Справа № 1.380.2019.002736
Суддя: Сподарик Наталія Іванівна
Дата ухвалення: 2019-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№1.380.2019.002736
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого-судді Сподарик Н.І.,

за участю секретаря судового засідання Карпи А.В.,

розглянувши у судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:
На розгляд до Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання національної гвардії України, із вимогами:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка виявилась у ненаданні відповіді на запит від 25.04.2019;

- зобов`язати відповідача надати позивачу достовірну, точну та повну інформацію по суті запитуваної інформації, згідно поданим Позивачем інформаційним запитом від 25.05. 2019.

Ухвалою суду від 03.06.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

13.06.2019 від представника відповідача надійшов до суду відзив на позовну заяву.

21.06.2019 позивачем подано суду відповідь на відзив.

На адресу суду 21.06.2019 за вх. № 21747 від позивача надійшло клопотання про збільшення позовних вимог, а саме просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка виявилась у несвоєчасному наданні відповіді на запит позивача від 25.04.2019 (вхідна реєстрація відповідача 22.05.2019 за №50/02/33-665);

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка виявилась у ненаданні відповіді на запит позивача від 25.04.2019 (вхідна реєстрація відповідача 22.05.2019 за №50/02/33-665) на електронну адресу у вигляді скан-копії документів: ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка виявилась у ненаданні повної відповіді на запит позивача від 25.04.2019 (вхідна реєстрація відповідача 22.05.2019 за №50/02/33-665);

- визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка виявилась у нероз`яснені позивачу права на оскарження прийнятого ним рішення у листі відповіді на запит, датованого 22.05.2019 за №50/02/33-665.

26.06.2019 за вх.№ 22441 від позивача надійшло клопотання про об`єднання справ в одне провадження.

02.07.2019 суд ухвалив перейти із спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін до розгляду адміністративної справи №1.380.2019.002736 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач в засідання суду не з`явився, надіслав клопотання про розгляд справи за його відсутності, вимоги підтримує у повному обсязі і просить такі задоволити. Про підстави для задоволення позовних вимог викладає у позовній заяві та відповіді на відзив. Повідомив, що 25.04.2019 звертався до Військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання національної гвардії України з інформаційним запитом в порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації», проте відповідачем несвоєчасно (з порушенням 20-тиденного терміну), не в повному обсязі надано відповідь.

Позивач зазначає, що у п.9 запиту просив відповідача направити скан-копії документів на його електронну адресу, але відповідачем всупереч норм порядку Закону України «Про доступ до публічної інформації» цього не було зроблено. Крім того, вважає, що відповідачем при розгляді інформаційного запиту від 25.04.2019 вчинена протиправна бездіяльність.

Представник відповідача 13.06.2019 подав до суду відзив на позовну заяву за вх. № 20743 та копії доказів до матеріалів справи. Відповідач вказує, що надаючи відповідь на запит від 25.04.2019 не порушено норм Закону України «Про доступ до публічної інформації», оскільки листом від 03.05.2019 продовжено строк розгляду запиту до 20 робочих днів у зв`язку з великим обсягом інформації, яка потребує пошуку серед значної кількості даних. Відповідно 22.05.2019 відповідь була надана позивачу, про що свідчить запис в журналі вихідних документів та штам органу поштового зв`зку датований 26.05.2019 на копії поштового конверта. Відповідач зазначив, що ОСОБА_1 на протязі двох місяців звертався до військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання національної гвардії України повторно з одних і тих самих питань 27 разів і своїми діями паралізує роботу багатьох відділів та служб і унеможливлює виконання військовослужбовцями роботи за призначеннями.

У зв`язку з наведеним, у задоволенні позовних вимог просить відмовити в повному обсязі.

Дослідивши доводи позову, відзив на нього, зібрані у справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

25.04.2019 позивач звернувся до Військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання національної гвардії України із запитом на надання публічної інформації, шляхом скерування його на поштову адресу відповідача: АДРЕСА_1 , поштовий індекс:79060.

Як вбачається з Журналу реєстрації інформаційних запитів громадян військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання національної гвардії України запит позивача від 25.04.2019 зареєстрований 02.05.2019 8- «ЗІ».(а.с.26-27).

03.05.2019 за № 50/02/34-564 відповідачем надіслано повідомлення позивачу про продовження строку розгляду запиту до 20 робочих днів у зв`язку із наданням великого обсягу інформації, яка потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, а також враховуючи те, що частина даних знаходиться у 3-му Стрілецькому батальйоні військової частини 3002 міста Ужгород (а.с.28,36).

Щодо розгляду запиту позивача від 25.04.2019 військовою частиною НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання національної гвардії України 22.05.2019 за №50/02/33-665 направлено ОСОБА_1 відповідь за підписом командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 та ряд документів за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідь відповідача від 22.05.2019 за №50/02/33-665 одержана органом поштового зв`язку 26.05.2019, про що свідчить штамп на поштовому конверті (а.с.54).

Вважаючи бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання національної гвардії України протиправною, позивач для захисту своїх прав звернувся з цим позовом до суду.

При прийнятті рішення, суд керується такими правовими нормами:

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 40 Конституції України встановлено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, та інформації, що становить суспільний інтерес визначено Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року № 2939-VI зі змінами та доповненнями (далі-Закон № 2939-VI).

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону № 2939-VI, публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом.

Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 1 Закону № 2939-VI).

Згідно ч. 4 ст. 13 Закону № 2939-VI, усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.

Пунктом 6 ч. 1 статті 14 Закону № 2939-VI встановлено, що розпорядники інформації зобов`язані надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.

Частиною 1 ст. 19 Закону № 2939-VI визначено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Відповідно до статті 19 Закону № 2939-VI запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні.

Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту (ч.2 ст.19).

Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача (ч.3 ст. 19).

Письмовий запит подається в довільній формі. Запит на інформацію має містити: ім`я (найменування) запитувача, поштову адресу або адресу електронної пошти, а також номер засобу зв`язку, якщо такий є; загальний опис інформації або вид, назву, реквізити чи зміст документа, щодо якого зроблено запит, якщо запитувачу це відомо; підпис і дату за умови подання запиту в письмовій формі (ч.4,5).

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону № 2939-VI, розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.

У разі якщо запит стосується надання великого обсягу інформації або потребує пошуку інформації серед значної кількості даних, розпорядник інформації може продовжити строк розгляду запиту до 20 робочих днів з обґрунтуванням такого продовження. Про продовження строку розпорядник інформації повідомляє запитувача в письмовій формі не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту (ч. 4 ст. 20 Закону № 2939-VI).

Пункт 9 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 10 від 29.09.2016 року «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації» зазначає, що відповідно до частини першої статті 20 Закону № 2939-VІ розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту. При вирішенні питання, в який момент часу цей обов`язок вважається виконаним у разі пересилання відповіді на запит поштою, суди повинні за аналогією застосовувати положення частини дев`ятої статті 103 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), за яким під таким моментом мається на увазі здача документа на пошту; реєстрація відповіді на запит як вихідного документа у системі діловодства розпорядника інформації не є моментом завершення перебігу згаданого строку. Якщо відповідь на запит здається на пошту разом з іншою кореспонденцією того ж виду та категорії, належним і допустимим доказом відправлення такого запиту є список згрупованих поштових відправлень із відміткою працівника зв`язку про його прийняття (пункт 66 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року № 270).

Суд, проаналізувавши пункт 9 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 10 від 29.09.2016 року «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації» вважає, що відповідач вчасно надав позивачу відповідь на запит від 25.04.2019, оскільки 03.05.2019 листом повідомив останнього про продовження розгляду запиту до 20 робочих дні, а на копії поштового конверту є відмітка про передачу органу поштового зв`язку відповіді від 22.05.2019 для позивача датою - 26.05.2019.

Таким чином, позовна вимога позивача про визнання протиправною бездіяльність відповідача, яка виявилась у несвоєчасному наданні відповіді на запит позивача від 25.04.2019 (вихідна реєстрація відповідача 22.05.2019 за №50/02/33-665) не підлягає до задоволення. Суд встановив, що запит ОСОБА_1 на публічну інформацію від 25.04.2019 розглянуто розпорядником публічної інформації в строки, визначені Законом України «Про доступ до публічної інформації».

Щодо позовної вимоги позивача визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка виявилась у ненаданні повної відповіді на запит позивача від 25.04.2019 (вихідна реєстрація відповідача 22.05.2019 за №50/02/33-665).

Як вбачається з відповіді Військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання національної гвардії України від 22.05.2019 на запит від 25.04.2019 відповідачем в неповному обсязі надано відповідь, а саме не надано копій документів на вимогу п.2 та п.7 прохальної частини запиту.

Відповідач у відповіді від 22.05.2019 зазначив, що такі документи позивачу не надані з огляду на те, що копії останніх направлялись позивачу разом з відповідями на інформаційний запит від 25.03.2019.

Перелік підстав для відмови у задоволенні запиту на інформацію, закріплений частиною першою статті 22 Закону № 2939-VІ, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Згідно п.12 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 10 від 29.09.2016 року «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації» за змістом пункту 1 частини першої статті 22 Закону № 2939-VІ у задоволенні запиту може бути відмовлено лише у разі наявності одночасно двох умов: відсутності інформації у володінні розпорядника інформації та відсутності у нього обов`язку володіти нею. Якщо інформація відсутня, але розпорядник зобов`язаний нею володіти, то згідно із принципом законності він повинен усунути порушення закону та вжити заходів щодо набуття (створення) запитаної інформації, продовживши у разі необхідності строк розгляду запиту на інформацію.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 22 Закону № 2939-VІ розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту у випадку, коли особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком. Із наведеного положення випливає, що відмова у задоволенні запиту на цій підставі можлива лише за наявності одночасно двох обставин: встановлення розпорядником інформації розміру плати за копіювання або друк, повідомлення розпорядником інформації запитувачу інформації про розмір та способи сплати фактичних витрат на копіювання та/або друк запитаної інформації.

Копії запитуваних документів виготовляються за кошти запитувача інформації, а не за кошти розпорядника інформації, тому посилання розпорядника інформації на відсутність бюджетних коштів та пропозиція ознайомитися з інформацією за його місцезнаходженням замість надання копій документів, як того просить запитувач інформації,в давному випадку не порушує право позивача. Доказів опалати за копіювапння копій запитуваних документві не надано позивачем.

Отже, суд прийшов до висновку, щодо запитуваної інформації по п.2 та п.7 інформаційного запиту, відповідач не чинив протиправну бездіяльність, яка виявилась у ненаданні копій запитуваних документів на запит позивача від 25.04.2019, та як і стверджує позивач у відповіді на відзив на позовну заяву, такою інформацією він уже розпоряджається, оскільки отримав на попередні запити (25.03.2019) та і в даному випадку свідчить про відсутність порушеного права позивача.

Згідно ч. 2 ст. 21 Закону № 2939-VI, у разі якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк.

Із відповідді на запит вбачається , що на адресу позивача скеровано відповідь із додатками на 16 аркушах (а.с.37).

Частино 3 ст. 21 Закону № 2939-VI, розмір фактичних витрат визначається відповідним розпорядником на копіювання та друк в межах граничних норм, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо розпорядник інформації не встановив розміру плати за копіювання або друк, інформація надається безкоштовно.

Крім цього, у відповідності до п. 11 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 10 від 29.09.2016 року «Про практику застосування адміністративними судами законодавства про доступ до публічної інформації» відповідно до ч. 2 ст.21 Закону України «Про доступ до публічної інформації» у разі, якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк. У наведеному положенні під фактичними витратами маються на увазі усі витрати, що здійсненні при копіюванні та/або друкові документів обсягом більш як 10 сторінок, тобто запитувач інформації зобов`язаний відшкодувати витрати на виготовлення всіх сторінок запитаної інформації, крім перших 10 сторінок.

При цьому питання щодо надання розпорядником інформації перших 10 сторінок документа (частини інформації) безкоштовно одночасно з повідомленням запитувача про необхідність відшкодування витрат або повідомленням про відмову в задоволенні запиту у зв`язку з невідшкодуванням відповідних витрат прямо Законом № 2939-VI та іншими чинними нормативно-правовими актами не врегульовано.

Однак, враховуючи міжнародно-правові стандарти у сфері доступу до публічної інформації, вважаємо, що належною практикою є надання за вимогою запитувача перших 10 сторінок безкоштовно одночасно з повідомленням про необхідність відшкодування витрат на виготовлення копій решти документів.

Що стосується вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка виявилась у ненаданні повної відповіді на запит позивача від 25.04.2019 (вихідна реєстрація відповідача 22.05.2019 за №50/02/33-665) на електронну адресу у вигляді скан-копії документів: ІНФОРМАЦІЯ_1 , суд зазначає наступне:

Аналіз частини другої статті 34 Конституції України та частини другої статті 7 Закону № 2657-XII свідчить, що особа має право вибирати на власний розсуд форму копій документів, які вона запитує, а саме паперову чи електронну.

Суд зазначає, так як позивач у запиті від 25.04.2019 зазначив, що просить розпорядника інформації надати відповідь як письмово на адресу: АДРЕСА_3 , так і направити позивачу на електронну адресу (у вигляді скан-копій документів) ІНФОРМАЦІЯ_1 , то вимога позивача про визнання протиправною бездіяльність відповідача, яка виявилась у ненаданні відповіді на запит позивача від 25.04.2019 (вихідна реєстрація відповідача 22.05.2019 за № 50/02/33-665) на електронну адресу у вигляді скан-копії документів: ІНФОРМАЦІЯ_1 не підлягає задоволенню, оскільки відповідь з документами була направлена у письмовому вигляді на адресу ОСОБА_1 22.05.2019. Суд вважає, що в даному випадку немає потреби дублювати відповідь відповідача і жодним чином не порушує право позивача на отримання інформації, оскільки така скерована.

Частиною п`ятою статті 19 Закону №2939- VІ, зокрема, передбачено можливість зазначення у запиті лише електронної адреси. Це свідчить про можливість обрання виключно електронної форми листування з розпорядником інформації і, відповідно, отримання відповіді на запит тільки на електронну адресу. Як вбачається із запиту, такий містить як поштову так і електронну адресу, в даному випадку розпорядник інформації скерував таку на поштову адресу зазначену у запиті.

Щодо вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності відповідача, яка виявилась у нероз`яснені позивачу права на оскарження прийнятого ним рішення у листі відповіді на запит, датованого 22.05.2019 за №50/02/33-665, в даному випадку це є правом розпорядника інформації, а не обов`язком.

Статтею 24 Закону Закону №2939- VІ передбачено відповідальність розпорядника за порушення законодавства про доступ до публічної інформації і таку несуть особи, винні у вчиненні таких порушень:

1) ненадання відповіді на запит;

2) ненадання інформації на запит;

3) безпідставна відмова у задоволенні запиту на інформацію;

4) неоприлюднення інформації відповідно до статті 15 цього Закону;

5) надання або оприлюднення недостовірної, неточної або неповної інформації;

6) несвоєчасне надання інформації;

7) необґрунтоване віднесення інформації до інформації з обмеженим доступом;

8) нездійснення реєстрації документів;

9) навмисне приховування або знищення інформації чи документів.

Також, щодо процедури оскарження відповіді на запит визначає Закон №2939- VІ, а саме рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації можуть бути оскаржені до керівника розпорядника, вищого органу або суду. Запитувач має право оскаржити:

1) відмову в задоволенні запиту на інформацію;

2) відстрочку задоволення запиту на інформацію;

3) ненадання відповіді на запит на інформацію;

4) надання недостовірної або неповної інформації;

5) несвоєчасне надання інформації;

6) невиконання розпорядниками обов`язку оприлюднювати інформацію відповідно до статті 15 цього Закону;

7) інші рішення, дії чи бездіяльність розпорядників інформації, що порушили законні права та інтереси запитувача.

Оскарження рішень, дій чи бездіяльності розпорядників інформації до суду здійснюється відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

В даному випадку вимога позивача, щодо нероз`яснення процедури оскарження відповіді на запит теж не підлягає до задоволення.

Відповідно до положень статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з нормами частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановленим статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що адміністративний позов задоволенню не підлягає.

Оскільки сторони не надали суду доказів понесення судових витрат, а позивач звільнений від сплати судового збору, суд не вирішує питання про розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст.14, 72-77, 139, 241-247, 250-251, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Західного оперативно-територіального об`єднання національної гвардії України про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії, - відмовити повністю.

Судові витрати стягненню не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295 - 297 КАС України.

Суддя Сподарик Н.І.

Повний текст постанови складено та підписано 23 липня 2019 року.