Справа № 160/5544/19
Суддя: Серьогіна Олена Василівна
Дата ухвалення: 2019-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 липня 2019 року Справа № 160/5544/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Серьогіної О.В. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні адміністративну справу за адміністративним позовом Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю "Комтек Плюс" про стягнення адміністративно-господарських санкцій, -
14.06.2019 року Дніпропетровське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Комтек Плюс", в якому просить:
- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Комтек Плюс" на користь держави в особі Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів суму адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі 52 381,25 грн.
Позивачем в обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач у 2018 році не виконав норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у кількості одного робочого місця, чим порушив вимоги частини першої статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» від 21.03.1991 №875-ХІІ (далі - Закон №875-ХІІ). Так, відповідачем наданий звіт про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю за 2018 рік, відповідно до якого у відповідача у 2018 році повинно було бути працевлаштована 1 особа з інвалідністю. Фактично за даними звіту особи з інвалідністю на підприємстві не працювали. Отже, відповідач не виконав норматив по створенню 1 робочого місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у зв`язку з чим позивач просить стягнути з відповідача адміністративно-господарські санкції в сумі 52 381,25 грн. за невиконання у 2018 році нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.06.2019 р. відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін з 19.07.2019 року.
Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи Дніпропетровським окружним адміністративним судом, що підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи.
10.07.2019 року від Товариства з обмеженою відповідальністю "Комтек Плюс" надійшов відзив на адміністративний позов, в обґрунтування якого зазначено, що відповідач протягом всього 2018 року щомісячно подавав звіти (за формою № 3-ПН) про наявність вакансії для працевлаштування інвалідів, а саме адміністратора чергового. Однак державною службою зайнятості протягом 2018 р. не було направлено до ТОВ "Комтек Плюс" для працевлаштування жодної особи, яку було визнано на підставі чинного законодавства України особою з інвалідністю. Тобто, державна служба зайнятості не дотримувалась покладеного на неї державою обов`язку здійснювати пошук для інвалідів підходящої роботи. Вини відповідача у тому, що центри зайнятості не направляють для працевлаштування осіб з інвалідністю на підприємство, на якому відкриті вакансії, немає. Відповідач зобов`язаний створити робочі місця для інвалідів у передбаченій законом кількості. Проте цей обов`язок не супроводжується обов`язком займатись пошуком інвалідів для працевлаштування. Натомість, ТОВ "Комтек Плюс" самостійно здійснювало працевлаштування інвалідів, які звертались безпосередньо до нього. Так, за особистим зверненням протягом 2018 р. ТОВ "Комтек Плюс" працевлаштувало особу з інвалідністю - ОСОБА_1 (наказ № 142-к від 03.12.2018 р.). Отже, відповідач всіляко сприяв працевлаштуванню інвалідів та виконував усі вимоги законодавства щодо забезпечення прав інвалідів на працевлаштування у повному обсязі. Однак обов`язок підприємства щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов`язком займатись пошуком інвалідів для працевлаштування. У зв`язку з викладеним просить, відмовити в задоволенні позовних вимог.
16.07.2019 року від Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено наступне. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив наступне, що з метою безумовного дотримання вимог чинного законодавства, ТОВ «Комтект Плюс» у 2018 році щомісячно подавались до Шевченківського районного центру зайнятості звіти про наявність вакансії форми 3-ПН, у яких зазначалось про наявність вакансій. Отже, не всі можливі заходи для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідач здійснив. Адже, у разі подання до Шевченківського районного центру зайнятості лише інформації про попит на робочу силу (вакансії), на які можливе працевлаштування осіб з інвалідністю (форма №3-ПН), не можна вважати, що роботодавець зробив усе можливе для працевлаштування фахівця з інвалідністю. Так, з роботодавцями, які не виконали норматив працевлаштування осіб з інвалідністю, передбачений частиною першою статті 19 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні», державною службою зайнятості проводиться індивідуальна робота для працевлаштування на вільні робочі місця конкретного фахівця, який має інвалідність. У разі відсутності необхідних спеціалістів серед зареєстрованих безробітних осіб з обмеженими фізичними можливостями державна служба зайнятості на замовлення роботодавців організовує та здійснює професійне навчання - професійну підготовку, перепідготовку та підвищення кваліфікації (стаття 35 Закону України «Про зайнятість населення»). З метою підтримки зайнятості осіб з інвалідністю державна служба зайнятості інформує роботодавців про професійно-кваліфікаційний склад безробітних осіб з інвалідністю та пропонує подальшу співпрацю щодо укомплектування робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю, в тому числі з компенсацією роботодавцю єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Таким чином, для виконання нормативу робочих місць для осіб з інвалідністю, роботодавець має брати активну участь у заходах, що проводить державна служба зайнятості для працевлаштування осіб з інвалідністю, а саме: забезпечувати для осіб з інвалідністю робочі місця з відповідною оплатою праці з урахуванням професійно-кваліфікаційного складу безробітних, зареєстрованих в державній службі зайнятості; здійснювати підбір робочого місця працівникам на підприємстві, де настала інвалідність; приймати на роботу осіб з інвалідністю, які безпосередньо звертаються до підприємств, установ, організацій за працевлаштуванням; пристосовувати робочі місця для осіб з інвалідністю з урахуванням рекомендацій медико-соціальної експертної комісії та індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю; у разі необхідності створювати спеціальні робочі місця за рахунок коштів Фонд) соціального захисту інвалідів; здійснити замовлення на професійне навчання або підготовку особи з інвалідністю з разі відсутності фахівців з потрібними професіями серед зареєстрованих у державній служб: зайнятості осіб з інвалідністю. Професійне навчання на замовлення роботодавця здійснюють центри професійно-технічної освіти державної служби зайнятості, центри професійної реабілітації осіб з інвалідністю Міністерства соціальної політики України та інші навчальні заклади; брати участь у заходах, що організовують центри зайнятості для роботодавців з метою відбору кандидатів на роботу: ярмарках, міні-ярмарках вакансій, презентації професій, зустрічах, з метою вирішення проблем та обговорення перспектив працевлаштування осіб з інвалідністю. Державна служба зайнятості в своєму листі від 14 вересня 2016 року №ДЦ-01-6415/0/616 «Щодо обов`язковості подання форми № 3-ПН та заходів з працевлаштування інвалідів», також надала аналогічне пояснення щодо заходів, які є обов`язковими для роботодавців при виконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю. Також, слід зазначити, що держава щорічно виділяє значні кошти для фінансування соціальних програм, спрямованих на соціальних захист осіб з обмеженими фізичними можливостями, в тому числі і на програму щодо навчання та професійної підготовки, перепідготовки та реабілітації осіб з інвалідністю працездатного віку, а також на фінансування створення робочого місця для працівника, який має інвалідність. Роботодавцям надаються позики на поворотній і безповоротній основі для створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, а також численні пільги щодо компенсації єдиного соціального внеску на загальнодержавне соціальне страхування і навіть, для компенсації заробітної плати у разі працевлаштування особи з інвалідністю з числа внутрішньо переміщених осіб, що передбачено Порядком здійснення заходів сприяння зайнятості, повернення коштів, спрямованих на фінансування таких заходів, у разі порушення гарантій зайнятості для внутрішньо переміщених осіб, затвердженого постановою КМУ від 8 вересня 2015 року №696. Але, відповідач скористався лише найпростішим варіантом з численних передбачених законодавством заходів спрямованих на виконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю - це подання до центру зайнятості звітної форми №3-ПН. Відповідач не виконав усіх вище перелічених заходів щодо виконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що згідно звіту про зайнятість та працевлаштування інвалідів Товариство з обмеженою відповідальністю «Комтек Плюс» за 2018 рік від 28.02.2019 форми № 10-ПІ, наданого до Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу (осіб) становить 32 особи, з них кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог ст.19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" - 1 особа.
Позивачем нараховано адміністративно-господарську санкцію за невиконання відповідачем нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю за 2018 рік у розмірі 52 381,25 грн.
Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам, якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.
Закон України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" від 21.03.1991 № 875-XII (далі - Закон № 875-XII) визначає основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами.
Відповідно до статті 7 Закону № 875-XII законодавство про соціальну захищеність інвалідів в Україні складається з цього Закону та інших актів законодавства, що видаються відповідно до нього.
Згідно з частиною першою статті 18 Закону № 875-XII забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.
Підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина третя статті 18 Закону № 875-XII).
Статтею 18-1 Закону № 875-XII визначено, що особа з інвалідністю, яка не досягла пенсійного віку, не працює, але бажає працювати, має право бути зареєстрованою у державній службі зайнятості як безробітна.
Рішення про визнання особи з інвалідністю безробітною і взяття її на облік для працевлаштування приймається центром зайнятості за місцем проживання особи з інвалідністю на підставі поданих нею рекомендації МСЕК та інших передбачених законодавством документів.

Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у особи з інвалідністю кваліфікації та знань, з урахуванням її побажань.

Державна служба зайнятості може за рахунок Фонду соціального захисту інвалідів надавати дотацію роботодавцям на створення спеціальних робочих місць для осіб з інвалідністю, зареєстрованих у державній службі зайнятості, а також проводити професійну підготовку, підвищення кваліфікації і перепідготовку цієї категорії осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до вимог статті 19 Закону № 875-XII:

-для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця (частина перша);

-підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення (частина друга);

-підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування осіб з інвалідністю у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону (частина третя).

Аналіз зазначених положень Закону дає підстави для висновку про те, що обов`язки роботодавців стосовно забезпечення прав інвалідів на працевлаштування полягають у:

а)виділенні та створенні робочих місць для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальних робочих місць;

б)створенні для інвалідів умов праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації;

в)забезпеченні інших соціально-економічних гарантії, передбачених чинним законодавством;

г)наданні державній службі зайнятості інформації, необхідної для організації працевлаштування інвалідів;

д)звітуванні Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, судом встановлено, що обов`язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов`язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування. Такий обов`язок покладений на державну службу зайнятості.

Згідно з частиною першою статті 20 Закону № 875-XII підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.

Відповідно до частини четвертої статті 20 Закону № 875-XII адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України.

Як установлено судом та підтверджено матеріалами справи, відповідач своєчасно подав до Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2018 рік.

Судом також встановлено, що відповідач протягом 2018 року у відповідності до вимог Порядку подання форми звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)", затвердженого Наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 № 316 з відповідними змінами, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.06.2013 за №988/23520, подавав до Шевченківського районного центру зайнятості кожного місяця звіти про наявність вакансій форми № 3-ПН, в яких зазначав про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування осіб з інвалідністю.

Крім того, у грудні 2018 року Товариством з обмеженою відповідальністю "Комтек Плюс" було самостійно працевлаштовано особу з інвалідністю, а саме ОСОБА_1 на посаду адміністратора чергового на 0,5 ставки з оплатою згідно відпрацьованого часу, що підтверджується наказом № 142-К від 03.12.2018 року.

Вищезазначене свідчить, що відповідачем вживалися залежні від нього заходи щодо працевлаштування осіб з інвалідністю на вакантні посади. Фактів відмови у працевлаштуванні інвалідів при розгляді справи судом не встановлено.

Твердження позивача про невжиття відповідачем протягом 2018 року всіх обов`язкових заходів для роботодавців при виконанні нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю, наведених в листі Державної служби зайнятості "Щодо обов`язковості подання форми № 3-ПН та заходів з працевлаштування інвалідів", суд вважає неприйнятними, оскільки відповідальність, визначена статтею 20 Закону № 875-XII, настає для роботодавців за нестворення у необхідній кількості робочих місць для працевлаштування інвалідів, а не за невжиття заходів по пошуку інвалідів для працевлаштування.

Також суд вважає за необхідне зазначити, що адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у зв`язку зі скоєнням правопорушення.

Згідно із статтею 218 Господарського кодексу України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання. Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.

Отже, для стягнення адміністративно-господарських санкцій слід виходити із загальних норм права відносно відповідальності за порушення зобов`язань та встановлення в діях або бездіяльності підприємства складу правопорушення з метою застосування юридичної відповідальності у вигляді адміністративно-господарських санкцій.

У постанові від 26.06.2018 по справі № 806/1368/17 Верховний Суд зробив правовий висновок про те, що обов`язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов`язком займатися пошуком інвалідів для працевлаштування. Отже, своєчасно та в повному обсязі надавши інформацію про попит на вакансії підприємство, фактично, вживає усіх залежних від нього передбачених законом заходів для відповідності середньооблікової чисельності працюючих інвалідів установленим нормативам, тобто заходів для недопущення господарського правопорушення.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі П/811/693/17, від 02 травня 2018 року у справі № 804/8007/16, від 13 червня 2018 року у справі № 819/639/17.

Доказом, який свідчить про створення робочих місць для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальних робочих місць, та інформування органів зайнятості про наявність вільних робочих місць для інвалідів, є звіт форми № 3-ПН.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 02 травня 2018 року у справі № 804/8007/16.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно із частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду, позивачем не доведено підстав для застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій в сумі 52 381,25 грн., з огляду на, що суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

За правилами статті 139 КАС України понесені позивачем витрати у виді судового збору за подання даного позову покладаються на позивача та відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 2, 5-10, 72-90, 139, 242-246, 205, 250, 255, 257-263, 293-295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову Дніпропетровського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю "Комтек Плюс" про стягнення адміністративно-господарських санкцій - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Серьогіна