґрунтованими.

Представник третьої особи на стороні позивача у підготовчому засіданні підтримав позов з підстав наведених у ньому і просив суд такий задовольнити повністю.

Позивач та його представник в ході підготовчого засідання проти доводів відповідача з приводу ознайомлення та доведення відповідачем до відома позивача оскаржуваного ним наказу заперечили і стверджували, що позивачу про його існування не було відомо і його ні усно ні під підпис ніхто з ним не ознайомлював. А акт про відмову його від ознайомлення з даним наказом відповідачем складений і підписаний формально, з метою зафіксувати його відмову від ознайомлення, хоча такого факту не було.

Для з`ясування вказаних обставин, а також для підтвердження або спростування зазначених в акті від 31.12.2017 року фактів про відмову позивача ознайомитися під розпис з оскаржуваним позивачем наказом та з метою встановлення та обчислення початку перебігу строку, з якого позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів, судом згідно ухвали суду від 11.04.2019 року (а.с.244-246) було вирішено викликати та допитати в якості свідків: підполковника ОСОБА_2 , майора ОСОБА_3 та капітана ОСОБА_4 які відповідно підписували даний акт (т. 1 а.с. 218).

В ході проведення підготовчого засідання у даній справі в якості свідків було допитано ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які під присягою та будучи попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві покази надали свої покази в яких зазначили, що із наказом про притягнення до дисциплінарної відповідальності позивач був ознайомлений і йому було відомо про нього, оскільки зміст наказу був зачитаний йому в голос в присутності свідків і надавався йому саме 31.12.2017 року, однак позивач відмовився від підпису про його ознайомлення з ним, оскільки з таким він був не згідний.

З врахуванням вимог ст.72 КАС України та на підставі вищевикладеного, судом встановлено, що обставини, викладені в акті від 31.12.2017 року про відмову позивача ознайомитись під розпис з оскаржуваним ним наказом, відповідають дійсності і в той же час спростовують твердження позивача та його представника про те, що про існування оскаржуваного наказу позивачу стало відомо усно від командира частини НОМЕР_2 лише 03.08.2018 року.

Частинами першою та третьою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Законом України "Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України" від 24 березня 1999 року N 551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України.

Дисциплінарний статут Збройних Сил України визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців, а також військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.

Статтею 87-1 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено, що рішення про звільнення або притягнення до дисциплінарної відповідальності військовослужбовця оскаржується в установленому законом порядку.

Згідно вимог ст. 88 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено, що військовослужбовець, який вважає, що не вчинив правопорушення, має право протягом місяця з часу накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командирові або звернутися до суду у визначений законом строк.

Такий строк в даному випадку визначений частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, який визначає що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк, який є спеціальним для такої категорії справ.

Згідно з пунктом 17 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено поняття публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Із матеріалів позовної заяви вбачається, що предметом оскарження є визнання протиправним та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 30.12.2017 року №1193/кп про притягнення ОСОБА_1 до матеріальної та дисциплінарної відповідальності.

Таким чином, беручи до уваги те, що спір між сторонами виник у зв`язку з проходженням позивача військової служби, тому такий віднесений до спорів з приводу проходження публічної служби і відповідно до вимог ст. 122 КАС України такий позов має бути поданий до суду в межах строку, визначений частиною п`ятою даної статті КАС України, тобто у місячний строк з моменту коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Зважаючи на те, що і письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, і показами вищевказаних свідків судом встановлено, що про оскаржуваний наказ позивачу стало відомо саме 31.12.2017 року як це зафіксовано в акті про відмову позивача про отримання під підпис з оскаржуваним наказом (т.1 а.с. 238), тому місячний строк для звернення позивача до суду з даним позовом визначений ч. 5 ст. 122 КАС України, слід рахувати саме з цієї дати, оскільки ці обставини позивачем не спростовані.

Як встановлено судом та вбачається із штемпеля вхідної кореспонденції Закарпатського окружного адміністративного суду позивач звернувся за захистом свого порушеного права лише 28.01.2019 року, тобто більше одного року з моменту, коли він дізнався про існування оскаржуваного ним наказу.

Суд зазначає, що інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Зазначена позиція також узгоджується із практикою Європейського Суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права, та свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав (наприклад, рішення "Девеер проти Бельгії", "Голдер проти Сполученого Королівства").

Вирішуючи питання про поважність причин пропуску позивачем строку на звернення до суду із даними вимогами, суд враховує принцип верховенства права та судову практику Європейського Суду з прав людини, який у своїх рішеннях зазначає, що правило встановлення обмежень звернення до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватись з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, необхідно звертати увагу на обставини справи (справа "Ілхан проти Туреччини" від 27 червня 2000 року).

Разом з тим, поважними причинами пропуску строку звернення до суду визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними, істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій, але зазначені обставини повинні бути підтверджені належними та допустимими доказами того, що особа не мала реальної можливості дізнатися про порушення своїх прав, свобод та інтересів.

Крім того, кажучи про принцип рівності сторін, Європейський Суд з прав людини зазначає, що кожній стороні мають бути надані рівні можливості щодо представлення справи у такому вигляді, який не ставить її у невигідне становище стосовно свого противника (рішення у справі "Бацаніна проти Росії" від 26.05.2009 року). Вказані принципи допомагають зрозуміти деякі важливі елементи справедливого суду. При цьому, й саме питання застосування строку звернення до суду тісно пов`язано з їх реалізацією.

У справі "Gradescolo S.R.L. проти Молдови" Європейський Суд з прав людини послався на прецедентне право щодо дотримання вимог стосовно допустимості застосування процесуального закону, як важливого аспекту права на справедливий судовий розгляд. Роль позовної давності має велике значення під час інтерпретації преамбули конвенції, відповідна частини якої проголошує верховенство закону, що є обов`язком для країн, які підписали Конвенцію.

Частиною 3 ст. 123 КАС України визначено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

В даному випадку представником позивача заявлено про поновлення пропущеного строку звернення до суду, оскільки факт пропуску позивачем строку звернення до суду було виявлено після відкриття провадження у даній адміністративній справі.

Так, згідно вимог ч.1 ст.123 КАС України передбачено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Частиною шостою статті 161 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.

Згідно частини другої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Оскільки позовну заяву подано позивачем з пропуском строку, передбаченого частиною п`ятою статті 122 КАС України, а тому, з урахуванням вимог статей 122, 123, 161, 169 КАС України та встановлених судом обставин, а також беручи до уваги те, що представник позивача заявив в судовому засіданні про поновлення строків звернення до суду з даним адміністративним позовом, суд вважає за необхідне залишити позовну заяву без руху і надати позивачу можливість подати суду відповідну заяву про поновлення строку звернення до суду та докази поважності причин його пропуску.

Роз`яснити позивачу та його представнику наслідки, передбачені ч. 3 ст. 123 КАС України, що якщо підстави, вказані позивачем або його представником у заяві про поновлення строку звернення до суду будуть визнані судом неповажними, то суд залишає позовну заяву без розгляду.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 122, 123, 161, 169 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа на стороні позивача - Ужгородський зональний відділ військової служби правопорядку про визнання протиправним та скасування наказу залишити без руху.

Надати ОСОБА_1 десятиденний строк з дня отримання даної ухвали для усунення недоліків вказаних в ухвалі.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 256 КАС України. Заперечення на ухвалу може бути включене до апеляційної скарги на рішення суду.

Повний текст ухвали виготовлено і підписано 24.07.2019 року

Суддя C.А. Гебеш