Справа № 1.380.2019.001358
Суддя: Сподарик Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2019-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.001358
У Х В А Л А

про закриття провадження у справі

25 липня 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді Сподарик Н.І.,

за участю секретаря судового засідання Карпи А.В.,

представника відповідача Терлак М.М.,

представник третьої особи Іващук О.В.

розглянувши у підготовчому засіданні у порядку загального позовного провадження клопотання про закриття провадження в адміністративній справі № 1.380.2019.001358 за позовом Мурованської сільської ради об'єднаної територіальної громади Пустомитівського району Львівської області до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

На розгляд до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Мурованської сільської ради об'єднаної територіальної громади Пустомитівського району Львівської області до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення відділу Держгеокадастру у Пустомитівському районі Львівської області від 28.12.2016 року про державну реєстрацію земельної ділянки із присвоєнням їй кадастрового номеру :08:000:2985.

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 28.03.2019 позовна заява залишалася без руху. 05.4.2019 позивачем подано заяву на усунення недоліків викладених в ухвалі суду без руху. Подано заяву про поновлення пропущеного строку на звернення до адміністративного суду.

Ухвалою суду від 08.04.2019 відкрито загальне позовне провадження. Залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго».

04.06.2019 року за вх. № 1785ел представник позивача подав через канцелярію суду клопотання про зупинення провадження у справі №1.380.2019. 001358, до отримання відповіді на запит від 03.06.2019 інформацію про земельну ділянку з присвоєним кадастровим номером :08:000:2985.

04.06.2019 суд ухвалою зупинив провадження в адміністративній справі №1.380.2019.001358 до отримання відповіді на запит від 03.06.2019 року.

23.07.2019 суд ухвалою поновив провадження у справі.

22.07.2019 за вх. № 23865 від відповідача подано заяву про закриття провадження.

23.07.2019 за вх. № 25990 від представника третьої особи надійшло клопотання про закриття провадження у справі.

Позивач не забезпечив явку уповноваженого представника в підготовче засідання, проте належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення засідання.

Відповідно до ч.5 ст. 205 КАС України у разі неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду, якщо неявка перешкоджає розгляду справи. Якщо відповідач наполягає на розгляді справи по суті, справа розглядається на підставі наявних у ній доказів.

Відповідач наполягає на розгляді клопотання про закриття провадження у даній справі.

Суд, оглянувши та дослідивши докази подані до матеріалів справи, поставив на обговорення заяву про закриття провадження у справі.

Представник відповідача наполягав на розгляді заяви про закриття провадження на підставі наявних у справі доказів, просив суд закрити провадження у справі. Мотивував тим, що спір у цій справі не пов'язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку відповідача, а стосується захисту права, оскільки право власності на земельну ділянку зареєстровано за Львівською міською радою 04.04.2017 (реєстраційний номер земельної ділянки у державному реєстрі речових прав 199010679). Водночас, 04.04.2017 за Львівським міським комунальним підприємством «Львівтеплоенерго» зареєстроване право постійного користування Земельною ділянкою (реєстраційний номер земельної ділянки у державному реєстрі речових прав 19901426). Вважає, що такий спір не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства. Відповідно до п.1ч.1 ст.238 КАС України просить суд закрити провадження у справі.

Представник третьої особи - Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» підтримав заявлене клопотання, просить суд закрити провадження справі, оскільки між сторонами існує спір про право. Зазначив, що підприємство постійно користується земельною ділянкою, що підтверджується Державним актом на право користування землею № 060901 від 1983 року та податковими деклараціями за 2015,2016, 2017,2018,2019.(а.с.22-47). Крім того, представник третьої особи наголосив, що межі земельної ділянки на яку розроблялась технічна документація із землеустрою не виходять за межі, що були встановлені державним актом на право користування землею № 060901 та були погоджені з суміжними землекористувачами та землевласниками. Претензій при погодженні меж земельних ділянок не заявлено.

Перевіривши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі- КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб'єктів владних повноважень.

Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 4 КАС України, суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Пунктом 1 частиною 1 ст. 19 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Термін «публічно-правовий спір», відповідно до п.2 ч.1 ст.4 КАС України, означає спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов'язує надавати такі послуги виключно суб'єкта владних повноважень, і спір виник у зв'язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб'єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв'язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб'єкта владних повноважень або іншої особи.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є наявність публічно-правового спору, тобто спору, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції і спір виник у зв'язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.4 КАС України, суб'єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб'єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні публічно-владних управлінських функцій.

Публічно-правовий спір має особливий суб'єктний склад. Участь суб'єкта владних повноважень є обов'язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб'єкта владних повноважень, а предметом перегляду - його акт індивідуальної дії не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справи адміністративної юрисдикції. Необхідно з'ясовувати у зв'язку з чим виник спір та на захист яких прав особа звернулася до суду.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.

Згідно з ч.2 ст. 4 Господарського процесуального кодексу України юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

За правилами п.6 ч.1 ст.20 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов'язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Судом, при розгляді справи, встановлено, що виникнення спірних правовідносин обумовлено незгодою позивача з правомірністю рішення відділу Держгеокадастру у Пустомитівському районі Львівської області від 28.12.2016 року про державну реєстрацію земельної ділянки із присвоєнням їй кадастрового номера :08:000:2985, оскільки позивач вважає, що земельна ділянка, відноситься до Мурованської сільської ради об'єднаної територіальної громади Пустомитівського району Львівської області відповідно до рішення 1-ї сесії І демократичного скликання від 09.01.2018 №7. Згідно даного рішення Сороки-Львівський старостинський округ з центром в с. Сороки -Львівські, що складається із села Сороки-Львівські відноситься до об'єднаної територіальної громади Мурованської сільської ради. 28.02.2017 Пустомитівська районна рада Львівської області винесла рішення № 261 «Про затвердження проекту землеустрою щодо встановлення (зміни) межі с. Муроване Сороки-Львівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області.

Як вбачається з витягу з Державного земельного кадастру площа земельної ділянки - 109,1297 га перебуває у комунальній формі власності з цільовим призначенням для розміщення, будівництва, експлуатації та обслуговування будівель і споруд об'єктів передачі електричної та теплової енергії. Землі відносяться до категорії земель промисловості, транспорту, зв'язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Право власності земельної ділянки належить Львівській міській раді, а право постійного користування Львівському міському комунальному підприємству «Львівтеплоенерго» (а.с17-19, том І).

Крім того, з матеріалів справи судом встановлено, що на спірній земельній ділянці розташовані об'єкти нерухомості - цілісні майнові комплекси, Львівських теплових мереж та ТЕЦ - 2 ВАТ «Львівобленерго» у власність територіальної громади м. Львова з передачею на баланс Львівському міському комунальному підприємству «Львівтеплоенерго», що підтверджується актом приймання - передачі цілісних майнових комплексів (а.с.20-21, Том ІІ).

Отже, у цій справі існує спір про право на земельну ділянку, що виключає можливість його розгляду за правилами адміністративного судочинства, адже адміністративний суд позбавлений правових (законодавчих) можливостей установлювати (визнавати) належність права власності (постійного користування) на земельну ділянку.

Тобто, позивач оспорює присвоєння кадастрового номера земельній ділянці, на яку закріплено право власності за третьою особою згідно із Державного акта 1983 року, яка перебуває у постійному користуванні особи.

Таким чином, виникає спір про право, і подальше оспорювання права власності на спірну земельну ділянку не має вирішуватися за правилами адміністративного судочинства, адже адміністративний суд позбавлений правових (законодавчих) можливостей встановлювати (визнавати) належність права власності на земельні ділянки.

Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 05.06.2018 року (справа №826/13628/16), у разі прийняття суб'єктом владних повноважень ненормативного акта, який вичерпує свою дію після його реалізації, оспорювання правомірності набуття фізичною чи юридичною особою спірної земельної ділянки, а також правомірності надання іншій особі дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право цивільне.

Розгляду адміністративним судам підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають з владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення порушується право особи на земельну ділянку, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб'єктного складу сторін спору (Постанова Великої палати Верховного суду від 26.06.2018 у справі № 902/517/17).

Отже, розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів. Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває речового права на земельну ділянку, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб'єктного складу сторін спору (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21.03.2018 року у справі №536/233/16-ц).

В той же час, суд звертає увагу, що відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) зазначено, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у ч.1 ст. 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». Суд дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, «встановленим законом».

Отже, поняття «суду, встановленого законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з'ясування всіх обставин у справі й обов'язок суб'єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні ч. 1 ст. 6 Конвенції.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 238 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З урахуванням вищенаведених норм чинного законодавства, зважаючи на характер спірних правовідносин та склад учасників справи, з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду у аналогічних категоріях справ, суд приходить висновку, що даний спір носить приватно-правовий характер, не містить ознак публічно-правового спору суд дійшов висновку, що дану справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства, оскільки її розгляд належить до юрисдикції господарського суду в порядку визначеному Господарським процесуальним кодексом України.

Враховуючи викладені положення, суд приходить до висновку, що провадження у справі підлягає закриттю, на підставі п.1 ч.1 ст. 238 КАС України .

Частиною другою статті 238 КАС України визначено, що суд, закриваючи провадження у справі, також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (частина друга статті 132 КАС України).

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв'язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом) є підставою для повернення судового збору. Отже, сплачений за подання цього позову судовий збір слід повернути платнику.

Керуючись ст.ст. 238, 241, 248, 256, 294, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Закрити провадження в адміністративній справі за позовом Мурованської сільської ради об'єднаної територіальної громади Пустомитівського району Львівської області до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Львівське міське комунальне підприємство «Львівтеплоенерго» про визнання протиправним та скасування рішення.

Повернути Мурованській сільській раді об'єднаної територіальної громади Пустомитівського району Львівської області (81120, Львівська область, Пустомитівський район, с. Сороки-Львівські, вул. Польова,65; ) з Державного бюджету України сплачений нею судовий збір у сумі 1921 (одна тисяча дев'ятсот двадцять одна ) грн. згідно платіжного доручення № 65996 від 22.03.2019 року.

Роз'яснити позивачу, що справа має розглядатись в порядку господарського судочинства.

Попередити позивача, що повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст.256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції порядку та в строки, передбачені ст.ст.295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Сподарик Н.І.

Повний текст ухвали складено та підписано 26 липня 2019 року.