Справа № 158/1160/19
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2019-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2019 рокуЛьвів№ 857/7522/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів: Носа С.П., Шевчук С.М.

з участю секретаря судового засідання Лутчин А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 07 травня 2019 року, ухвалене суддею Костюкевич О.К. в місті Ківерці о 11 год. 24 хв. у справі № 158/1160/19 за позовом військової частини НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 до громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 про продовження строку затримання з метою ідентифікації та передачі іноземця відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію,

В С Т А Н О В И В:

Позивач, військова частина НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 звернулася з позовом в суд до громадянина Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 про продовження строку затримання з метою ідентифікації та передачі іноземця відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що позивачем неодноразово на адресу надзвичайного та повноважного посла В`єтнаму в Україні направлялись запити щодо встановлення особи затриманого, однак станом на час подання позову відповідної інформації щодо ідентифікації особи у позивача немає, що унеможливлює підготовку документів позивачем про забезпечення передачі іноземця відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію. Позивач додатково зазначає, що відповідач категорично відмовлявся надати необхідну інформацію для ідентифікації його особи, що перешкоджає позивачу отримати інформацію щодо країни походження відповідача.

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 07 травня 2019 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, військовою частиною НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 07 травня 2019 року задовольнити адміністративний позов.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, позивач посилається на порушення судом норм матеріального права та неповне дослідження обставин справи. Позивач додатково зазначає, що у зв`язку з тим, що на момент закінчення строку затримання особи жодної інформація, яка б дала можливість ідентифікувати особу з метою підготовки відповідних документів для забезпечення подальшої передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію не було, то позивач правомірно звернувся з цим позовом.

Позиція відповідача зводиться до того, що в справах про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення передачі іноземця відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію предметом доказування є одночасна наявність умов, за яких неможливо забезпечити примусове видворення особи, а саме відсутність співпраці з боку іноземця та неодержання інформації з країни його громадянської належності. На думку відповідача, встановлений судом факт неодноразового звернення позивача до надзвичайного та повноважного посла В`єтнаму в Україні не доведений в установленому порядку, оскільки позивачем не підтверджено факту відправлення запиту та листів. Крім того, відповідач зазначає, що позивачем не надано доказів відмови відповідачем від надання інформації щодо ідентифікації особи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, які належним чином повідомлені про судове засідання, справу розглянуто у відкритому судовому засіданні без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку передбаченому ч. 4 ст. 229 КАС України.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Судом першої інстанції вірно встановлено та не заперечується сторонами, що постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.11.2018 року постановлено затримати громадянина В`єтнаму ОСОБА_1 та помістити до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою його ідентифікації та передачі іноземця відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію.

10.12.2018 року відповідача поміщено до Волинського пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні ДМС України, за адресою: АДРЕСА_1 .

За час перебування у Волинському ПТПІ громадянин В`єтнаму ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із заявою про визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту не звертався.

07 травня 2019 року закінчувався строк затримання відповідача та перебування у Волинському ПТПІ, у зв`язку з чим позивач 26.04.2019 року звернувся до суду із позовом.

Приймаючи рішення у справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано достовірних доказів про те, що відповідач не надав інформацію про себе, в тому числі відмовився від співпраці, а також доказів на підтвердження факту надіслання запитів щодо ідентифікації громадянина В`єтнаму Ван Бак Нгуєн надзвичайному та повноважному послу В`єтнаму в Україні та отримання послом цих запитів.

Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступні обставини.

Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Відповідно до ч. 4 ст. 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Аналогічні положення викладені в п. 12 Інструкції про порядок утримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, яка затверджена Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 29.02.2016 року № 141.

Відповідно до ч. 11 ст. 289 КАС України строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Згідно з ч. 12 ст. 289 КАС України про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Частиною 13 ст. 289 КАС України передбачено, що умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є: 1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації; 2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

З системного аналізу вказаних норм видно, що у справах про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) іноземця слід встановити, одночасну наявність двох умов, а саме: відсутність співпраці з боку іноземця з органами державної міграційної служби та неодержання інформації з країни його походження.

Доказів відсутності співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації позивачем не надано.

Матеріалами справи підтверджено наявність запитів від 08.11.2018 року № 81/1767, від 13.11.2018 року № 81/1814, від 12.12.2018 року № 81/2016 до надзвичайного та повноважного посла В`єтнаму в Україні про підтвердження належності ОСОБА_1 до громадянства вказаної держави та надання документів для повернення його до країни громадянської належності.

Однак, апеляційним судом встановлено відсутність доказів, які підтверджують факт надіслання вказаних запитів до надзвичайного та повноважного посла В`єтнаму в Україні та отримання послом цих запитів.

Також, апеляційним судом встановлено те, що жодної відповіді від надзвичайного та повноважного посла В`єтнаму в Україні до позивача не надходило.

Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженою спільним Наказом МВС України, Адміністрації ДПС України, Служби безпеки України № 353/271/150 від 23.04.2012 (далі - Інструкція) регламентовано порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України, органів охорони державного кордону та органів Служби безпеки України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства (далі - іноземців), їх документування та здійснення заходів з безпосереднього примусового повернення та примусового видворення за межі України.

Згідно з пунктом 2.7 Інструкції у разі відсутності в іноземця документів, що посвідчують особу, територіальний орган, територіальний підрозділ ДМС, орган СБУ або орган охорони державного кордону України вживають заходів щодо їх ідентифікації та документування (запити до дипломатичних представництв або консульських установ із долученням двох кольорових фотокарток на кожну особу).

У разі відсутності відповіді від компетентних органів країни походження іноземця запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що у матеріалах справи відсутні докази направлення через Департамент консульської служби МЗС України повторних запитів до компетентних органів країни походження відповідача щодо ідентифікації ОСОБА_1 . Це свідчить про те, що позивач не в повній мірі реалізував свої повноваження щодо ідентифікації іноземця.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди при розгляді справ застосовують практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до п. 113 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Чахал проти Великобританії» заява № 22414/93, будь-яке позбавлення волі відповідно до статті 5 п. 1 (f) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод буде виправданим доти, доки триває процедура депортації. Якщо така процедура не провадиться з належною ретельністю, затримання перестає бути допустимим відповідно до статті 5 п. 1 (f) (стаття 5 п.1 (f) (рішення Куін про Франції» від 22 березня 1995 року серія А, №311, п.19, параграф 48, рішення Коломпар протии Бельгії», рішення від 24 вересня 1992 року, серія А, №235-С, п. 55, параграф 36).

Отже, суд апеляційної інстанції зазначає, що позивачем не було належним чином здійснено процедуру для одержання інформації з країни громадянської належності іноземця чи документів необхідних для ідентифікації особи, що свідчить про відсутність умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства та підстав звернення з позовом про продовження строку затримання особи з метою її ідентифікація для забезпечення її видворення (реадмісії).

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом правильно відмовлено в задоволенні позову, оскільки позивачем не дотримано порядку ідентифікації іноземця та не встановлено умов, передбачених ч. 13 ст. 289 КАС України за яких неможливо іноземця ідентифікувати.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України залишити без задоволення, а рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 07 травня 2019 року в справі № 158/1160/19 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її проголошення, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді С. П. Нос
С. М. Шевчук
Повний текст постанови виготовлено 24.07.2019 року