Справа № 808/8895/15
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2019-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

23 липня 2019 року м. Дніпросправа № 808/8895/15

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),

суддів: Прокопчук Т.С., Шлай А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпро апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області

на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року (суддя суду першої інстанції Сацький Р.В.), прийняте в порядку письмового провадження в м. Запоріжжя, повне судове рішення складено 26.04.2019 року, в адміністративній справі №808/8895/15 за позовом ОСОБА_1 до Запорізького міського управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області, Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, треті особи: Державна казначейська служба України, Головне управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

07 грудня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про скасування наказу №436 від 05.11.2015, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.

В обгрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що його звільнення є незаконним, вказує на те, що він виявляв бажання працювати в Національній поліції України, рапортів чи заяв щодо небажання працювати в Національній поліції України не подавав, при звільненні йому не пропонувалась інша посада, його згода щодо переведення на службу до лав Національної поліції України не запитувалась. Позивач вважає, що ГУ Національної поліції в Запорізькій області є правонаступником ГУМВС України в Запорізькій області. Також зазначає, що про своє звільнення дізнався з отриманого 11.10.2015 поштою листа під час перебування на лікарняному. В день його звільнення належним чином оформлена трудова книжка на руки видана не була. Зазначеними діями йому спричинена моральна шкода.

Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 24 лютого 2016 року, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07.07.2016 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Постановою Верховного Суду від 28.11.2018 Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 24 лютого 2016 року та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 07.07.2016 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до Запорізького окружного адміністративного суду.

За наслідками нового розгляду справи рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено:

Визнано протиправним наказ №436 о/с від 05.11.2015, виданий начальником ГУМВС України в Запорізькій області в частині звільнення помічника начальника районного відділу - оперативного чергового Шевченківського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ за скороченням штатів.

Скасовано наказ №436 від 05.11.2015 виданий начальником ГУМВС України в Запорізькій області в частині звільнення помічника начальника районного відділу - оперативного чергового Шевченківського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області ОСОБА_1 з органів внутрішніх справ.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді помічника начальника районного відділу - оперативного чергового Шевченківського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області з 06.11.2015.

Зобов`язано Головне управління міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення за пунктом 64 "з" у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації) згідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, у зв`язку із виявленням бажання проходити службу в поліції.

Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Запорізькій області прийняти відповідну заяву та розглянути кандидатуру ОСОБА_1 для зайняття посади у відповідності до пункту 9 Розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про Національну поліцію" у Головному управлінні Національної поліції в Запорізькій області та видати відповідний наказ.

Визнано період часу невиконання ОСОБА_1 службових обовязків вимушеним прогулом.

Стягнуто з ГУ МВС України в Запорізькій області на користь ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , код ЄДРПОУ НОМЕР_1 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 56024 (п`ятдесят шість тисяч двадцять чотири) грн. 97 коп.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області звернулось з апеляційною скаргою у даній справі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідно до пп. «г» п. 64 Положення особи рядового і молодшого начальницького складу звільняються зі служби в запас ( з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - за відсутності можливості подальшого використання на службі. При цьому, судом не було досліджено, чи можливо було в подальшому використовувати позивача на службі. Представник відповідача долучив до матеріалів справи наказ МВС України №1388 від 06.11.2015 року «Про організаційно-штатні зміни», відповідно до якого штати органів, підрозділів, закладів, установ та підприємств МВС України, згідно з переліком - вважаються такими, що втратили чинність. З урахуванням зазначеного наказу МВС №1388 у ГУМВС України в Запорізькій області, скоротились всі посади, як наслідок була відсутня можливість перевести позивача на іншу посаду, а також запропонувати будь-яку вакантну посаду в ГУМВС України в Запорізькій області. Також, відповідач звертає увагу суду на те, що під час розгляду справи в суді першої інстанції не було встановлено наявності доказів, що свідчили б про бажання позивача проходити службу в поліції. Під час розгляду справи встановлено, що до 06.11.2015 року рапорту до Національної поліції з проханням прийнято його на службу до поліції від Позивача не надходило, рапорту про звільнення у зв`язку з переходом до іншого міністерства, відомства ні до ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області, ні до ГУМВС України в Запорізькій області позивач не подавав. Також, відповідач вважає, що судом першої інстанції необґрунтовано стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу саме з ГУ МВС України в Запорізькій області, оскільки позивач не проходив службу в ГУ МВС України в Запорізькій області, не отримував там заробітну плату, та відповідно не має право отримувати середній заробіток за рахунок останнього. Також, на думку відповідача, під час розгляду справи не доведено того, що позивачем подано рапорт про бажання проходити службу в поліції у строк, визначений п. 9 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про національну поліцію», тому відсутні підстави покладення на відповідача обов`язку розглядати вказаний рапорт.

Дослідивши обставини справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено, що позивач перебував (проходив службу) на посаді помічника начальника відділу - оперативного чергового чергової частини штабу Шевченківського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області з 07.10.2014 по 06.11.2015.

05.11.2015 начальником Шевченківського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області на ім`я начальника ГУМВС України в Запорізькій області, який має право приймати на службу в ГУМВС України в Запорізькій області, та звільняти зі служби в ГУМВС України в Запорізькій області (п…) було складене та подане Подання, відповідно до якого позивач підлягає звільненню з органів внутрішніх справ України за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС України, на таких підставах:

- подання рапорту від 15.10.2015 про звільнення з ОВС за власним бажанням;

- відсутність відомостей про прийняття позивача на службу до ГУ НП України в Запорізькій області.

05.11.2015 Наказом ГУМВС України в Запорізькій області № 436 о/с "По особовому складу", згідно з пунктами 10, 11 розділу ХІ Закону України "Про національну поліцію" позивача звільнено з органів внутрішніх справ з 06.11.2015 у запас Збройних Сил України за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС України.

Підставою видання даного оскаржуваного наказу послужило подання Начальника Шевченківського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області, та власноруч написаний рапорт позивачем про звільнення з ОВС за власним бажанням від 15.10.2015.

Зі змісту подання начальника Шевченківського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області, та спірного наказу № 436 о/с від 05.11.2015 вбачається що підставами для звільнення позивача за пунктом 64 "г" слугував його власноруч написаний рапорт 15.10.2015 про звільнення за власним бажанням, та відсутність відомостей про прийняття його на службу в поліцію.

Правомірність та обґрунтованість звільнення позивача з роботи за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом ОВС України є предметом спору, переданого на вирішення суду.

Суд касаційної інстанції скасовуючи рішення судів першої та другої інстанції виходив з наступного:

- Закон № 580-VІІІ опублікований в газеті Голос України 06.08.2015 отже він набрав чинності 07.11.2015 (окрім норм визначених пунктом 1 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення");

- тобто тримісячний строк, протягом якого працівники міліції, що виявили бажання проходити службу в поліції, за умови їх відповідності вимогам до поліцейських, передбачених законом № 580-VІІІ, могли бути прийняті на службу в поліцію, закінчився 06.11.2015 яке є останнім днем вказаного строку;

- враховуючи приписи пунктів 9-10 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" та підпункту "г" пункту 64 Положення, працівник міліції міг бути звільнений зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів виключно у разі відмови від проходження служби в поліції та/або неприйняття на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, за умови відсутності можливості подальшого використання на службі;

- як встановлено судами попередніх інстанцій підставою для прийняття оспорюваного наказу про звільнення позивача з посади послугував його рапорт про звільнення з ОВС за власним бажанням від 15.10.2015, однак в матеріалах справи є рапорт про відкликання ним рапорту про звільнення з ОВС, який надійшов до ГУМВС 10.11.2015, а був написаний 03.11.2015, також 04.12.2015 до ГУ НП України в Запорізькій області надійшов рапорт позивача про прийняття його до служби в поліцію;

- при вирішенні питання щодо звільнення позивача зі служби через скорочення штатів на підставі підпункту "г" пункту 64 Положення, відповідач 1 повинен був розглянути можливість його подальшого використання на службі, оскільки такий порядок звільнення працівника міліції прямо передбачений пунктами 9-10 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 580-VІІІ, проте судами попередніх інстанцій вказаної обставини з`ясовано не було;

- ліквідація юридичної особи публічного права має місце у випадку, якщо в розпорядчому акті органу державної влади наведено обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої відмови, у разі ж покладення виконання завдань і функцій ліквідованого органу на інший орган, мова йде фактично про реорганізацію, і таким чином встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи (дані висновки наведені Верховним Судом України у постановах № 21-237а11 від 28.10.2014 № 21-484а14;

- враховуючи, що суд касаційної інстанції позбавлений можливості перевіряти правильність застосування судами першої та другої інстанції норм матеріального та процесуального права, інакше аніж на підставі та в межах встановлених фактичних обставин справи, та/або самостійно їх встановлювати, касаційна скарга була задоволена в повному обсязі а рішення судів попередніх інстанцій скасовані з направленням справи на новий розгляд.

Під час нового розгляду справи Запорізький окружний адміністративний суд вирішуючи спір між сторонами виходив з того, що позивач скористався своїм правом на відізвання рапорту про звільнення, також позивачем було подано рапорт про намір продовжувати службу. Відтак, звільнення позивача зі служби на підставі подання, яке обґрунтовано надходженням від позивача рапорту про звільнення та небажання позивача в подальшому проходити службу в органах внутрішніх справи є протиправним. Суд дійшов висновку, що весь час невиконання позивачем своїх посадових обов`язків є вимушеним прогулом. Тому, позивача слід поновити на роботі із виплатою середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Також, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність покладення на відповідача обов`язку по розгляду заяви позивача про подальше проходження служби.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

02 липня 2015 року Верховною Радою України прийнято Закон України "Про Національну поліцію" (Закон №580-VIII, набрав чинності 07 листопада 2015 року), яким утворено Національну поліцію України - центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Відповідно до преамбули Закон №580-VIII визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України.

Як визначено пунктом 12 розділу ХІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №580-VІІІ, працівникам міліції, які у визначеному цим Законом порядку прийняті на службу до поліції, наказами про призначення на відповідні посади одночасно присвоюються відповідні спеціальні звання поліції.

Відповідно до пункту 9 Розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" видання наказу про призначення є самостійною і достатньою підставою для призначення колишніх працівників міліції на посади, створені в структурі Національної поліції України.

Відповідно до пункту 9 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №580-VIII, працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, за умови відповідності вимогам до поліцейських, визначеним цим Законом, упродовж трьох місяців з дня опублікування цього Закону можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою чи проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. Посади, що пропонуються особам, зазначеним у цьому пункті, можуть бути рівнозначними, вищими або нижчими щодо посад, які ці особи обіймали під час проходження служби в міліції.

Пункт 10 розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №580-VIII встановлює, що працівники міліції, які відмовилися від проходження служби в поліції та/або не прийняті на службу до поліції в тримісячний термін з моменту попередження про наступне вивільнення, звільняються зі служби в органах внутрішніх справ через скорочення штатів. Указані в цьому пункті особи можуть бути звільнені зі служби в органах внутрішніх справ до настання зазначеного в цьому пункті терміну на підставах, визначених Положенням про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ.

З аналізу наведеного слідує, що працівники міліції, які виявили бажання проходити службу в поліції, можуть бути прийняті на службу до поліції шляхом видання наказів про призначення за їх згодою або проходження конкурсу на посади, що заміщуються поліцейськими, у будь-якому органі (закладі, установі) поліції. В разі ж, якщо працівник міліції не виявив бажання проходити службу, він може бути звільнений зі служби у зв`язку зі скороченням штатів.

Статтею 18 Закону України "Про міліцію" від 20.12.1990 №565-XII (що був чинним на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України".

Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затверджене Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114 (надалі - Положення):

Пунктом 64 «г» Положення, визначено, що особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі".

Як видно з наказу про звільнення позивача зі служби, ОСОБА_1 було звільнено зі служби на підставі п. 64 «г» Положення. Підставами для звільнення позивача за пунктом 64 "г" слугував його власноруч написаний рапорт 15.10.2015 про звільнення за власним бажанням, та відсутність відомостей про прийняття його на службу в поліцію.

Як вірно встановлено судом під час розгляду даної справи, окрім рапорту позивача про звільнення за власним бажанням від 15.10.2015 є також два рапорти. Перший рапорт про відзив рапорту про звільнення за власним бажанням датований 03.11.2015, отриманий відповідачем 1 10.11.2015, та другий рапорт датований 29.10.2015 про призначення позивача на іншу посаду в іншому структурному підрозділі ГУМВС України в Запорізькій області. Другий рапорт про переведення на іншу посаду складений позивачем 29.10.2015 підписаний саме начальником Шевченківського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області 03.11.2015, про що міститься власноруч написана резолюція з датою.

Отже, позивач скористався своїм правом на відкликання раніше поданого рапорту про звільнення за власним бажанням, і це було відомо начальнику Шевченківського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області 03.11.2015, що підтверджується належними та допустимими доказами. Тому посилання в поданні начальником Шевченківського РВ ЗМУ ГУМВС України на те, що позивач подав рапорт про звільнення з ОВС за власним бажанням є таким що не відповідає дійсному бажанню позивача в подальшому проходити службу в міліції, а потім і в поліції.

Як видно з мотивування подання та наказу про звільнення позивача зі служби, можливість подальшого використання ОСОБА_1 на службі в національній поліції відповідачем 1 не була перевірена, що суперечить пп. 64 «г» Положення за яким і було звільнено позивача.

Доводи відповідача з приводу того, що подана до суду копія наказу МВС №1388 свідчить про відсутність подальшого використання позивача на службі, не спростовує висновків суду першої інстанції з приводу того, що при виданні спірного наказу про звільнення відповідачем не було перевірено можливості використання позивача на службі, адже така перевірка мала бути здійснена відповідачем під час видання наказу, а не судом при розгляді справи про поновлення особи на роботі.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що Наказ № 436 О/С виданий начальником ГУМВС України в Запорізькій області в частині звільнення позивача з ОВС за пунктом 64 "г" через скорочення штатів є неправомірним та таким що підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 24 Положення, 24. у разі незаконного звільнення або переведення на іншу посаду особи рядового, начальницького складу органів внутрішніх справ підлягають поновленню на попередній посаді з виплатою грошового забезпечення за час вимушеного прогулу або різниці в грошовому забезпеченні за час виконання службових обов`язків, але не більш як за один рік.

Якщо заява про поновлення на службі розглядається більше одного року не з вини особи рядового, начальницького складу, така особа має право на отримання грошового забезпечення за весь час вимушеного прогулу".

Відповідно до Постанови КМУ від 16.09.2015 № 730 "Про утворення територіальних органів Національної поліції" та ліквідацію територіальних органів МВС", територіальні підрозділи ОВС, куди також відноситься Шевченківський РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області, ліквідовані. Однак згідно з наявною інформацією в державному реєстрі юридичних осіб ГУМВС України, структурним підрозділом якого був Шевченківський РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області знаходиться в стадії припинення, і до теперішнього часу не ліквідовано.

З огляду на визнання протиправним скасування наказу про звільнення позивача зі служби, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про достатність підстав для поновлення позивача на службі в саме в ГУМВС України в Запорізькій області (ліквідаційна комісія) та стягнення з нього на користь позивача середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, яка судом першої інстанції обрахована у порядку визначеному Законом.

Крім того, суд першої інстанції вірно зазначив, що оскільки п. 64 «з» Положення "з" встановлював право на звільнення з ОВС в зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади (установи, організації), а ГУ МВС України в Запорізькій області знаходиться в стадії припинення, суд поновлюючи позивача на службу в ГУМВС України в Запорізькій області повинен захистити право позивача у такий спосіб, щоб він міг його реалізувати у діючий на час виникнення спірних відносин спосіб.

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин справи, судом першої інстанції правомірно покладено на відповідача обов`язок по розгляду рапорту ОСОБА_1 про подальше проходження служби в органах внутрішніх справ, зокрема шляхом розгляду кандидатури позивача для зайняття посади у відповідності до пункту 9 Розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про Національну поліцію".

Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

У відповідності до Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (Із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного суду N 5 від 25.05.2001 N 1 від 27.02.2009) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Заявляючи вимогу про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю

її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Суд враховує, доводи позивача щодо заявлених вимоги, та вважає їх обгрунтованими, оскільки незаконним звільненням позивачу була спричинена моральна шкода яка полягає у тому, що відбулися певні зміни у його житті, пов`язані з пошуком нової роботи, позбавлення його певних матеріальних благ у вигляді винагороди (заробітної плати) за його працю. Враховуючи триваючий з 2015 року час порушення прав та законних інтересів позивача, стягнення моральної шкоди на користь ОСОБА_1 у розмірі 25000 грн. суд вважає обґрунтованим.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, правильно встановив обставини справи та застосував норми матеріального та процесуального права.

При цьому, вірно вирішивши спір між сторонами та фактично правильно встановивши обставини справи, суд першої інстанції припустився помилки визнавши час вимушеного невиконання позивач трудових обов`язків вимушеним прогулом.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що в силу приписів п. 24 Положення, а також з урахування вимог КЗпП України вимушеним прогулом є період часу після незаконного звільнення позивача з роботи до його фактичного поновлення. При цьому, такий період є безумовно часом вимушеного прогулу в силу Закону для умов стягнення заробітку після поновлення особи на роботі з підстав незаконного звільнення, необхідність додаткового визнання цього періоду вимушеним прогулом в судовому порядку чинним законодавством, ще й в порядку адміністративного судочинства, не передбачена.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання всього часу не виконання ним своїх службових обов`язків вимушеним прогулом не підлягають задоволенню, оскільки вказаний період є таким в силу Закону, з урахуванням висновків суду про незаконність наказу про звільнення позивача зі служби та поновлення його на роботі.

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати частково та прийняти в цій частині нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог, в іншій частині рішення суду першої інстанції необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 317, ст. 321 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області - задовольнити частково.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2019року в адміністративній справі №808/8895/15 - скасувати в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 про визнання періоду часу невиконання ОСОБА_1 службових обов`язків вимушеним прогулом та прийняти в цій частині нову постанову про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.

В іншій частині рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року в адміністративній справі №808/8895/15 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню не підлягає відповідно до ч. 5 ст. 328 КАС України

Постанова в повному обсязі складена 24.07.2019 року.

Головуючий - суддя О.О. Круговий

суддя Т.С. Прокопчук

суддя А.В. Шлай