Справа № 140/1700/19
Суддя: Сорока Юрій Юрійович
Дата ухвалення: 2019-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2019 року ЛуцькСправа № 140/1700/19

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Сороки Ю.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Волинській області про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся з позовом до Управління Держпраці у Волинській області про визнання протиправною та скасування постанови №ВЛ418/323/АВ/ТД-ФС від 15.04.2019 про накладення штрафу уповноваженими особами в розмірі 125 190 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постановою першого заступника начальника Управлінням Держпраці у Волинської області Бондарчука Ю.Т. від 15.04.2019 №ВЛ418/323/АВ/ТД-ФС, за порушення ч.3 ст.24 КЗпП України, в частині допущення працівника до роботи без укладення трудового договору, до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 застосовано штраф у розмірі 125 190 грн.

Позивач вважає постанову №ВЛ418/323/АВ/ТД-ФС від 15.04.2019 про накладення штрафу протиправною та такою, що підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Постановою Ратнівського районного суду Волинської області від 22.03.2019 у справі №166/353/19 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.41 КпАП України та провадження у справі закрито у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення. Зазначеним судовим рішенням встановлено, що водій ОСОБА_2 був допущений до роботи до здійснення вантажного перевезення без укладення трудового договору. За таких обставин, судом притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч.3 ст.41 КпАП України, а саме фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

Таким чином, як оскарженою постановою Управління Держпраці у Волинської області від 15.04.2019 №ВЛ418/323/АВ/ТД-ФС так і постановою Ратнівського районного суду Волинської області від 22.03.2019 у справі №166/353/19 позивача притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу за допущення працівника ОСОБА_2 до роботи без укладення трудового договору.

Проте, відповідно до ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Крім того,звертає увагу суду на те, що постановою Ратнівського районного суду Волинської області від 22.03.2019 позивача було визнано винним у вчиненні вищевказаного адміністративного правопорушення, а адміністративне стягнення не було накладено з нереабілітуючих підстав, а саме лише у зв`язку із пропуском відповідачем строку складення протоколу про адміністративне правопорушення та направлення його до суду.

У зв`язку із чим, просить суд визнати протиправною та скасувати постанову №ВЛ418/323/АВ/ТД-ФС від 15.04.2019 про накладення штрафу у розмірі 125 190 грн.

Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 29.05.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі та вирішено розгляд справи проводити без проведення судового засідання та повідомлення (виклику) сторін.

Представник відповідача у відзиві на позовну заяву від 12.06.2019 позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позову, мотивуючи тим, що в даному випадку до позивача застосовано два різні види юридичної відповідальності. Так, згідно рішення Ратнівського районного суду Волинської області від 22.03.2019 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ч.3 ст.41 КУпАП, а постановою Управління Держпраці у Волинській області №ВЛ418/323/АВ/ТД-ФС від 15.04.2019 застосовано штрафні санкції за порушення ч.3 ст.24 Кодексу законів про працю та на підставі ст.265 цього ж Кодексу, за процедурою визначеною Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою КМУ від 17.07.2013 №509.

А тому, просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог позивача повністю.

У відповіді на відзив від 21.06.2019 позивач вважає твердження відповідача, викладені у відзиві на позовну заяву помилковими та безпідставними, оскільки ключове значення на даний час має та обставина, що факт порушення, на підставі якого на нього було накладено штраф оскаржуваною постановою відповідача, вже був предметом розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності, а тому відповідно до ст.61 Конституції України його не може бути повторно притягнуто до відповідальності за те ж саме порушення. У зв`язку із чим, просить позов задовольнити повністю.

21.06.2019 позивачем подано до суду заяву про вжиття заходів забезпечення позову, шляхом зупинення стягнення на підставі постанови Управління Держпраці у Волинській області №ВЛ418/323/АВ/ТД-ФС від 15.04.2019 про накладення штрафу уповноваженими особами в розмірі 125 190 грн. у виконавчому провадженні ВП №592740043 до набрання рішенням суду в даній справі законної сили.

Ухвалою суду від 24.06.2019 в задоволенні заяви фізичної особи-підприємця Матвіюка Миколи Павловича про забезпечення позову в адміністративній справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Волинській області про визнання протиправною та скасування постанови, відмовлено.

Розгляд справи по суті відповідно до ч.3 ст.262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) проведено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що з 18.03.2019 по 19.03.2019 державним інспектором Управління Держпраці у Волинській області Бляшук Н.М., на підставі направлення на проведення інспекційного відвідування №103 від 11.03.2019, з метою здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 , за результатами якої складено акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю №ВЛ418/323/АВ від 19.03.2019.

В акті перевірки № ВЛ418/323/АВ від 19.03.2019 встановлено використання ФОП ОСОБА_1 , праці найманого працівника ОСОБА_2 без оформлення трудових відносин, що є порушенням частини 3 статті 24 КЗпП, у зв`язку із чим Управлінням Держпраці у Волинській області винесено припис про усунення виявлених порушень №418/323/АВ/П від 19.03.2019 та складено протокол про адміністративне правопорушення №ВЛ418/323/АВ/П/ПТ від 19.03.2019.

За результатами розгляду адміністративного матеріалу, який надійшов від Управління Держпраці у Волинської області, про притягнення ФОП ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.41 КУпАП, постановою Ратнівського районного суду Волинської області від 22 березня 2019 року по справі №166/353/19 ФОП ОСОБА_1 , притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.41 КпАП України та закрито провадження у справі у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

15.04.2019 постановою першого заступника начальника Управління Держпраці у Волинської області Бондарчука Ю.Т. №418/323/АВ/ТД-ФС на фізичну особу-підприємця Матвіюка М. П. , за порушення вимог ч.3 ст.24 КЗпП України, в частині допущення працівника до роботи без укладення трудового договору, на підставі абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України, накладено штраф у розмірі 125 190 грн.

Позивач, вважаючи, що постановою першого заступника начальника Управління Держпраці у Волинської області Бондарчука Ю.Т. №418/323/АВ/ТД-ФС від 15.04.2019 про накладення штрафу у розмірі 125 190 грн. його двічі притягнено до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення, звернувся до суду.

Проаналізувавши спірні правовідносини, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 1 статті 21 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено: трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ч.3 ст.24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною 1 статті 265 КЗпП України передбачено, що посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.

Абзацом 2 частини 2 статті 265 КЗпП України встановлено, що юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

За змістом частин 3, 4 статті 265 КЗпП України штрафи, накладення яких передбачено частиною другою цієї статті, є фінансовими санкціями і не належать до адміністративно-господарських санкцій, визначених главою 27 Господарського кодексу України.

Штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Водночас, відповідальність за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту) передбачено також Кодексом України про адміністративні правопорушення. Відповідно до частини 3 статті 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), допуск до роботи іноземця або особи без громадянства та осіб, стосовно яких прийнято рішення про оформлення документів для вирішення питання щодо надання статусу біженця, на умовах трудового договору (контракту) без дозволу на застосування праці іноземця або особи без громадянства - тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю, від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, частиною 2 статті 265 Кодексу законів про працю України і частиною 3 статті 41 Кодексу про адміністративні правопорушення України передбачено відповідальність для фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю, у вигляді штрафу, за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту).

Штраф за частиною 2 статті 265 КЗпП України є фінансовою санкцією, яка накладається постановою уповноваженої посадової особи Держпраці, що може бути оскаржена в судовому порядку, а штраф за частиною 3 статті 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення є адміністративною відповідальністю і накладається згідно із рішенням суду за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення.

Тобто ключової відмінністю цих двох статей є суб`єктний склад правопорушення. Завдяки цьому одночасно до відповідальності може бути притягнено юридичну особу як роботодавця (за ст.265 КЗпП України) та посадову особу цієї юридичної особи (за ст.41 КУпАП) за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудових відносин.

Однак, у разі притягнення до відповідальності фізичної особи-підприємця на підставі абзацу другого ч.2 ст.265 КЗпП і частини 3 ст.41 КУпАП, повністю збігаються суб`єкт відповідальності і вид порушення (допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору).

Позивач вважає, що притягнення його до відповідальності за одне й те саме порушення двічі суперечить ст.61 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може двічі притягатися до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Оскільки в обох нормах йдеться про юридичну відповідальність за одне й те саме правопорушення, для застосування ст.61 Конституції України необхідно з`ясувати чи належить відповідальність, передбачена статтею 265 КЗпП України і статтею 41 КУпАП до одного виду.

Закон не визначає, до якого саме виду юридичної відповідальності належать заходи впливу за правопорушення, передбачені у ч.2 ст.265 КЗпП України.

Кваліфікуючи вид цієї відповідальності, суд бере до уваги: мету відповідальності - покарання роботодавців за порушення законодавства про працю та легалізація фонду оплати праці; характер шкоди - шкоду заподіяно суспільству, а не працівнику; вид стягнення - фінансова санкція у виді штрафу; суб`єкт, який притягує до відповідальності - державний орган; джерело сплати - штраф зараховується до державного бюджету.

Водночас диспозиції абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України та ч.3 ст.41 КУпАП в частині визначення правопорушення абсолютно тотожні: "фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту)", а обставини, що послугували підставою їх встановлення для позивача - ідентичні.

Враховуючи вищенаведені ознаки, а також пріоритетність тлумачення, яке у найбільшій мірі відповідає інтересам людини, суд дійшов висновку, що правопорушення, передбачені у частині 2 статті 265 КЗпП України так само, як і правопорушення, передбачене у частині 3 статті 41 КУпАП, належить до адміністративної відповідальності.

При цьому, судом встановлено, що за допуск фізичних осіб до роботи без оформлення трудового договору фізичну особу-підприємця Матвіюка Миколу Павловича постановою Ратнівського районного суду Волинської області від 22.03.2019 у справі №166/353/19 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.41 КпАП України та провадження у справі закрито у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення.

Накладення на нього штрафу за те саме правопорушення також постановою Управління Держпраці у Волинській області №ВЛ418/323/АВ/ТД-ФС від 15.04.2019 є притягненням до того самого виду відповідальності за те саме порушення вдруге, що є порушенням ст.61 Конституції України.

Відповідно до ст.61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне і те ж правопорушення.

Враховуючи, що згідно зі статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме порушення, за дії (бездіяльність), які у своїй сукупності складають єдине продовжуване чи триваюче правопорушення, можливо притягнути до відповідальності лише один раз.

Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 21.12.2018 року у справі №814/2156/16.

Згідно ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частин 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення; в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні спору враховує приписи статті 2 КАС України, відповідно до якої у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, обґрунтовано, добросовісно, розсудливо та безсторонньо, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення.

За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Волинській області про визнання протиправною та скасування постанови є обґрунтованими та підлягають задоволенню, шляхом визнання протиправною та скасування постанови Управління Держпраці у Волинській області №ВЛ418/323/АВ/ТД-ФС від 15.04.2019 про накладення штрафу уповноваженими особами в розмірі 125 190 грн.

Згідно із частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Волинській області судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1 251, 90 грн., сплачені згідно квитанції №12 від 23.05.2019. (а.с.2)

Керуючись статтями 243-246, 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року №509, Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року №295, Кодексу про адміністративні правопорушення України, Кодексу законів про працю України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Волинській області №ВЛ418/323/АВ/ТД-ФС від 15.04.2019 про накладення штрафу уповноваженими особами в розмірі 125 190 грн.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Волинській області на користь фізичної особи-підприємця Матвіюка Миколи Павловича судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1 251, 90 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач: фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Управління Держпраці у Волинській області, адреса: 43026, м. Луцьк, вул. Кравчука, 22-В.

Суддя Ю.Ю. Сорока