Справа № 826/15373/16
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Лічевецького І.О., Ісаєнко Ю.А.

за участю секретаря Такаджі Л.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» Стрюкової Ірини Олександрівни

на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 грудня 2018 року

у справі №826/15373/16 (розглянутої в порядку загального позовного провадженні)

за позовом ОСОБА_1

до відповідача Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» Стрюкової Ірини Олександрівни

третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб,

про зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Київська Русь» Стрюкової Ірини Олександрівни, третя особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, в якому просила:

- зобов`язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» Стрюкову Ірину Олександрівну подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про ОСОБА_1 , якій необхідно здійснити виплату відшкодування у сумі 195000 грн. за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, відповідно до договору від 19.03.2015 банківського рахунку № 25819-44-16 в національній валюті.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є вкладником ПАТ «Банк «Київська Русь» і на неї поширюються передбачені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» гарантії відшкодування коштів у сумі 195000 грн., що 19.03.2015 зараховані на її рахунок у банку згідно з платіжним дорученням №225 Переяслав-Хмельницьким районним споживчим товариством як поворотна фінансова допомога відповідно до заяви від 12.03.2015 та постанови цього товариства від 18.03.2015.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 грудня 2018 року позов задоволено. Зобов`язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» Стрюкову Ірину Олександрівну подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про ОСОБА_1 , якій необхідно здійснити виплату відшкодування у сумі 195000 грн. за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, відповідно до договору від 19.03.2015 банківського рахунку №25819-44-16 в національній валюті.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь» Стрюковою Іриною Олександрівною подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позову. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ`єктивність рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що судом першої інстанції безпідставно не враховано ту обставину, що кошти були перераховані 19.03.2015 в день віднесення банку до категорії неплтоспроможних.

Позивачем було подано відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено, що апеляційна скарга є безпідставною та необґрунтованою та просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав вимоги та доводи апеляційної скарги та просив скасувати рішення суду першої інстанції й відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на порушення судом при винесенні рішення норм процесуального та матеріального права.

Представник позивача та третьої особи у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи були належним чином повідомлені, про причини неявки суду не повідомили.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до положень статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі статтями 315, 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 12.03.2015 позивач звернулась до голови правління Переяслав-Хмельницького районного споживчого товариства із заявою, копія якої міститься у справі (а.с. 9), в якій просила надати їй безвідсоткову поворотну фінансову допомогу в сумі 200000 грн. на придбання будівельних матеріалів.

Постановою правління Переяслав-Хмельницького районного споживчого товариства від 18.03.2015 задоволено звернення позивача та постановлено надати їй безвідсоткову поворотну фінансову допомогу в сумі 195000 грн. терміном на три роки (а.с. 10).

19.03.2015 між ПАТ «Банк «Київська Русь» (Банк) та позивачем (Клієнт) укладено договір банківського рахунку №25819-44-16 в національній валюті (Договір), відповідно до якого Банк відкриває клієнту поточний рахунок № НОМЕР_2 в національній валюті України та здійснює його розрахунково-касове обслуговування, а Клієнт зобов`язується оплатити послуги банка в розмірі, встановленому тарифами на операції та послуги банку, що діють на дату надання послуги або проведення операції.

19.03.2015 на рахунок позивача № НОМЕР_2 у ПАТ «Банк «Київська Русь» надійшли кошти у сумі 195000 грн., які згідно з платіжним дорученням від 19.03.2015 №225 були перераховані Переяслав-Хмельницьким районним споживчим товариством (а.с. 15).

На підставі постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 №190 «Про віднесення ПАТ «Банк Київська Русь» до категорії неплатоспроможних» рішенням виконавчої дирекції Фонду від 19.03.2015 №61 у вказаному банку запроваджено з 20.03.2015 тимчасову адміністрацію строк на три місяці та призначено уповноваженою особою ФГВФО на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк Київська Русь» Волкова О.Ю. Рішенням виконавчої дирекції Фонду №116 від 15.06.2015 продовжено здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Київська Русь» по 19.07.2015 (включно).

На підставі постанови Правління Національного банку України від 16.07.2015 №460 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь» виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення від 17.07.2015 №138, згідно з яким розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк «Київська Русь» та призначено Уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Волкова О.Ю. строком на 1 рік з 17.07.2015 по 16.07.2016 включно.

Рішеннями виконавчої дирекції Фонду від 23.06.2016 №1085 та від 18.06.2018 №1684 продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ «Банк «Київська Русь» до 16.07.2020 включно.

На час вирішення справи та відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду від 17.12.2018 №3382 повноваження ліквідатора ПАТ «Банк «Київська Русь» визначені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» зокрема, ст.ст. 37, 38, 47-52, 52-1, 53, у т.ч. з підписання всіх договорів, пов`язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, делеговано провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу організації процедур ліквідації неплатоспроможних банків департаменту управління активами Стрюковій Ірині Олександрівні з 18.12.2018.

В подальшому, позивач звернулася до Уповноваженої особи із заявою від 30.06.2015 (вх. №1428 від 01.07.2015), в якій просила включити її до списку відшкодування вкладів згідно з договором банківського рахунку № 23819-44-16 від 19.03.2015 і виплатити кошти в розмірі вкладу на рахунку за цим договором (а.с. 16).

У відповідь на вказану заяву Уповноважена особа Волков О.Ю. у листі від 23.07.2015 вих. №6723/29, (а.с. 18), надав позивачу відповідь у якій повідомив, що операції щодо перерахування 19.03.2015 коштів в сумі 195000 грн. на поточний рахунок № НОМЕР_2 визнано сумнівною, у зв`язку з чим відповідні документи направлені банком на розгляд до правоохоронних органів в порядку, передбаченому законодавством, та операції за вказаним рахунком тимчасово обмежені.

Позивач звернулася до Уповноваженої особи із заявою від 21.07.2015, в якій просила визнати її кредитором ПАТ «Банк «Київська Русь» та включити до Реєстру вимог кредиторів за договором від 19.03.2015 №258-44-16 на суму 195000 грн. Копія заяви і поштового повідомлення про вручення 06 від 23.07.2015 (а.с. 17).

Також, 21.09.2015 позивач звернулась до Уповноваженої особи із заявою, в якій просила задовольнити її заяви від 01.07.2015, 21.07.2015 і повернути кошти згідно з вказаним вище договором (а.с. 19).

У відповідь на вказану заяву начальник Управління документаційного забезпечення ПАТ «Банк «Київська Русь» Москаленко І.І. у листі від 07.10.2015 №9045/14, (а.с. 20), надав позивачу відповідь у якій повідомив про відсутність підстав для включення її вимог до реєстру вимог кредиторів ПАТ «Банк «Київська Русь» з посиланням на ч. 1 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», згідно з якою після закінчення 30 днів з дня опублікування оголошення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку приймання вимог припиняється.

Також, позивач звернулася до Фонду із заявами від 21.09.2015 про виплату гарантованої суми відшкодування за вкладом у ПАТ «Банк «Київська Русь» та від 13.10.2015 про включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів цього банку (а.с. 21, 22).

Листом від 19.10.2015 №02-036-3902/15 (а.с. 23), Фонд надав відповідь, в якій повідомив, що в переліку вкладників, переданому Уповноваженою особою, відсутня інформація про вклади ОСОБА_1 . Аналогічна відповідь надана Фондом у листі позивачу від 14.12.2015 №02-036-53247/15 (а.с. 26).

Позивач звернулася до Уповноваженої особи із заявами від 22.10.2015 і від 01.2.2015 (а.с. 25, 27), в яких просила включити її до переліку вкладників ПАТ «Банк «Київська Русь», які мають право на відшкодування коштів за вкладом.

У відповідь на вказані заяви Уповноважена особа Волков О.Ю. у листі від 16.12.2015 №11635/43 (а.с. 28), надав позивачу відповідь, в якій повідомив, що за фактом переказу службовими особами Переяслав-Хмельницького районного споживчого товариства на поточний рахунок позивача коштів в сумі 195000 грн. прокуратурою Подільського району м. Києва порушено кримінальне провадження №0000148 від 30.07.2015 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України, досудове розслідування здійснює слідчий відділ Подільського РУ ГУ МВС України в м. Києві. Операції за рахунком будуть поновлені після отримання банком від правоохоронних органів інформації про відсутність шахрайських дій при здійсненні вищевказаного переказу коштів в порядку, визначеному чинним законодавством.

Крім цього, позивач звернулася до Уповноваженою особи із заявою від 31.05.2016 (а.с. 29), в якій просила задовольнити попередні заяви і виплатити кошти за договором банківського вкладу.

У відповідь на вказану заяву Уповноважена особа Волков О.Ю. у листі від 08.06.2016 №3237/43 (а.с. 30), надав позивачу відповідь, в якій повторив зміст відповіді, наданої у листі від 16.12.2015 №11635/43.

Вважаючи протиправними дії відповідачів щодо невиплати гарантованої суми, позивач звернулася до суду.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що згідно із ст. 26 Закону №4452 позивач набув право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом за рахунок коштів Фонду, але не був включений відповідачем до переліку вкладників з причин, правомірність яких не доведена перед судом, суд дійшов висновку про допущення відповідачем протиправної бездіяльності, яка порушила право позивача на одержання гарантованої суми відшкодування.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Спірні правовідносини виникли у сфері функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та стосуються правомірності не включення позивача до переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування Фондом коштів за вкладом.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Законом України від 23.02.2012 №4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон №4452) (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень.

Згідно з ч. 2 ст. 26 цього Закону вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Як визначено у ч. 1 ст. 2 Закону №4452 (у редакції, чинній на час введення тимчасової адміністрації банку):

вклад - кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти (п. 3);

вкладник - фізична особа (крім фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката (п. 4).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу відкрито у ПАТ «Банк «Київська Русь» поточний рахунок № НОМЕР_2 , на який зараховано кошти у сумі 195000 грн.

Оскільки, передбачені Законом №4452 гарантії за вкладом поширюються на осіб, які мають правовий статус вкладника неплатоспроможного банку (у розумінні положень ст. 2 цього Закону), який, з-поміж іншого, передбачає наявність вкладу, залученого на умовах договору банківського рахунку, та з огляду на встановлені судом обставини справи суд дійшов висновку про належність позивача до вкладників ПАТ «Банк «Київська Русь».

Згідно з абз. 4 ч. 1 ст. 26 Закону №4452 гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом.

Такі випадки визначені у ч. 4 ст. 26 Закону №4452, однак про їх наявність ніхто з учасників справи не стверджував і доказів не надав, а судом таких випадків не встановлено.

Щодо визнання нікчемним правочину відповідно до п.п. 2, 7 ч. 3 ст. 38 Закону №4452, про що відповідач зазначив у запереченнях, суд зазначає наступне.

Пунктами 2, 7 ч. 3 ст. 38 Закону №4452 передбачено, що правочини (у т.ч. договори) неплатоспроможного банку є нікчемними з таких підстав: банк до дня визнання банку неплатоспроможним взяв на себе зобов`язання, внаслідок чого він став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим (п. 2); банк уклав правочини (у т.ч. договори), умови яких передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку (п. 7).

Відповідно до ч. 4 ст. 38 Закону №4452 Фонд: 1) протягом дії тимчасової адміністрації, а також протягом ліквідації повідомляє сторони за договорами, зазначеними у ч. 2 ст. 38 цього Закону, про нікчемність цих договорів та вчиняє дії щодо застосування наслідків нікчемності договорів; 2) вживає заходів до витребування (повернення) майна (коштів) банку, переданого за такими договорами; 3) має право вимагати відшкодування збитків, спричинених їх укладенням.

При вирішенні справи суд враховує висновки Вищого адміністративного суду України, який неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що право уповноваженої особи Фонду здійснювати перевірку правочинів на предмет виявлення серед них нікчемних не є абсолютним, а кореспондується з обов`язком встановити перед прийняттям рішення обставини, з якими Закон пов`язує нікчемність правочину, тобто саме по собі твердження про нікчемність правочину недостатньо для визнання його таким, оскільки воно нівелюється протилежним твердженням вкладника про дійсність вкладу.

Крім того, колегія суддів надаючи оцінку обставинам справи враховує висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 №826/1476/15 про те, що перелік передбачених ч. 3 ст. 38 Закону №4452 підстав, за яких правочини (у т.ч. договори) неплатоспроможного банку є нікчемними, є виключним. Положення ст. 228 ЦК України не можуть бути застосовані комісією банку чи уповноваженою особою Фонду при вирішення питання щодо віднесення правочинів до нікчемних для розширення переліку підстав нікчемності, визначених у ч. 3 ст. 38 Закону №4452 (п. 42). Здійснюючи операції з перерахування коштів, банк не вчиняє окремі правочини, а виконує свої зобов`язання з обслуговування клієнтів банку, передбачені ЦК України, Законом України «Про банки і банківську діяльність», Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 №492, та договорами з відповідними клієнтами Банку (п. 45). Якщо внаслідок проведених операцій Фонду, а не банку, завдані збитки (штучно збільшена сума гарантованих державною виплат), то ст. 38 Закону №4452 не може бути застосована, а Фонд має звертатися до суду з вимогою про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину на підставі ст. 228 ЦК України. Лише за наявності рішення суду можна застосовувати до позивача будь-які наслідки недійсності нікчемного правочину за цією статтею (п. 46). При цьому при виявленні нікчемних правочинів Фонд, його уповноважена особа чи банк не наділені повноваженнями визнавати правочини нікчемними. Правочин є нікчемним відповідно до закону, а не наказу банку, підписаного уповноваженою особою Фонду. Такий правочин є нікчемним з моменту укладення в силу закону (ч. 2 ст. 215 ЦК України та ч. 3 ст. 38 Закону №4452) незалежно від того, чи була проведена передбачена ч. 2 ст. 38 цього ж Закону перевірка правочинів банку і виданий згаданий наказ. Наслідки нікчемності правочину також настають для сторін у силу вимог закону. Наказ банку не є підставою для застосування таких наслідків. Такий наказ є внутрішнім розпорядчим документом банку, який підписано уповноваженою особою Фонду особою, що здійснює повноваження органу управління банку. Тому факт того, що наказ уповноваженої особи Фонду не був оскаржений позивачем і є чинним, жодним чином не впливає на нікчемність правочинну (п. 48).

Колегія суддів звертає увагу на те що під час розгляду справи відповідач не надав доказів того, що внаслідок укладення договору банківського рахунку від 19.03.2015 №25819-44-16 ПАТ «Банк «Київська Русь» став неплатоспроможним або виконання його грошових зобов`язань перед іншими кредиторами повністю чи частково стало неможливим (п. 2 ч. 3 ст. 38 Закону №4452) та/або того, що умови цього договору передбачають платіж чи передачу іншого майна з метою надання окремим кредиторам переваг (пільг), прямо не встановлених для них законодавством чи внутрішніми документами банку (п. 7 ч. 3 ст. 38 Закону №4452).

Посилання відповідача на те, що перерахування коштів у сумі 195000 грн. з рахунку Переяслав-Хмельницького районного споживчого товариства на рахунок позивача є правочином щодо зміни права власності на грошові кошти, який спрямований на заволодіння державними коштами, а відповідно порушує публічний порядок та є нікчемним правочином згідно з п.п. 2, 7 ч. 3 ст. 38 Закону №4452, ст. 228 ЦК України, були правомірно відхилені судом першої інстанції, з огляду на невідповідність таких тверджень діючому законодавству та висновкам Великої Палати Верховного Суду, наведеним у п.п. 42, 45, 46 постанови від 04.07.2018 №826/1476/15.

Так, перераховуючи кошти, банк не вчиняє окремого правочину, а виконує свої зобов`язання з обслуговування клієнтів банку, передбачені ЦК України, Законом України «Про банки і банківську діяльність», Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 №492, і договорами з відповідними клієнтами Банку.

Також, колегія суддів зазначає, що Уповноважена особа не може посилатися на положення ст. 228 ЦК України при вирішенні питання щодо віднесення правочинів до нікчемних для розширення переліку підстав нікчемності, визначених у ч. 3 ст. 38 Закону №4452. Водночас необхідне рішення суду про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину на підставі ст. 228 ЦК України у даному випадку відсутнє.

Отже, відповідачем не надано належних та допустимих доказів про те, що договір банківського рахунку від 19.03.2015 №25819-44-16 та/або операція з перерахування на рахунок позивача коштів у сумі 195000 грн. є нікчемним правочином у силу п.п. 2, 7 ч. 3 ст. 38 Закону №4452 чи ст. 228 ЦК України, та правомірність застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, чим відповідач пояснює не включення позивача до переліку вкладників ПАТ «Банк «Київська Русь», які мають право на відшкодування за вкладом за рахунок Фонду.

Також колегія суддів не приймає до уваги посилання відповідача, як необґрунтовані щодо рішення виконавчої дирекції Фонду від 19.03.2015 №61, яким запроваджено з 20.03.2015 тимчасову адміністрацію у ПАТ «Банк «Київська Русь», оскільки зарахування на банківський рахунок позивача грошових коштів в сумі 195000 грн. здійснено до запровадження тимчасової адміністрації банку, що відповідає вимогам чинного законодавства та не суперечить вимогам договору банківського рахунку.

Разом з тим колегія суддів враховує, що згідно з ч. 2 п. 1.6. Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою Національного банку України від 21.01.2004 №22, банк не має права визначати та контролювати напрями використання коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися коштами на власний розсуд.

Підсумовуючи вищевикладене, враховуючи відсутність передбачених ст.ст. 26, 36, 38 Закону №4452 підстав для не відшкодування позивачу коштів за рахунок Фонду, колега суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що гарантії Фонду поширюються на відшкодування позивачу коштів у сумі 195000 грн.

Крім того, колегія суддів зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 27 Закону №4452 Уповноважена особа складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Згідно з ч. 2 ст. 27 цього Закону Уповноважена особа протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Пунктом 6 розділу ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 №14, передбачено, що протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників.

Таким чином, враховуючи, що згідно із ст. 26 Закону №4452 позивач набув право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом за рахунок коштів Фонду, але не був включений відповідачем до переліку вкладників з причин, правомірність яких не доведена перед судом, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про допущення відповідачем протиправної бездіяльності, яка порушила право позивача на одержання гарантованої суми відшкодування.

Отже, з огляду на встановлення судом протиправної бездіяльності відповідача та з метою захисту і поновлення порушеного права позивача, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для зобов`язання Уповноваженої особи подати Фонду додаткову інформацію про позивача, якому необхідно здійснити виплату відшкодування у сумі 195000 грн. відповідно до договору від 19.03.2015 №25819-44-16.

Отже, вимога позивача про зобов`язання відповідача подати додаткову інформацію є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись 34, 242, 243, 246, 308, 310, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» Стрюкової Ірини Олександрівни - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: Ю.А. Ісаєнко

І.О. Лічевецький

Повний текст постанови виготовлено 24 липня 2019 року.