Справа № 1340/5559/18
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2019-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2019 рокуЛьвів№ 857/3585/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Гудима Л.Я., Довгополова О.М.

з участю секретаря судового засідання Гнідець Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 1340/5559/18 (головуючий суддя Лунь З.І., час ухвалення 10:57 год., м. Львів, повний текст складений 13 лютого 2019 року) за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю ,,Український центр Енергоремонт" до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В :

19 листопада 2018 року товариство з обмеженою відповідальністю (ТзОВ) ,,Український центр Енергоремонт" звернулось до суду з адміністративним позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області за № від 10.08.2018.

Рішенням від 06 лютого 2019 року Львівський окружний адміністративний суд позовні вимоги задовольнив повністю.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Головне управління ДФС у Львівській області подало апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення прийняте без врахування фактичних обставин та з порушенням і неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що суд першої інстанції не звернув належної уваги на доводи податкового органу про те, що контрагент позивача - ТзОВ ,,Марібакс" об`єктивно не мало можливості виконати умови договору відповідального зберігання трансформаторної оливи в кількості 53500 кг.

Так, згідно наявної в акті перевірки інформації позивач не надав жодного акту приймання-передачі майна із збереження, документів щодо транспортування товару з м. Дрогобич до м. Києва на відповідальне зберігання, не надав інформації, хто отримував дане майно згідно договору відповідального зберігання, та за чий рахунок проводились вантажно-розвантажувальні роботи при поверненні товару зі зберігання.

Крім того, відповідно до баз даних ДФС кількість працюючих у ТзОВ ,,Марібакс" - 1 людина, а також відсутні власні складські приміщення.

Слідчим управлінням фінансових розслідувань ГУ ДФС у Київській області під час досудового розслідування у кримінальному провадженні за ознаками правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 205 КК України, встановлено, що невідомі особи, діючи на території м. Києва та Київської області створили протягом 2016-2018 років низку суб`єктів господарської діяльності (в тому числі і ТзОВ ,,Марібакс") з ознаками фіктивності з метою прикриття незаконної діяльності інших осіб.

Також ГУ ДФС у Львівській області акцентує увагу на тому, що згідно наявних документів ТзОВ ,,Марібакс" придбало товарно-матеріальні цінності у грудні 2017 року у ТзОВ ,,Редколд", яке згідно даних ДПІ у Оболонському районі м. Києва не подавало звітність по ЄСВ по кількості працівників та по основних засобах, власне нерухоме майно відсутнє, основний вид діяльності - рекламні агентства, згідно даних архіву електронної звітності відсутні послуги з оренди складських приміщень, в тому числі резервуарів для зберігання оливи трансформаторної.

З огляду на викладене, відповідач вважає правомірним оскаржене податкове повідомлення-рішення, а тому просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому спростовує доводи відповідача про невідповідність рішення суду першої інстанції вимогам матеріального та процесуального права.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційного суду підтримав вимоги апеляційної скарги та просить їх задовольнити в повному обсязі.

Представник позивача заперечив вимоги апеляційної скарги та просить відмовити у її задоволенні з підстав, викладених у відзиві.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не належить до задоволення з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив та підтверджується матеріалами справи, що ТзОВ ,,Український Центр Енергоремонт" зареєстроване 13.07.2005 Бориславським міським управлінням юстиції Львівської області за №0000143, .

Позивач взятий на податковий облік 25.07.2005 за №989, на час проведення перевірки перебував на обліку Дрогобицької ОДПІ у Львівській області.

У періоді, який перевірявся, суб`єкт господарювання був платником податку на додану вартість, податку на доходи фізичних осіб, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, військового збору.

Протягом вказаного періоду товариство позивача використовувало у своїй діяльності власні приміщення, а саме: склади загальною площею 642,4 м.кв, допоміжні корпуси площею 344, 9 м.кв, компресорна площею 17,6 м.кв, виробничі приміщення площею 2141,3 м.кв.

За наслідками проведеної посадовими особами ГУ ДФС у Львівській області документальної позапланової виїзної перевірки ТзОВ ,,Український Центр Енергоремонт" з питань взаємовідносин із ТзОВ ,,Марібакс" ( ) за період грудень 2017 року складений акт перевірки за № 1748/13-01-14-14/33583465 від 13.07.2018 року.

На підставі висновків акту перевірки ГУ ДФС у Львівській області винесено податкові повідомлення рішення:

- № від 10.08.2018, яким збільшило позивачу грошове зобов`язання з ПДВ на суму 1216870,48 грн, з яких 973496,38 грн основного платежу та 243374,10 грн штрафних санкцій;

- № від 10.08.2018, яким збільшило позивачу грошове зобов`язання з податку на прибуток на суму 1081683,75 грн, з яких 865347,00 грн основного платежу та 216336,75 грн штрафних санкцій.

Висновки податкового органу базуються на тому, що позивач допустив порушення вимог п.198.1, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст.198 ПК України по взаємовідносинах з ТзОВ ,,Марібакс", що призвело до завищення податкового кредиту за грудень 2017 року у сумі 973496,38 грн та, відповідно, до заниження позитивного значення різниці між сумою податкового зобов`язання та суми податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду (рядок 17-рядок 8 декларації 0110) на зазначену суму;

- п.п.134.1.1 п.134.1, п.134, п.135.1 ст.135, п.137.1 ст.137 ПК України, що призвело до заниження об`єкту оподаткування за 2017рік на загальну суму 4867482,00 грн та, відповідно, до заниження податку на прибуток на 865347,00 грн за 2017 рік.

27.08.2018 ТзОВ ,,Український Центр Енергоремонт" подало скаргу до ДФС України про перегляд податкових повідомлень-рішень від 10.08.2018 № та №.

Рішенням ДФС України від 23.10.2018 №34350/6/99-99-11-01-01-25 скарга товариства задоволена частково, податкове повідомлення-рішення за № від 10.08.2018 скасоване, а податкове повідомлення-рішення за № від 10.08.2018 залишене без змін.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що надані позивачем докази спростовують доводи відповідача про те, що господарські операції не мали реального характеру.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскаржене податкове повідомлення-рішення є протиправним, а тому належить до скасування.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи, нормам матеріального і процесуального права та є вірними.

Так, частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу (ПК) України визначено, що податковим кредитом є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Статтею 198 ПК України встановлено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності (пункт 198.1).

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (пункт 198.2).

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду (пункт 198.3).

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу) (пункт 198.6).

Відповідно п. 201.10 ст.201 ПК України, податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, право на нарахування податкового кредиту обумовлюється наявністю факту придбання платником податку товарів, робіт, послуг, основних фондів, нематеріальних активів, в ціні яких платником податку-покупцем сплачений (нарахований) податок на додану вартість, та їх використання у власній господарській діяльності.

Статтею 1 Закону України ,,Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 9 Закону України ,,Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

З огляду на викладене апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що будь-які документи (у тому числі, договори, акти, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством. Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Суд першої інстанції належним чином дослідив надані сторонами докази та встановив, що ТзОВ ,,Український Центр Енергоремонт" (покупець) та ТзОВ ,,Марібакс" (продавець) уклали договір поставки від 06.10.2017 №27, відповідно до якого продавець зобов`язався поставити товар згідно із специфікаціями, які оформлюються додатками до цього договору і є його невід`ємною частиною, а покупець зобов`язався прийняти товар і сплатити його за умовами даного Договору (а.с.39-41).

Згідно з п.2.2 Договору поставка товару за цим договором здійснюється на умовах EXW (,,ІНКОТЕРМС 2010").

27 грудня 2017 року ТзОВ ,,Український Центр Енергоремонт" (поклажодавець) та ТзОВ ,,Марібакс" (зберігач) уклали договір відповідального зберігання за № 36, відповідно до умов якого поклажодавець зобов`язався передати, а зберігач - прийняти на відповідальне зберігання протягом дії цього договору майно: оливу трансформаторну Т - 1500 в кількості 53500 кг (а.с.53-54).

На підтвердження реального виконання умов вказаних договорів позивач надав: специфікації (додатки) відповідно до договору №27 від 06.10.2017 (а.с.42-52); договір відповідального зберігання майна №36 від 27.12.2017 (назва майна-олива трансформаторна Т-1500, 53500 кг) (а.с.53-54); акт №1 приймання-передачі майна за договором відповідального зберігання від 27.12.2017 (а.с.55); договір №ПЗ/Е-171911 від 05.12.2017 по ремонту тягового транформатора ПС ,,Тетерів", укладеного між ТзОВ ,,Український Центр Енергоремонт" та ПАТ ,,Українська залізниця" (а.с.58-62); специфікацію (додаток) відповідно до договору ПЗ/Е-171911 від 05.12.2017 (а.с.63); видаткові накладні постачальника ТзОВ ,,Марібакс" (а.с.64-74); товаро-транспортні накладні (автомобільний перевізник ТзОВ ,,Український Центр Енергоремонт", вантажовідправник ТзОВ ,,Марібакс") (а.с.75-80); накази про направлення у відрядження водія ОСОБА_1 (а.с.81, 84, 87, 90, 93); посвідчення про відрядження водія ТзОВ ,,Український Центр Енергоремонт" ОСОБА_1 (а.с.82-83, 85-86, 88-89, 91-92, 94-95); акти передачі майна за договором відповідального зберігання (а.с.124-127).

З матеріалів справи апеляційний суд вбачає, що відповідно до видаткових накладних ТзОВ ,,Марібакс" передало товариству позивача товар: шини мідні, оливу трансформаторну Т - 1500 в загальній кількості 53500 кг (партіями по 17500 кг та двічі по 18000 кг), провід ПБ, ТПК-160 (термосигналізатори), маслоквазівник МС-2, ремкомплект для ремонту РПН, вентилятори обдуву, дискові затвори ДУ-80, техпластину МБС на загальну суму 5 940 978,78 грн, в тому числі ПДВ на суму 973496,38 грн.

За даними бухгалтерського обліку зазначені господарські операції ТзОВ ,,Український Центр Енергоремонт" відображені наступними проведеннями :

Дт20 Кт 631 на суму 4 867 482, 40 грн - оприбуткування товару (грудень 2017);

Дт 6442 Кт 631 на суму ПДВ 973 496, 38 грн (грудень 2017) ( а.с. 25).

На всі факти поставок ТзОВ ,,Марібакс" видало товариству позивача податкові накладні від 18.12.2017 за № 237, № 238, № 239, № 240, від 19.12.2017 № 241, від 20.12.2017 № 242, від 21.12.2017 № 243, від 23.12.2017 № 244, № 245, від 24.12.2017 № 246, які 11.01.2018 зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних (а.с. 18).

Відповідність вказаних первинних документів вимогам Закону України ,,Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", а податкових накладних - вимогам п. 201.1 ст. 201 ПК України, податковим органом не спростовується.

Придбані товари ТзОВ ,,Український Центр Енергоремонт" використало у власній господарській діяльності, що підтверджується договором №ПЗ/Е-171911 від 05.12.2017 по ремонту тягового транформатора ПС ,,Тетерів" на суму 3 780 000 грн, укладеного між ТзОВ ,,Український Центр Енергоремонт" та ПАТ ,,Українська залізниця".

На час здійснення господарських операцій товариство позивача та його контрагент були зареєстровані у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, мали свідоцтва платників ПДВ.

Колегія суддів відхиляє доводи представника контролюючого органу щодо безтоварності господарських операцій товариства позивача з ТзОВ ,,Марібакс", оскільки такі висновки відповідача базуються в основному на дослідженні інформації баз даних ДФС.

При цьому колегія суддів зазначає, що інформаційні бази даних податкового органу не мають статусу офіційних і можуть містити помилки, які впливають на правовий статус платника податку. Таким чином, бази даних ДФС не є належними доказами у справі, чинним законодавством також не передбачена належність таких баз до засобів доказування.

Також суд першої інстанції вірно зазначив, що обґрунтованість оскарженого податкового повідомлення-рішення обставинами, які засвідчують порушення норм податкового законодавства не позивачем, а його контрагентом (постачальником) є неприпустимим, оскільки негативні наслідки настають лише для особи, яка допустила порушення податкового законодавства, а не до його контрагентів.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції про те, що надані позивачем документи повністю підтверджують реальність господарських операцій з поставки товарів, а тому оскаржене податкове повідомлення-рішення є протиправними.

Посилання відповідача на дані досудового розслідування у кримінальному провадженні колегія суддів визнає безпідставними, оскільки належними та допустимими доказами у кримінальному провадженні є обставини та факти, встановлені вироком суду, що набрав законної сили (ч.6 ст. 78 КАС України).

Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ч.3 ст. 243, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст.315, ст. ст. 316, 321, 322 , 325, 328, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 06 лютого 2019 року у справі № 1340/5559/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя В. В. Святецький
судді Л. Я. Гудим
О. М. Довгополов
Повне судове рішення складено 26.07.2019.