Справа № 761/35327/18
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2019-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Ісаєнко Ю.А., Лічевецького І.О.,

при секретарі: Андрієнко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 червня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Фонфари Марини Михайлівни про визнання дій неправомірними та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з адміністративним позовом до Інспектора Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Фонфари Марини Михайлівни, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову від 24.06.2018 року серії ЕАА № 455909 прийняту рядовим поліції Управління патрульної поліції в м. Києві Фонфара М.М.

Свої вимоги Позивач обґрунтовує тим, що його було притягнуто до відповідальності з недотриманням встановленого порядку, постанова прийнята з порушенням його прав та чинного законодавства, є необґрунтованою, незаконною та підлягає скасуванню. Підставою для притягнення до адміністративної відповідальності стало те, що 24.06.2018 року о 12 год. 14 хв. Позивач, керуючи автомобілем «Volkswagen Passat», номерний знак НОМЕР_1 , по проспекту Перемоги біля будинку № 8 в місті Києві, здійснив не вимушену зупинку на смузі для руху громадського транспорту, позначену дорожнім знаком 5.11, чим порушив вимоги п.17.1 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність згідно з ч. 3 ст. 122 КУпАП. Разом з тим, оскільки Позивач вважає, що Відповідач порушив порядок притягнення його до адміністративної відповідальності, а тому звернувся до суду з даним адміністративним позовом з метою захисту своїх порушених прав.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26 червня 2019 року відмовлено в задоволенні адміністративного позову.

Не погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовну заяву.

В апеляційній скарзі Позивач посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Зокрема, Позивач зазначає, що судом першої інстанції не наведеного жодного доказу того, що ОСОБА_1 здійснено не вимушену зупинку автомобіля, не зазначив мотиві відхилення аргументів Позивача щодо вимушеної зупинки та не навів обставин, що підтверджують наявність складу адміністративного правопорушення, зокрема суб`єктивної сторони.

Відповідачем відзив на апеляційну скаргу не подавався.

За приписами частини 5 статті 286 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку апеляційного оскарження з повідомленням учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 24 червня 2018 року Відповідач виніс відносно Позивача постанову, якою притягнув останнього до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Підставою для притягнення до адміністративної відповідальності стало те, що 24.06.2018 року о 12 год. 14 хв. Позивач, керуючи автомобілем «Volkswagen Passat», номерний знак НОМЕР_1 , по проспекту Перемоги біля будинку № 8 в місті Києві, здійснив не вимушену зупинку на смузі для руху громадського транспорту, позначену дорожнім знаком 5.11, чим порушив вимоги п. 17.1 ПДР України, за що передбачена відповідальність згідно з ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що Позивач дійсно, керуючи автомобілем «Volkswagen Passat», номерний знак НОМЕР_1 , по проспекту Перемоги біля будинку № 8 в місті Києві, здійснив не вимушену зупинку на смузі для руху громадського транспорту, позначену дорожнім знаком 5.11, чим порушив вимоги п. 17.1 ПДР України, за що передбачена відповідальність згідно з ч. 3 ст. 122 КУпАП. При цьому, вказані обставини Позивачем ні у позовній заяві, під час судового засідання не заперечувались. Суд першої інстанції дійшов висновку, що факт порушення Позивачем ПДР України мало місце у відповідності з постановою.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його необґрунтованим з огляду на таке.

За приписами частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Пунктом 11 частини 1статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII "Про Національну поліцію" визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Відповідно до частини 5 статті 14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

За п. 1.3. Правил дорожнього руху України затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п. 1.9).

Частина 3 статті 122 КУпАП, передбачає відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.

Відповідно до пункту 17.1 Правил дорожнього руху України на дорозі із смугою для маршрутних транспортних засобів, позначеній дорожнім знаком 5,8 або 5.11 забороняються рух і зупинка інших транспортних засобів на цій смузі.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень Позивача, 24 червня 2018 року о 12 год. 18 хв. останній, керуючи автомобілем «Volkswagen Passat», номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по проспекту Перемоги біля будинку № 8 в місті Києві, у зв`язку з поганим самопочуттям здійснив вимушену зупинку на смузі для руху громадського транспорту, позначену дорожнім знаком 5.11.

Позивач в своїх поясненнях під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, в позовній заяві та апеляційній скарзі вказує на те, що 24 червня 2018 року під час вимушеної зупинки до його автомобіля підійшов поліцейський, а не інспектор УПП у м. Києві ДПП рядова поліції Фонфара Марина Михайлівна .

Відповідно до постанови від 24.06.2018 року серії ЕАА № 455909 Позивач керуючи автомобілем «Volkswagen Passat», номерний знак НОМЕР_1 , по проспекту Перемоги біля будинку № 8 в місті Києві, здійснив не вимушену зупинку на смузі для руху громадського транспорту, позначену дорожнім знаком 5.11, чим порушив вимоги п. 17.1 ПДР України, за що передбачена відповідальність згідно з ч. 3 ст. 122 КУпАП.

У пункті 3 вищевказаної постанови зазначено посада, спеціальне звання та ПІБ особи яка розглядає справу - інспектор рядовий поліції Фонфара Марина Михайлівна. Також Фонфара Марина Михайлівна підписала оскаржувану постанову (а.с. 4).

На думку колегії суддів, з`ясування обставин, за яких вчинено адміністративне правопорушення, яке Позивачу поставлено за провину, буде неповним і поверховим, якщо не дослідити його в усіх тих аспектах, про які зазначено вище.

З позовної заяви, апеляційної скарги, та пояснень Позивача вбачається, що справа про адміністративне правопорушення не розглядалось, також йому не роз`яснено наданих законодавством прав, передбачені ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП України.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07 листопада 2015 року (далі - Інструкція № 1395), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

За приписами п. 8 розділу ІІІ Інструкції № 1395 справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. За відсутності цієї особи справа розглядається лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (стаття 268 КУпАП).

Відповідно до п. 9 розділу ІІІ Інструкції № 1395 розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки.

Відповідно ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, встановлено, що в порушення вказаних норм КУпАП і Інструкції № 1395 Відповідачем було винесено оскаржувану постанову.

Колегія суддів зазначає, що працівники патрульної поліції наділені повноваженнями щодо фіксування події адміністративного правопорушення, мають відповідні технічні засоби та спеціальні знання, відтак, враховуючи те, що відповідач мав можливість для формування доказової бази щодо правопорушення, яке описане в оскаржуваній постанові, однак ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції належних доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення надано не було.

Також, колегією суддів встановлено, що працівниками поліції не формувались матеріали адміністративної справи, не здійснювалася відеофіксація правопорушення, не відбиралися пояснення у правопорушника або свідків.

Тобто, Відповідачем не зібрано та не надано до суду доказів на підтвердження факту скоєння Позивачем правопорушення та правомірності своїх дій.

Матеріали справи про адміністративне правопорушення складаються лише з оскаржуваної постанови.

Колегія суддів звертає увагу, що оскаржувана постанова про притягнення Позивача до адміністративної відповідальності не може вважатися беззаперечним доказом вчинення нею правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення, а лише тільки вказує на нього.

Тобто, Відповідачем належним чином не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення Позивачем Правил дорожнього руху України.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що порушення процедури притягнення Позивача до адміністративної відповідальності та недотримання його гарантованих прав, є підставою для визнання протиправною та скасування постанови від 24.06.2018 року серії ЕАА № 455909 та задоволення адміністративного позову.

Суд першої інстанції на вищенаведене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні адміністративного позову.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що у рішенні суду першої інстанції невірно/помилково зазначено обставинам справи, а саме дату вчинення правопорушення та прийняття Відповідачем оскаржуваної постанови 06.03.2018 року, замість правильної 24.06.2018 року.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Розглянувши доводи ОСОБА_1 викладені в апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено при неповному з`ясуванні обставин справи та з помилковим застосуванням норм матеріального права, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Керуючись ст. ст. 238, 241, 242, 243, 271, 272, 286, 308, 310, 311, 319, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 червня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити адміністративний позов ОСОБА_1 до Інспектора Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Фонфари Марини Михайлівни про визнання дій неправомірними та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення.

Визнати протиправною та скасувати постанову від 24.06.2018 року серії ЕАА № 455909 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510 грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Ю.А. Ісаєнко

І.О. Лічевецький