Справа № 200/8126/19-а
Суддя: Зінченко О.В.
Дата ухвалення: 2019-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2019 р. Справа№200/8126/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Зінченка О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

26 червня 2019 року до Донецького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява за позовом ОСОБА_1 до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання протиправними дії щодо застосування до пенсії позивача законодавства, що регулює питання соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та зобов`язати виплатити пенсію за віком на загальних підставах без застосування законодавства, що регулює питання соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

В обґрунтування позову зазначила, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2018 року відповідача зобов`язано поновити нарахування та виплату пенсії з 01 грудня 2017 року. На виконання рішення суду відповідачем здійснено нарахування та виплату пенсії за віком за період з грудня 2017 року по 31 січня 2019 року, втім пенсія за вищезазначений період не виплачена. 27 травня 2019 року позивач звернулась до відповідача з проханням виконати рішення суду та на загальних підставах здійснити пенсійні виплати, оскільки позивач не вважає себе переміщеною особою з жовтня 2016 року, оскільки фактично проживає та зареєстрована на підконтрольній Україні території за адресою: АДРЕСА_1 . В зв`язку з чим вважає, що відповідачем повинна виплачуватись їй пенсія на загальних підставах, у порядку встановленому Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058, без застосування законодавства, що регулює питання соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Вважає, що відповідачем порушено її право на пенсійне забезпечення. На підставі чого, просить визнати дії відповідача неправомірними, та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 01 липня 2019 року позовна заява прийнята до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (арк. справи 1-2).

Згідно з нормами частини третьої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС - України), у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.

16 липня 2019 року відповідачем до суду наданий відзив на адміністративний позов, в якому відповідач заперечив проти задоволення заявлених вимог позивача. У відзиві зазначив, що позивач 18 жовтня 2016 року звернулась до відповідача із заявою про виплату пенсії та на запит пенсійної справи з управління Пенсійного фонду України в Куйбишевському районі м. Донецька. Отримавши електронну справу, відповідно до розпорядження від 28 жовтня 2016 року позивача було взято на облік. Розпорядженням від 23 листопада 2016 року позивачу було припинено виплату пенсії з 01 грудня 2017 року у зв`язку із відсутністю а матеріалах пенсійної справи довідки про реєстрацію. Рішенням суду від 28 вересня 2018 року позивачу поновленій пенсійні виплати, втім відповідач вважає, що позивач до теперішнього часу є внутрішньо переміщеною особою в розумінні Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим н тимчасово окупованій території України», у зв`язку з чим, заборгованість по пенсії за період з грудня 2017 року по 31 січня 2019 року позивачу буде виплачено на умовах окремого порядку, визначеного КМУ. На підставі зазначеного, просив у задоволенні позовних вимог позивача відмовити в повному обсязі.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянкою України, з 13 січня 1971 року була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , з 17 жовтня 2016 року позивач знята з реєстрації місця проживання у місті Донецьку, та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується паспортом громадянина України серії НОМЕР_1 (арк. справи 13-14).

Позивач є отримувачем пенсії за віком, що підтверджується копією пенсійного посвідченням НОМЕР_3 (арк. справи 15).

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2018 року позовні вимоги позивача задоволені. Селидівське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області зобов`язано поновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) з 01 грудня 2017 року (арк. справи 20-21).

На запит позивача щодо надання інформації про власне пенсійне забезпечення, листом Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 07 червня 2019 року за вихідним № 936/К-01-01-08 позивачу повідомлено, що борг по пенсії за період з грудня 2017 року управлінням облікований і буде виплачений на мовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Також у листі відповідач звернув увагу позивача, що в рішенні суду від 28 вересня 2018 року про виплату пенсії позивачу не зазначено, що позивачу не належить статус ВПО і не зазначено відновити виплату пенсії за віком на загальних підставах. В листі відповідач вважає, що оскільки позивач прописалась на підконтрольній території після початку антитерористичної операції, вона вважається внутрішньо переміщеною особою (арк. спавши 18).

Отже, як вбачається зі змісту позовної заяви та відзиву на позов, спірними питанням у справі є неправомірність невиплати заборгованості по пенсії за період з грудня 2017 року по січень 2019 року, особі, яка не вважає себе переміщеною особою, у зв`язку із фактичним проживанням та відповідною реєстрацією на території підконтрольній українській владі, а також виплату пенсії на загальних підставах, без застосування законодавства, що регулює питання соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Надаючи правову оцінку правовідносинам суд виходив з наступного.

Відповідно до положень частини першої статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у старості.

Право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг передбачено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-VI (далі Закон № 1058-VI).

Відповідно до положень статті 5 Закону 1058-IV, цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Питання виплати пенсій врегульовані нормами статті 47 зазначеного Закону, згідно з якою пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Порядок припинення та поновлення виплати пенсії визначений нормами статті 49 Закону № 1058-IV.

Так, згідно з положеннями частини першої зазначеною статті виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Пунктом 4.12 Постанови правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 «Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (надалі - Постанова № 22-1) передбачено, що при переїзді пенсіонера на постійне або тимчасове проживання до іншої адміністративно-територіальної одиниці орган, що призначає пенсію, не пізніше трьох робочих днів з дня одержання заяви надсилає запит про витребування пенсійної справи до органу, що призначає пенсію, за попереднім місцем проживання (реєстрації) пенсіонера. Пенсійна справа не пізніше п`яти робочих днів з дня одержання запиту пересилається органу, що призначає пенсію, за новим місцем проживання (реєстрації).

Відповідно до положень статті 33 Конституції України, статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року № 1382-IV (надалі - Закон № 1382-IV) громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Згідно з положеннями статті 3 Закону № 1382-IV документами, до яких вносяться відомості про місце проживання є:

- паспорт громадянина України,

- тимчасове посвідчення громадянина України,

- посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання,

- посвідчення біженця,

- посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту,

- посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист.

Нормами статті 6 зазначеного Закону визначено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.

Як встановлено судом, позивач реалізувала своє конституційне право щодо вільного вибору постійного місця проживання, перемістившись до м. Селидове Донецької області, де зареєструвалась за новою адресою у встановленому чинним законодавством порядку.

Закон України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" (надалі - Закон № 1706 VII) відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Внутрішньо переміщеною особою, відповідно до норм частини першої статті 1 зазначеного Закону є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті (частина друга статті 1 Закону № 1706 VII).

Нормами статті 5 Закону № 1706 VII передбачено, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону. Адресою фактичного місця проживання внутрішньо переміщеної особи може бути адреса відповідного місця компактного поселення внутрішньо переміщених осіб (адреса містечка із збірних модулів, гуртожитку, оздоровчого табору, будинку відпочинку, санаторію, пансіонату, готелю тощо).

З аналізу зазначених норм законодавства, суд доходить висновку, що оскільки позивач з 17 жовтня 2016 року фактично проживає на підконтрольній українській владі території, положення зазначеного закону на позивача не поширюються.

За таких обставин, суд доходить висновку, що виплата пенсії позивачу має бути здійснена управлінням на загальних підставах у порядку, встановленому Законом № 1058-VI, без застосування до позивача нормативно-правових актів з питань соціального забезпечення внутрішньо переміщених осіб.

Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у своїх рішеннях від 07 березня 2018 року по справі № 242/3044/17 (адміністративне провадження № К/9901/2631/17), від 13 лютого 2018 року по справі № 234/11095/17 (адміністративне провадження № К/9901/163/17).

Окрім того, суд зазначає, що рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2018 року визнана протиправна невиплата пенсії позивачу з грудня 2017 року. Окрім того, у рішенні суду від 28 вересня 2018 року визначено, що отримання статусу ВПО позивачем не є обов`язком, а є правом особи, яка вважає себе переміщеною особою і бажає скористатись відповідними гарантіями (арк. справи 21).

Відповідно до частини 4 статті 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з нормами частини другої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

Відповідно до положень частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини п`ятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

Аналізуючи всі докази у їх сукупності та обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги позивача та заперечення відповідача, суд прийшов до висновку позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Ухвалою суду від 01 липня 2019 року позивачу відстрочено сплату судового збору у розмірі 768,40 грн. до ухвалення судового рішення у справі.

Відповідно до частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, на користь держави підлягає відшкодуванню сума судового збору в розмірі 768,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області.

На підставі вищевикладеного та керуючись статями 2, 3, 5, 9, 12, 15, 19, 22, 25, 32, 72, 76, 77, 79, 139, 194, 205, 241-243, 245, 246, 291, 371 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження: 85400, Донецька обл., місто Селидове, ВУЛИЦЯ ГЕРОЇВ ПРАЦІ, будинок 6, ) про визнання протиправними дії щодо застосування до пенсії позивача законодавства, що регулює питання соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та зобов`язати виплатити пенсію за віком на загальних підставах без застосування законодавства, що регулює питання соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, - задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправною бездіяльність Селидовського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо застосування до пенсії ОСОБА_1 законодавства, що регулює питання соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Зобов`язати Селидовське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області (місцезнаходження: 85400, Донецька обл., місто Селидове, ВУЛИЦЯ ГЕРОЇВ ПРАЦІ, будинок 6, ) виплатити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) пенсію за віком, відповідно до заяви на загальних підставах, без застосування законодавства, що регулює питання соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам.

Стягнути на користь держави за рахунок бюджетних асигнувань Костянтинівсько-Дружківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (, юридична адреса: 85113, Донецька область, м. Костянтинівка, вул. Ціолковського, буд. 25) суму судового збору в розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок).

Рішення прийнято в порядку письмового провадження 29 липня 2019 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, або спрощеного позовного провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя О.В. Зінченко