Справа № 400/1171/19
Суддя: Малих О.В.
Дата ухвалення: 2019-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 липня 2019 р. Справа № 400/1171/19
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Малих О.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1
до відповідача:Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради, вул. Адміральська, 20, м. Миколаїв, 54001
про:визнання протиправним та скасування рішення 1122/22.03-06 від 09.04.2019 року, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до суду з адміністративним позовом до Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради (далі - відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради № 1122/22.03-06 від 09.04.2019 року про повернення декларації від 27.03.2019 року про готовність до експлуатації житлового будинку літ. Ж-2 по АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради зареєструвати декларацію від 27.03.2019 року про готовність до експлуатації житлового будинку літ. Ж-2 по АДРЕСА_1 .

Ухвалою від 23.04.2019 року суд відкрив провадження у справі та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на необґрунтованість причин повернення декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Відповідач у рішенні вказав наступні причини повернення: 1) невідповідність інформації щодо площі земельної ділянки зазначеної у декларації до технічного паспорту; 2) документи надані не у відповідності до п. 2 розділу III Порядку № 158, заяву про прийняття в експлуатацію об`єкта підписують також співвласники земельної ділянки та/або зазначеного об`єкта (у разі їх наявності). Позивач вказує на те, що відповідач діяв при винесенні рішення всупереч чинного законодавства та без врахування рішення по справі № 400/2552/19.

Відповідач проти позову заперечив просив в його задоволення відмовити. Надав відзив, в якому зазначив, що позивач у своїй позовній заяві вказує на те, що Порядок № 158 не встановлює конкретні форми документів, які підтверджують право замовника на користування земельною ділянкою для цілей будівництва надане замовнику від власника земельної ділянки.

Однак такий перелік існує у інших нормах законодавства.

До 01.01.2013 року основним документом, який посвідчував права на землю був державний акт на право власності на земельну ділянку, а у випадку надання земельної ділянки у користування - договір оренди землі.

З 01.01.2013 року нова редакція Закону України «Про державну реєстрацію речових прав не нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що право власності, серед іншого, на земельні ділянки посвідчує свідоцтво про право власності на нерухоме майно, головним завданням якого є підтвердження виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Також з 01.01.2013 року набув чинності Закон України «Про державний земельний кадастр», відповідно до якого видання державних актів на право власності на земельну ділянку припиняється. Натомість документом, що посвідчує право власності, стало свідоцтво на право власності. У разі потреби, підтвердити своє право власності на земельну ділянку можна буде й витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно або Державного земельного кадастру.

Державні акти, видані до 01.01.2013 року, залишаються чинними й надалі посвідчують права на земельні ділянки.

Тож на сьогодні для посвідчення права власності на земельну ділянку чи права користування нею потрібно маги такі документи: державний акт; витяг про реєстрацію права на ділянку; свідоцтво про право власності; договір оренди; договір суперфіцію.

Жодних вказаних документів у позивача немає. Оскільки позивач ніяким чином не встановлює право на земельну ділянку, що підтверджується одним з визначених вище документів, були відсутні правові підстави реєстрації декларації (вх. № 2844/22.03-06) про готовність об`єкта до експлуатації, відповідно до пункту 9 розділу У«Прикінцеві положення» Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»: «Реконструкція житлового будинку (літ. Ж-2) по АДРЕСА_1 )» відповідно до вимог встановлених Порядком.

З огляду на доданий позивачем витяг з рішення виконавчого комітету Заводського районної ради народних депутатів від 18.08.1994 року № 39 слід зазначити, що згідно ст.ст. 23, 24 Земельного кодексу України (в редакції від 05.05.1993 року) право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Право тимчасового користування землею, в тому числі на умовах оренди, оформляється договором. Тобто, зазначене рішення також не є документом, який посвідчує права на земельну ділянку.

Суд розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

З`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:

27.03.2019 ОСОБА_1 подала до Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації «Реконструкція житлового будинку (літ.Ж-2) по АДРЕСА_1 )».

В розділі «Інформація про земельну ділянку» ОСОБА_1 зазначено: місце розташування - АДРЕСА_1 );

Площа земельної ділянки - 1444 кв. м.;

Кадастровий номер НОМЕР_1 ;

Цільове призначення- 02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських споруд ( присадибна ділянка);

Документ що посвідчує право власності (користування) земельною ділянкою - Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 19.12.2018 року № 400/2552/18; Рішення Виконкому Миколаївської міської Ради депутатів трудящихся № 1291 від 08.08.1955 року; Договір купівлі-продажу 14.07.1987 року, зареєстрований в реєстрі за №I-2396; Свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння від 03.11.1992 року, видане Виконкомом Заводської районної Роди народних депутатів; Рішення Виконкому Заводської районної Ради народних депутатів № 39 від 18.02.1994 року.

09.04.2019 року Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради листом за №1122/22.03-06 повернуло без реєстрації декларацію про готовність об`єкта до експлуатації для усунення виявлених недоліків.

В якості підстави повернення декларації в листі зазначено: невідповідність інформації щодо площі земельної ділянки зазначеної у декларації до технічного паспорту; документи надані не у відповідності до п. 2 розділу III Порядку № 158, заяву про прийняття в експлуатацію об`єкта підписують також співвласники земельної ділянки та/або зазначеного об`єкта (у разі їх наявності).

З позовної заяви, а також відзиву відповідача суд дійшов висновку, що предметом цього позову є право позивача на прийняття в експлуатацію самочинного будівництва в порядку, передбаченому п. 9 Прикінцевих положення Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» за відсутності в неї державного акту, договору чи свідоцтва про будь-яке речове чи зобов`язальне право на земельну ділянку, на якій збудований об`єкт самочинного будівництва, лише на підставі права користування, яке виникло у неї внаслідок придбання частини домоволодіння за договором купівлі-продажу.

Правовідносини сторін регулюються Порядком проведення технічного обстеження і прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, будівель і споруд сільськогосподарського призначення, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів з незначними наслідками (CCI), збудовані на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 03.07.2018 року № 158 (далі та раніше за текстом - Порядок № 158).

Згідно п. 2 Розділу III Порядку № 158, замовник (або уповноважена особа) подає з урахуванням вимог Закону України «Про адміністративні послуги» до органу державного архітектурно-будівельного контролю за місцезнаходженням об`єкта або через електронну систему здійснення декларативних та дозвільних процедур у будівництві заяву про прийняття в експлуатацію об`єкта, до якої додаються:

1) один примірник заповненої декларації;

2) звіт (крім випадків, передбачених пунктом 5 розділу II цього Порядку);

3) засвідчені в установленому порядку копії:

документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою відповідного цільового призначення, на якій розміщено об`єкт;

технічного паспорта (з відміткою у випадках, передбачених пунктом 5 розділу II цього Порядку).

Технічні паспорти, складені до набрання чинності цим Порядком, щодо індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків загальною площею до 300 квадратних метрів включно, а також господарських (присадибних) будівель і споруд загальною площею до 100 квадратних метрів включно подаються за умови проставлення в них відповідної відмітки про проведення їх технічного обстеження.

Заяву про прийняття в експлуатацію об`єкта підписують також співвласники земельної ділянки та/або зазначеного об`єкта (у разі їх наявності).

Згідно п. 4 Розділу III Порядку № 158, дані, зазначені в декларації, мають узгоджуватися з документами, які подаються разом з нею.

Замовник є відповідальним за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації, відповідно до вимог чинного законодавства.

Згідно п. 5 Розділу III Порядку № 158, орган державного архітектурно- будівельного контролю повертає замовнику декларацію та подані документи на доопрацювання з обґрунтуванням причин у строк, передбачений для її реєстрації, якщо декларацію подано чи оформлено з порушенням вимог, установлених цим Порядком, у тому числі у разі виявлення невідповідності поданих документів вимогам законодавства, недостовірних відомостей у поданих документах.

Копія декларації зберігається в органі державного архітектурно-будівельного контролю.

Щодо підстав повернення декларації в частині невідповідності інформації про площу земельної ділянки зазначеної у декларації до технічного паспорту, суд зазначає наступне:

Із змісту декларації від 09.04.2019 року вбачається, що у розділі «Інформація про земельну ділянку» заявником у графі «Площа земельної ділянки (кв.м.)» зазначено 1444 кв.м.

Доданий до декларації технічний паспорт містить відомості про розмір земельної ділянки - 1 448 кв.м.

Зазначена у декларації площа 1444 кв.м. відповідає розміру земельної ділянки, визначеному правовстановлюючим документом - рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради народних депутатів трудящих № 1291 від 08.08.1955 року «Про результати обміру земель з будівництва кварталу № 201 м. Миколаєва». Крім того мотивувальною частиною рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 19.12.2019 року у справі № 400/2552/19 встановлений факт, підтверджуючий право позивача на користування земельною ділянкою саме у розмірі 1444 кв.м.

В матеріалах справи наявна постанова Миколаївського окружного адміністративного суду від 19.12.2018 року у справі № 400/2552/19, з якого вбачається, що рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради народних депутатів трудящих № 1291 «Про результати обміру земель з будівництва кварталу №201 м. Миколаєва» від 08.08.1955 року підтверджено факт передачі земельної ділянки державної власності громадянам у користування для будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель, а рішенням виконавчого комітету Заводської районної ради народних депутатів № 39 від 18.02.1994 року - право позивача на користування земельною ділянкою саме з метою будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель.

При цьому, слід звернути увагу на те, що право користування позивача земельною ділянкою розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ) та правомірність користування земельною ділянкою, на якій розташований зазначений об`єкт, жодними іншими особами не оспорюється.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За такого, оскаржуване рішення відповідача, в даній частині, прийнято за відсутністю достатніх правових підстав, що не узгоджуюся з приписами ст. 19 Конституції України, за яких, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Щодо підстав повернення декларації в частині невідповідності наданих документів вимогам п. 2 Розділу ІІІ Порядку № 158, суд зазначає наступне:

Згідно абзацу 3 п. 2 Розділу III Порядку № 158, заяву про прийняття в експлуатацію об`єкта підписують також співвласники земельної ділянки та/або зазначеного об`єкта (у разі їх наявності).

З правовстановлюючих документів, доданих до декларації, а також з фактичних обставин встановлених рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 19 грудня 2018 року у справі № 400/2552/19, вбачається, об`єкт декларування - літ. Ж-2 за адресою: АДРЕСА_1 , не має співвласників і розміщений на земельній ділянці право користування якою надано позивачу для будівництва.

Крім того, рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 19.12.2018 року у справі № 400/2552/19 встановлено, що рішеннями виконавчого комітету Заводської районної ради народних депутатів № 39 від 18.02.1994 року та № 332 від 20.02.1996 року саме ОСОБА_1 було надано дозвіл на будівництво об`єктів нерухомості, які складають літ. Ж-2, отже право забудовника щодо об`єкта декларування належить саме позивачеві і вказане право не є спільним.

Документом, що підтверджує право позивача, це договір купівлі-продажу від 14.07.1987 року, а з 30.11.1992 року - свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння.

Порушуючи ст. 3 Конституції України та визначені у ст. 4 Закону України «Про державну службу» принципи верховенства права (забезпечення пріоритету прав і свобод людини і громадянина відповідно до Конституції України, що визначають зміст та спрямованість діяльності державного службовця під час виконання завдань і функцій держави) та законності (обов`язок державного службовця діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України), працівники відповідача створили перешкоду ОСОБА_1 на шляху реалізації права на визнання об`єкта готовим для експлуатації (житлового будинку літ. Ж-2 по АДРЕСА_1 ). Відтак, право позивача порушено і підлягає захисту.

Стосовно позовних вимог щодо зобов`язати Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради зареєструвати декларацію від 27.03.2019 року про готовність до експлуатації житлового будинку літ.Ж по АДРЕСА_1 суд зазначає наступне:

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 5 КАС України способом захисту право особи від протиправної бездіяльності є визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язати вчинити певні дії, Тобто дії, які він повинен вчинити за законом.

На законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення

Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку (постанова Вищого адміністративного суду України від 17.12.2015 у справі №К/31204/15).

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

У справі, що розглядається, повноваження щодо зареєструвати декларацію від 27.03.2019 року про готовність до експлуатації житлового будинку чи надання мотивовано відмови у його наданні, регламентовано Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Умови, за яких орган відмовляє у реєстрації декларації, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен прийняти рішення про реєстрацію декларації. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - зареєструвати декларацію або прийняти рішення про повернення декларації .

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Частиною 1 ст. 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі. У разі часткового задоволення позовних вимог судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (ч. 3 ст. 139 КАС України).

Керуючись ст.ст. 2, 19, 139, 241 - 246, 260 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) до Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради (вул. Херсонське шосе, 48/8, м. Миколаїв, 54024, ) - задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Управління державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради від 09.04.2019 року № 1122/22.3-06 про повернення декларації про готовність до експлуатації житлового будинку літ. Ж по АДРЕСА_1 .

3. В інший частині позову відмовити.

4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Державного архітектурно-будівельного контролю Миколаївської міської ради (вул. Херсонське шосе, 48/8, м. Миколаїв, 54024, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) судові витрати у сумі 384,20 грн. (триста вісімдесят чотири гривні 20 копійок).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до Одеського апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 29.07.2019 року.

Суддя О.В. Малих