Справа № 200/7254/19-а
Суддя: Голубова Л.Б.
Дата ухвалення: 2019-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2019 р. Справа№200/7254/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Голубової Л.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до управління соціального захисту населення Нікольської районної державної адміністрації

про визнання незаконними дій, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до управління соціального захисту населення Нікольської районної державної адміністрації про визнання незаконними дій щодо відмови в призначенні виплати допомоги при народженні дитини, скасування рішення щодо не призначення допомоги при народженні дитини, зобов`язання призначити допомогу при народженні дитини та здійснити виплату заборгованості допомоги при народженні дитини.

Зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в неї в місті Макіївці Донецької області народилася дитина - ОСОБА_2 . Народження дитини було встановлено судовим рішенням, тому Центральним районним у місті Маріуполі відділі ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області було зареєстровано народження та видано відповідне свідоцтво.

Позивач разом з дочкою знаходилася на обліку як внутрішньо переміщена особа в управлінні соціального захисту населення Нікольської районної державної адміністрації згідно довідок ВПО від 03.05.2018 року.

Позивач 03.05.2018 року звернулася до відповідача з документами для призначення допомоги при народженні дитини, проте отримала лист-повідомлення від 29.11.2018 року про відмову у призначенні допомоги при народжені дитини з посиланням на відсутність за адресою місцезнаходження як внутрішньо переміщеної особи.

Відповідно до акту перевірки місця проживання встановлено відсутність позивача за вказаною у довідці адресою, довідку було скасовано рішенням начальника управління № 36 від 12.06.2018 року, тому допомогу при народженні дитини відповідачем було вирішено не виплачувати.

З зазначених підстав вважає дії відповідача щодо відмови у призначенні соціальних виплат незаконними та такими, що порушують її конституційні права.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 10 червня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 08 липня 2019 року. Також ухвалою звільнено позивача від сплати судового збору.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 08 липня 2018 року розгляд справи було відкладено на 25 липня 2019 року.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином.

Відповідачем надано письмові заперечення проти позовної заяви від 10.07.2019р. (а.с. 23-24). В обґрунтування незгоди з позовними вимогами зазначає, що позивач 03.05.2018р. звернулася до управління з приводу призначення допомоги при народженні дитини на дочку відповідно до Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми».

Проте, допомогу не було призначено у зв`язку з не підтвердженням фактичного місця проживання згідно з рішенням комісії з питання призначення (відновлення) соціальних виплат ВПО № 20 від 12.08.2018р. рішенням начальника управління від 03.08.2018 року № 46 позивачеві було скасовано довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Відповідно до Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 365 від 08.06.2016р. «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» призначення (відновлення) виплат здійснюється за рішенням комісії після складання акту обстеження матеріально-побутових умов заявника.

Така перевірка відносно позивача була проведена та місце її проживання не підтверджено.

Наголошує, що дії управління не суперечать чинному законодавству, тому просив відмовити в позові ОСОБА_1 .

Відповідно до положень статті 257 Кодексу адміністративного судочинства України даний предмет спору віднесено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, враховуючи, що відповідача у відповідності до норм законодавства повідомлено про наявність позову щодо визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, оцінивши докази відповідно до вимог ст.ст. 72-79 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 є громадянкою України, про що свідчить паспорт серії НОМЕР_1 (а.с. 9). Згідно паспортних даних позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 10).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 у позивача ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Макіївці Донецької області народилася дочка ОСОБА_2 (а.с. 12).

Згідно довідок від 03.05.2018р. № /22149 № /22150 позивача та її дочку взято на облік як внутрішньо переміщених осіб у с. Бойове Володарського (Нікольського) району Донецької області (а.с. 14-15).

Судом встановлено та сторонами не заперечується, що 03.05.2018 року позивач звернулася до УСЗН Нікольської районної державної адміністрації з заявою про призначення допомоги при народженні дитини.

За результатами проведеної перевірки фактичного місця проживання/перебування встановлено факт відсутності позивача за адресою, зазначеною в довідці ВПО від 03.05.2018 року, тому рішенням комісії з питання призначення (відновлення) соціальних виплат ВПО № 20 від 12.06.2018 року позивачу було відмовлено у призначенні допомоги при народженні дитини, про що зазначено в листі-повідомленні управління від 29.11.2018 року № 07-29/8888 (а.с. 13).

Рішенням начальника управління соціального захисту населення Нікольської районної державної адміністрації № 36 від 12.06.2018 року було вирішено скасувати довідки ВПО позивача та її дитини (а.с. 26).

Відтак, відповідач вважає, що позивач, проживаючи на окупованій території не має прав на соціальні виплати при народженні дитини.

Перевіряючи правомірність дій відповідача щодо відмови у призначенні допомоги при народженні дитини, суд виходить з наступного.

В силу положень частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи (а тому і органи та посадові особи пенсійного фонду України, як органи виконавчої влади), зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», громадяни України, в сім`ях, яких виховуються та проживають неповнолітні діти, мають право на державну допомогу у випадках та на умовах, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Статтею 10 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» визначено, що допомога при народженні дитини за цим Законом надається одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною. Одноразова допомога, призначена опікуну, вважається власністю дитини.

Відповідно до частини сьомої та дев`ятої статті 11 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», допомога при народженні дитини призначається за умови, якщо звернення за її призначенням надійшло не пізніше дванадцяти місяців з дня народження дитини. Виплата допомоги при народженні дитини припиняється у разі: позбавлення отримувача допомоги батьківських прав; відібрання дитини в отримувача допомоги без позбавлення батьківських прав; тимчасового влаштування дитини на повне державне утримання; припинення опіки або звільнення опікуна від його повноважень щодо конкретної дитини; нецільового використання коштів і незабезпечення отримувачем допомоги належних умов для повноцінного утримання та виховання дитини.

Умови призначення і виплати державної допомоги та перелік документів, необхідних для її призначення, визначено цим Законом та Порядком призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751 (далі - Порядок № 1751).

Так, відповідно пункту 13 Порядку №1751 допомога при народженні дитини, яка народилась після 08 квітня 2011 року, надається в сумі, кратній 30 розмірам прожиткового мінімуму, - на першу дитину; кратній 60 розмірам прожиткового мінімуму,- на другу дитину і т.д. Виплата допомоги здійснюється одноразово у десятикратному розмірі прожиткового мінімуму при народженні дитини, решта суми допомоги на першу дитину виплачується протягом 24 місяців, на другу дитину - 48 місяців, на третю і кожну наступну дитину - 72 місяців рівними частинами.

Як встановлено судом і не заперечується сторонами, з заявою про призначення державної допомоги при народженні дитини позивач вперше звернулася 03.05.2018 року до УСЗН без пропуску встановленого законом строку, надавши до неї повний перелік необхідних документів.

Суд наголошує, що позивач і його дитина є громадянами України, тобто, мають такі ж самі конституційні права, як і інші громадяни України, оскільки законодавство України не допускає обмеження прав на соціальний захист, зокрема, права на отримання допомоги при народженні дитини. Відповідно до правової позиції Європейського Суду з прав людини, викладеної у п. 23 рішення «Кечко проти України» від 08 листопада 2005 року, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримані всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними.

Позивач має право на отримання державної допомоги при народженні дитини. Реалізація позивачем права на вільний вибір місця проживання в України, гарантованого Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», не може позбавляти її права на отримання допомоги при народженні дитини.

Згідно з частиною другою статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Крім того, позивачем заявлений позов в інтересах малолітньої дитини для її належного матеріального забезпечення, а відповідно до частини сьомої статті 7 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Таким чином, право позивача на отримання допомоги при народженні дитини є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов`язань.

Згідно з частиною другою статті 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення заявлених позивачем вимог про визнання незаконними дій щодо відмови у призначенні допомоги при народженні дитини та скасування рішення щодо не призначення допомоги. При цьому, ані номера, ані дати такого рішення позивач не зазначає, тому суд на підставі ч. 2 ст. 9 КАС України вважає за доцільне для повного захисту прав позивача вийти за межі позовних вимог та скасувати лист-повідомлення відповідача про відмову у призначенні ОСОБА_1 допомоги при народженні дитини від 12.06.2018року № 20, а також рішення начальника управління № 36 від 12.06.2018 року про скасування довідок ВПО позивача та її дитини.

Інших рішень сторонами до матеріалів справи не надано.

Стосовно зобов`язання відповідача призначити та здійснити виплату допомоги та здійснити виплату заборгованості з допомоги при народженні дитини суд зазначає наступне.

Вказана вище вимога не підлягає задоволенню, оскільки суд не може перебирати на себе дискреційні права суб`єкту владних повноважень. Суд може вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин, оскільки адміністративний суд не вправі перебирати на себе повноваження суб`єкта публічного права, реалізуючи за нього процедурні дії, ухвалювати рішення чи проводити адміністративну процедуру. Таке втручання може мати місце лише у випадку, якщо судом буде встановлено, що в адміністративній процедурі фізична (юридична) особа виконала всі приписи закону, а суб`єкт владних повноважень у відповідь необґрунтовано й незаконно не вчинив належну дію чи не ухвалив необхідне рішення.

Призначення допомоги є дискреційним повноваженням відповідача, тому суд може лише зобов`язати управління повторно розглянути заяву позивача про призначення допомоги при народженні дитини від 03.05.2018 року, вказавши на виявлені порушення, допущені при відмові у призначенні допомоги.

До того ж, оскільки позивачем відмовлено у призначенні допомоги, то ніякої заборгованості з виплати допомоги на обліку відповідача існувати не може, оскільки допомога не нараховувалась.

Відтак, після скасування судом рішень відповідач повинен повторно розглянути заяву позивача від 03.05.2018 року про призначення допомоги при народженні дитини з урахуванням правової позиції суду, викладеної у даному рішенні.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд зазначає, що ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 10 червня 2019 року ОСОБА_1 звільнено від сплати судового збору за подачу позовної заяви до управління соціального захисту населення Нікольської районної державної адміністрації про визнання незаконними дій, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії. Докази понесення позивачем інших судових витрат суду не надано, тому судові витрати, що підлягають відшкодуванню, відсутні.

Згідно частини 3 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України у виняткових випадках залежно від складності справи складення рішення, постанови у повному обсязі може бути відкладено на строк не більш як десять, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Відповідно до частини 4 статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

З огляду на викладене, на підставі положень Конституції України, ст.ст. 2, 17, 77, 90, 139, 242-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (місце реєстрації відповідно паспорта громадянина України: АДРЕСА_1 ; місце фактичного проживання/перебування згідно довідки від 03.05.2018р. № /22149 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до управління соціального захисту населення Нікольської районної державної адміністрації (місцезнаходження згідно даний з ЄДР: 87000, Донецька область, Нікольський район, смт. Нікольське, вул. Свободи, буд. 112, ) про визнання незаконними дій, скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати незаконними дії щодо відмови управління соціального захисту населення Нікольської районної державної адміністрації у призначенні ОСОБА_1 допомоги при народженні дитини згідно поданої заяви від 03.05.2018 року.

Скасувати рішення управління соціального захисту населення Нікольської районної державної адміністрації викладене у листі-повідомленні про відмову у призначенні ОСОБА_1 допомоги при народженні дитини від 12.06.2018року № 20.

Скасувати рішення начальника управління соціального захисту населення Нікольської районної державної адміністрації № 36 від 12.06.2018 року про скасування довідок про взяття на облік як внутрішньо переміщених осіб ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Зобов`язати управління соціального захисту населення Нікольської районної державної адміністрації повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.05.2018 року про призначення державної допомоги при народженні дитини з урахуванням правової позиції суду, викладеної в даному судовому рішенні.

В решті позовних вимог - відмовити.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 29 липня 2019 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Л.Б. Голубова