Справа № 400/304/19
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2019-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2019 р.м.ОдесаСправа № 400/304/19
Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Коваля М.П.,

суддів - Димерлія О.О.,

- Єщенка О.В.,

за участю: секретар судового засідання - Уштаніт Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі апеляційну скаргу адвоката Чередніченко Ірини Борисівни в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 травня 2019 року, прийняту у складі суду: судді Гордієнко Т.О. у місті Миколаїв по справі за позовом ОСОБА_2 до Вознесенської міської ради Миколаївської області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення від 23.11.2018 року,-

В С Т А Н О В И В:

05 лютого 2019 року ОСОБА_2 звернулась до Миколаївського окружного адміністративного суду з позовом до Вознесенської міської ради Миколаївської області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення «Про розгляд земельного спору між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 » від 23.11.2018 року.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2019 року провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Вознесенської міської ради Миколаївської області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення від 23.11.2018 року закрито. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що спори про межі земельних ділянок, що перебувають у користуванні громадян, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування, підлягають розгляду судом в порядку цивільного судочинства. Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач не позбавлена права звернутися з позовними вимогами в порядку цивільного судочинства до місцевого суду для захисту своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

08.05.2019 року представник третьої особи ОСОБА_1. звернулась до суду із заявою про розподіл судових витрат.

23.05.2019 від представника третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 до суду надійшло клопотання про розподіл судових витрат, у якій третя особа просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати на професійну правничу допомогу у сумі 8050,00 грн. Клопотання обґрунтовано тим, що оскільки третя особа заперечувала проти задоволення позову, то витрати, понесені останньою, мають бути стягнуті з позивача.

Ухвалою Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 травня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 8050,00 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу відмовлено. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що оскільки суд не визначав відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства сторону, з якої стягуються судові витрати, законні підстави для задоволення заяви третьої особи відсутні.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням першої інстанції, адвокат Чередніченко І.Б. звернулась до суду із апеляційною скаргою в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 травня 2019 року, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що згідно положень ч.11 ст. 139 КАС України, судові витрати третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, стягуються на її користь зі сторони, визначеної відповідно до вимог цієї статті, залежно від того, заперечувала чи підтримувала така особа заявлені позовні вимоги. В даному випадку у судовому процесі, до судових дебатів суду було надано всі докази про витрати, понесені ОСОБА_1 на правничу (правову) допомогу ( договір від 20.09.2018 року, акт від 25.03.2019 р., квитанція від 25.03.2019 р.), якими підтверджено ці витрати у сумі 8050 грн. Оскільки, суд під час ухвалення рішення не вирішив питання розподілу судових витрат, а позивач не оскаржила ухвалу суду про закриття провадження у справі. ОСОБА_1 подала клопотання про розподіл судових витрат. Також апелянт зазначає, що в даній справі предметом спору за своєю суттю виступало майнове право - право власності на землю, яка перебуває у власності третьої особи ОСОБА_1 тому, звісно, позовні вимоги третя особа ОСОБА_1 не підтримувала та заперечувала проти них.

Відзив (заперечення) на апеляційну скаргу сторонами не надано.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 132 КАС України визначено види судових витрат. Так, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:

1) на професійну правничу допомогу;

2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду;

3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз;

4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;

5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи

Таким чином, законодавець розрізняє судовий збір і витрати, пов`язані з розглядом справи, як такі, що є різними видами судових витрат.

Частиною десятою статті 139 КАС України, встановлює, що у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду внаслідок необґрунтованих дій позивача відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Порядок відшкодування судових витрат понесених третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, врегульовано частиною 11 статті 139 КАС України, згідно якої судові витрати третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, стягуються на її користь зі сторони, визначеної відповідно до вимог цієї статті, залежно від того, заперечувала чи підтримувала така особа заявлені позовні вимоги.

Зміст цієї норми дає підстави для висновку, що право на відшкодування судових витрат понесених третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, реалізується за правилами розподілу судових витрат, які встановлені для тієї сторони у справі, на боці якої виступала ця третя особа, та залежно від того, заперечувала чи підтримувала така особа заявлені позовні вимоги.

У даній справі, провадження в якій було закрито, заявник брав участь як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, виступав у справі на стороні відповідача та заперечував заявлені позовні вимоги.

Таким чином, судові витрати, понесені заявником відшкодовуються у тому ж порядку, у якому відшкодовувались би судові витрати відповідача, тобто в порядку ч.10 ст. 139 КАС України. Аналогічних висновків щодо застосування норм права дійшов Верховний Суд у постанові від 27 травня 2019 року (справа №821/410/17).

Разом з тим, колегія суддів наголошує, що необхідною умовою для застосування положень ч.10 ст. 139 КАС України у разі закриття провадження у справі є доведення факту вчинення позивачем необґрунтованих дій. Під такими діями слід розуміти завідомо безпідставне та/або штучне ініціювання судового провадження тощо. При цьому відповідач у такому випадку повинен надати суду вмотивоване та підтверджене доказами клопотання про компенсацію відповідних витрат із зазначенням, у чому саме полягають відповідні необґрунтовані дії позивача.

У даній справі, що розглядається, третя особа не довела, а судами першої та апеляційної інстанції не встановлено факту вчинення з боку позивача дій, які можна визнати необґрунтованими в розумінні ст. 139 КАС України. При цьому, саме по собі пред`явлення позову до суду з порушенням правил юрисдикції та, як наслідок, закриття судом провадження у справі, не можуть бути достатнім свідченням необґрунтованості дій позивача.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 21 листопада 2018 року (справа №820/4347/17).

Крім того, в тексті апеляційної скарги апелянт вказує, що до суду було надано всі докази про витрати, понесені ОСОБА_1 на правничу (правову) допомогу (договір від 20.09.2018 року, акт від 25.03.2019 р., квитанція від 25.03.2019 р.) про понесені ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу, якими підтверджено ці витрати у сумі 8050 грн.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що в матеріалах справи вказані докази відсутні, до клопотання про розподіл судових витрат (а.с. 117) та до апеляційної скарги не додавались. Доказів надання вказаних документів до суду першої інстанції апелянтом не надано.

Щодо посилань апелянта на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2018 року у справі №569/17904/17 колегія суддів зазначає, що вказана постанова стосується питання поважності пропуску позивачем строку позовної давності та наявності підстав для його поновлення, жодних висновків щодо розподілу судових витрат вказана постанова не містить.

Таким чином, підстави для задоволення клопотання третьої особи про стягнення з позивача судових витрат судових витрат на професійну правничу допомогу відсутні.

Згідно вимог статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване судове рішення у відповідності з вимогами процесуального права, при цьому доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 139, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Чередніченко Ірини Борисівни в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 травня 2019 року - залишити без задоволення.

Ухвалу Миколаївського окружного адміністративного суду від 28 травня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Вознесенської міської ради Миколаївської області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення від 23.11.2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя: М.П.Коваль

Суддя: О.О. Димерлій

Суддя: О.В.Єщенко