Справа № 1.380.2019.002329
Суддя: Сподарик Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2019-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.002329
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді Сподарик Н.І.,

за участю секретаря судового засідання Карпи А.В.,

позивача ОСОБА_1

представника відповідача Павліш О.Р.,

розглянувши у судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій та бездіяльності,-

ВСТАНОВИВ:

На розгляд до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Львівській області, Червоноградської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області, Кам`янка-Бузького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, із вимогами:

- визнати протиправними дії посадових осіб Червоноградської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області, якими винесено рішення №3 від 17.01.2019 року про застосування штрафних санкцій щодо ОСОБА_1 в сумі 2081,33 грн.;

- визнати протиправними дії посадових осіб Червоноградської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області, якими винесено рішення №3 від 17.01.2019 року про застосування штрафних санкцій щодо ОСОБА_1 в сумі 677,03 грн.;

- визнати протиправними дії Головного управління ДФС у Львівській області, якою було незаконно виставлена ОСОБА_1 вимога від 11.02.2019 року за №Ф-3332-25 про стягнення 9827,92 грн. боргу зі сплати єдиного соціального внеску;

- визнати протиправною бездіяльність Червоноградської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Львівській області, Кам`янка-Бузького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Львівської області та Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, працівники яких не зняли ОСОБА_1 з обліку як платника ЄСВ.

Позивачем подано заяву про відмову від частини заявлених вимог (уточнення позовних вимог) відповідно до якої позивач просить суд:

- скасувати рішення Червоноградського управління ГУ , ДФС у Львівській області (правонаступником якого є ГУ ДФС у Львівській області ) № від 17 січня 2019 року про нарахування штрафу в розмірі 2030,21 гривень та пені в розмірі 51,12 гривень;

- скасувати рішення Червоноградського управління ГУ ДФС у Львівській області (правонаступником якого є ГУ ДФС у Львівській області) №000265531 від 17 січня 2019 року про нарахування на штрафу в розмірі 445,84 гривень та пені в розмірі 231,19 гривень;

- визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Львівській області державної фіскальної служби у Львівській області від 11 лютого 2019 року за № ф-3332-25 про стягнення 9827,92 гривень боргу зі сплати єдиного соціального внеску.

В обґрунтування позивних вимог позивач зазначив, що з 10 січня 2003 року перебуває на обліку в Кам`янка-Бузькому об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Львівської області як отримувач пенсії за вислугу років.

У вересні 2012 року позивач був зареєстрований в ДПІ у Кам`янка-Бузькому районі як адвокат, самозайнята особа. Позивач зазначає, що оплата єдиного соціального внеску завжди проводилась в повному об`ємі на підставі проведеного розрахунку на підтвердження чого ним надавалися в ДПІ у Кам`янка-Бузькому районі квитанції з відділення банку про сплату єдиного соціального внеску. 27.04.2018 згідно поданого звіту позивачем було нараховано та сплачено 8448,00 гривень єдиного соціального внеску за 2017 рік. На початку лютого 2019 року на адресу позивача за підписом начальника Червоноградського управління ГУ ДФС у Львівській області поштовим зв`язком надійшла копія рішення від 17.01.2019 № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату єдиного внеску в сумі 2081,33 гривень за період з 01.01.2015 по 10.05.2017.

Окрім того, в лютому 2019 року на адресу позивача за підписом начальника Червоноградського управління ГУ ДФС у Львівській області поштовим зв`язком надійшла копія рішення від 17.01.2019 № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату єдиного внеску в сумі 677,03 гривень (штраф у розмірі 445,84 гривень та пеня в розмірі 231,19 гривень) за період з 22.10.2013 по 11.12.2015.

Позивач стверджує, що за вказаний період з 2012 року по 31.12.2017 ним проведено сплату єдиного соціального внеску в повному обсязі, однак доказів сплати не зберіг.

Окрім того, на початку березня 2019 року надійшла податкова вимога про сплату боргу (недоїмки) від 11 лютого 2019 рік в сумі 9827,92 гривні за №Ф-3332-25.

Позивач наголошує, що у відповідності до ч.4 ст.4 Закону України « Про збір та облік єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», від сплати єдиного соціального внеску звільняються фізичні особи-підприємці, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України» Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

На думку позивача, оскільки у відповідності до Закону України» Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (3акон №1058) та згідно Закону України» Про пенсійне забезпечення» ( Закон № 1788) він є пенсіонером, то він і звільняється від сплати єдиного соціального внеску.

Представник відповідача 1 - Головного управління ДФС у Львівській області подав до суду відзив на адміністративний позов, в якому зазначив, що Головним управлінням ДФС у Львівській області проведено камеральну перевірку з питань несплати (неперерахування) або несвоєчасної сплати (несвоєчасного перерахування) єдиного внеску. За результатами перевірки на підставі ч.10 та п.2 ч.11 ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску і загальнообов`язкове державне соціальне страхування» було винесено рішення № від 17.01.2019 про застосування штрафних санкцій у розмірі 2030,21 грн (20% з 01.01.2015) за період з 13.05.2015 до 10.05.2017 та нараховано пеню у розмірі 51,12 грн (0,1% суми недоїмки), а також рішення № від 17.01.2019 про застосування штрафних санкцій у розмірі 445,84 грн. (10 % до 01.01.2015 за період з 22.10.2013 до 11.12.2015 року та штрафної санкції у розмірі 0 грн. (20% з 01.01.2015) за період з 22.10.2013 до 11.12.2015 та нараховано пеню розмірі 231,19 грн. (0,1% суми недоїмки).

Представник відповідача 2 - Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області подав до суду відзив на адміністративний позов, в якому зазначив, що Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» є спеціальним законом, який встановлює порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску.

Ухвалою суду від 24.05.2019 відкрито загальне позовне провадження у справі.

Ухвалою від 23.07.2019 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити повністю з мотивів, наведених в позовній заяві.

Представник відповідача 1 в судовому засіданні проти позову заперечив, просив у задоволенні такого відмовити повністю.

Дослідивши доводи позову, зібрані у справі докази в їх сукупності, заслухавши пояснення позивача та представників відповідачів, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

ОСОБА_1 з 10 січня 2003 року перебуває на обліку в Кам`янка-Бузькому об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України Львівської області як отримувач пенсії за вислугу років.

З вересня 2012 року позивач зареєстрований в ДПІ у Кам`янка-Бузькому районі як адвокат, самозайнята особа.

На початку лютого 2019 року на адресу позивача за підписом начальника Червоноградського управління ГУ ДФС у Львівській області надійшла копія рішення від 17.01.2019 № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату(неперерахування) або несвоєчасну сплату єдиного внеску в сумі 2081,33 гривень за період з 01.01.2015 по 10.05.2017.

Окрім того, в лютому 2019 року на адресу позивача за підписом начальника Червоноградського управління ГУ ДФС у Львівській області надійшла копія рішення від 17.01.2019 № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату(неперерахування) або несвоєчасну сплату єдиного внеску в сумі 677,03 гривень (штраф у розмірі 445,84 гривень та пеня в розмірі 231,19 гривень) за період з 22.10.2013 по 11.12.2015.

Надалі, 11.02.2019 Головним управлінням ДФС у Львівській області було виставлено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-3332-25 за 2018 рік в сумі 9827,92 грн.

Не погоджуючись з діями, рішеннями та вимогою Головного управління ДФС у Львівській області, позивач звернувся з даним позовом до суду.

При прийнятті рішення, суд керується такими правовими нормами:

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі, КАС України), до оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України від 08.07.2010 року № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (із змінами та доповненнями) (надалі - Закон № 2464).

У відповідності до пункту 2 частини першої статті 1 Закону №2464, єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно пункту 3 частини першої статті 1 Закону №2464, застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок.

Частиною першою статті 4 Закону №2464, платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців); фізичні особи, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичні особи, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту);

особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.(ч.5 ст.4 Закону №2464).

У відповідності до положень статті 5 Закону №2464, облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, ведеться в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування, а щодо застрахованих осіб, які є учасниками накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - учасниками накопичувальної пенсійної системи), - з національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та Пенсійним фондом.

Взяття на облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників.

Зняття з обліку платників єдиного внеску, зазначених в абзацах другому, п`ятому та сьомому пункту 1 та пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органами доходів і зборів на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, платників єдиного внеску - фізичних осіб - підприємців, - на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, після проведення передбачених законодавством перевірок платників та проведення остаточного розрахунку, а платників єдиного внеску, зазначених в абзаці шостому пункту 1 та пункті 5 частини першої статті 4 цього Закону, на яких не поширюється дія Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців", - за їхньою заявою після проведення передбачених законодавством перевірок платників, звірення розрахунків та проведення остаточного розрахунку, а платників єдиного внеску, зазначених в абзаці восьмому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, - за їхньою заявою.

Згідно з п.1 ч.2 ст. 6 Закону № 2464, платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Також, у відповідності до частини дванадцятої статті 9 Закону №2464, єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Відповідно до частини четвертої статті 4 Закону №2464, особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Враховуючи положення пункту 5 частини першої статті 4 Закону 2464-VI, позивач, як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, а саме адвокатську діяльність, є платником єдиного внеску, для якого цим Законом встановлений певний порядок нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску.

Адвокат, який здійснює свою діяльність індивідуально є самозайнятою особою.

Відповідно до п.178.1 ст.178 Податкового Кодексу, особи, які мають намір здійснювати незалежну професійну діяльність, зобов`язані стати на облік у контролюючих органах за місцем свого постійного проживання як самозайняті особи та отримати довідку про взяття на облік згідно ст.65 Кодексу.

Порядок оподаткування доходів, отриманих особами, які провадять незалежну професійну діяльність, визначено статтею 178 кодексу.

Таким чином, суд вважає, що звільнення самозайнятої особи-адвоката від сплати єдиного внеску, можливе при наявності двох умов, по-перше, така особа повинна мати статус пенсіонера за віком або інваліда, по-друге, отримувати відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу (з урахуванням вимог законодавства, що регулюють спірні правовідносини, чинних до 01.01.2018).

Законом України від 03 жовтня 2017 року №2148-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсії» внесено зміни до Закону №2464-ІУ, зокрема, до пункту 4 частини першої статті 4 вказаного Закону, та викладено його у такій редакції: «Особи, зазначені у пунктах 4 та 51 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування». Зазначена норма набрала чинності з 01 січня 2018 року.

Таким чином, з 01.01.2018 фізичні особи-підприємці, які досягли віку, встановленого статтею 26 Закону №1058 (60 років та мають страховий стаж, зокрема з 01.01.2018 по 31.12.2018 - не менше 25 років) та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу, звільняються від сплати єдиного внеску за себе.

Системний аналіз наведених норм законодавства дає підстави стверджувати, що особи звільняються від сплати єдиного внеску за себе, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого ст. 26 Закону №1058, при цьому окремо повідомляти контролюючий орган про набуття відповідного статусу пенсіонера або особи з інвалідністю не потрібно.

Враховуючи викладене, фізичні особи - підприємці, яким призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону N 2262, та якими не досягнуто віку визначеного Законом № 1058 повинні нараховувати та сплачувати єдиний внесок на загальних підставах.

Верховний Суд у постанові від 25 червня 2019 року у справі № 1640/2837/18 зазначив, шо позивач не є пенсіонером за віком/або інвалідом, а отримує пенсію за вислугу років згідно Закону № 2262-ХІІ, на час виникнення спірних правовідносин не досяг віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а відтак на нього не розповсюджується пільга щодо звільнення від сплати за себе єдиного внеску, встановлена частиною четвертою статті 4 Закону 2464-VI.

З огляду на те, що ОСОБА_1 отримує пенсію за вислугу років, на час виникнення спірних правовідносин, а саме у періоди виникнення заборгованості зі сплати єдиного внеску з 13.05.2015 до 10.05.2017 та з 22.10.2013 по 11.12.2015, не досяг віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а відтак на позивача не розповсюджується пільга щодо звільнення від сплати за себе єдиного соціального внеску внеску, встановлена частиною четвертою статті 4 Закону 2464-VI.

Пункт 5 частина 1 статті 4 Закону України від 08.07.2010 року № 2464-VI особи, які проводять незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську та отримують дохід від цієї діяльності є платниками єдиного внеску.

Пункт 2 частина 1 статті 7 Закону України від 08.07.2010 року № 2464-VI, у разі якщо платник єдиного внеску не отримував дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, він зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску. Обов`язок визначення бази нарахування єдиного внеску покладено на платників, як тих, що отримують, та і тих, які не отримують дохід від провадження незалежної професійної діяльності.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 14 Закону України № 2464-VI обов`язок здійснювати контроль за дотриманням платниками єдиного внеску вимог цього Закону покладено на органи доходів і зборів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 14-1 Закону України № 2464 - VI пенсійний фонд та його територіальні органи зобов`язані надавати, зокрема, органам доходів і зборів інформацію з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру, створений для забезпечення, зокрема, щодо накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про сплату платниками єдиного внеску.

Згідно із ч.ч. 11, 12 ст. 9 Закону України № 2464-VI у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом. Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Вказані положення закону кореспондуються із приписами Інструкції «Про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року №449.

Так, положеннями п. 1 Розділу VI Інструкції від 20.04.2015 року №449 визначено, що до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

У разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції (абз. 2 п. 2 Розділу VI Інструкції від 20.04.2015 року №449).

Відповідно до Закону за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску накладається штраф на платника єдиного внеску в розмірі визначеному в даному законі.

Одночасно на суму недоїмки нараховується пеня з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу. Нарахування пені, передбаченої цим Законом, починається з першого календарного дня, що настає за днем закінчення строку внесення відповідного платежу, до дня його фактичної сплати (перерахування) включно.

За правилами ст. 25 Закону №2464-VI функції щодо заходів впливу до платників єдиного внеску та стягнення цих сум покладено на органи доходів і зборів шляхом прийняття цими органами, зокрема, рішень про застосування штрафних санкцій та пені, отже і встановлення наявності або відсутності підстав для прийняття у відношенні платника єдиного внеску таких рішень покладається на цей контролюючий орган.

При цьому, відповідно до ч. 16 ст. 25 Закону №2464-VI строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Частиною 4 ст. 6 Закону №2464-VI визначено, що у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця така фізична особа користується правами, виконує обов`язки та несе відповідальність, що передбачені для платника єдиного внеску, в частині діяльності, яка здійснювалася нею як фізичною особою - підприємцем.

Отже, припинення фізичної особи-підприємця не звільняє від виконання зобов`язань зі сплати єдиного внеску.

Враховуючи викладене, оскільки несвоєчасна сплата єдиного внеску є наслідком для застосування заходів впливу, а обставин, що звільняють особу від санкцій та пені судом не встановлено.

З 01.01.2018 Законом №2148-VIII внесено зміни до п.2 ч.1 ст.7 Закону 2464, а саме, для бази нарахування єдиного внеску зменшено період (рік на квартал). У 2018 році ОСОБА_1 , як самозайнятій особі нараховано єдиний соціальний внесок поквартально: І квартал 2018р. - 2457,18 грн. термін сплати до 19.04.2018р., ІІ квартал 2018р. - 2457,18 грн. термін сплати до 19.07.2018р., ІІІ квартал 2018р. - 2457,18 грн. термін сплати до 19.10.2018р., ІV квартал 2019р. - 2457,18 грн. термін сплати до 19.01.2019р. Вимога винесена про сплату 11.02.2019р.за № Ф3332-2 . Сума боргу підтверджується інтегрованою карткою платника по єдиному внеску .

З огляду в даному випадку визначальним для вирішення справи є встановлення фактів несплати (несвоєчасної сплати) позивачем єдиного соціального внеску, як такого, який звільненню від сплати не підлягає, з огляду на викладену вище позицію суду, щодо самозайнятої особи, є дані інформаційної системи органу доходів і зборів, а саме - зворотній бік облікової картки платника. Дослідивши витяг картки платника податку за позивачем обліковується несвоєчасна сплата єдиного внеску.

Також, позивач вказує, що за період 2013-2017 роки ним сплачувались суми нарахованих внесків по ЄСВ, однак, жодних доказів на підтвердження сплати позивачем не надано. Також і позивачем не заперечується, що він є самозайнятою особою, провадить адвокатську діяльність. Подає Звіти платника.

Щодо строків стягнення єдиного соціального внеску, то ст.25 Закону 2464-VI визначає, що строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується. Недоїмка не підлягає списанню, зокрема в разі укладення з платником єдиного внеску мирової угоди відповідно до вимог Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", крім випадків повної ліквідації юридичної особи або смерті фізичної особи, визнання її безвісно відсутньою, недієздатною, оголошення померлою та відсутності осіб, які відповідно до цього Закону несуть зобов`язання із сплати єдиного внеску. У контексті наведених норм чинного законодавства України, суд вважає, що позивач не звільнений від сплати єдиного соціального внеску .

З огляду на наведене, суд вважає, що відповідачем правомірно винесено оскаржені рішення про застосування штрафних санкцій та вимогу про сплату боргу.

Згідно частиною першою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього кодексу. Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Оскільки суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю, судовий збір до відшкодування не підлягає.

Керуючись ст.ст.14, 72-77, 139, 241-247, 250-251, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ :

У задоволені позовної заява ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій та бездіяльності відмовити повністю.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Сподарик Н.І.

Повний текст рішення складено та підписано 26 липня 2019 року.