Справа № 1.380.2019.002334
Суддя: Карп'як Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2019-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№1.380.2019.002334
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2019 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Карп`як О.О.

секретар судового засідання Лубоцька Н.І.,

за участю:

представника відповідача Пинянської С.І .

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_2 до Головного управління ПФУ у Львівській області про зобов`язання до вчинення дій,-

в с т а н о в и в:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) до Головного управління ПФУ у Львівській області (79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10) про зобов`язання до вчинення дій, в якому просить суд:

- зобов`язати відповідача встановити та проводити виплату позивачу підвищення до пенсії відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, встановленої частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 01 травня 2019 року з врахуванням виплачених сум і до настання обставин, з якими Закон пов`язує зміну чи припинення таких виплат.

В обґрунтування позовної заяви посилається на те, що виходячи з пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні розміру підвищення до пенсії громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані та члени їх сімей, підлягають застосування положення пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», який має вищу юридичну силу, а не норми постанови Кабінету Міністрів України «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» № 654 від 16.07.2008 року, яка істотно звужує обсяг встановлених законом прав.

Ухвалою суду від 13 травня 2019 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу час для усунення недоліків.

Ухвалою суду від 30 травня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні).

Вказаною ухвалою суду встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали від 30.05.2019 року для подання відзиву на позовну заяву та доказів, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.

25 червня 2019 року представник відповідача через канцелярію суду подав відзив на позовну заяву, де зазначив, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ у Львівській області як одержувач пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». У пенсійній справі позивача наявна довідка інформаційного центру управління внутрішніх справ Львівської області № 4/5-22549 від вересня 1992 року про те, що ОСОБА_2 разом з мамою 21 жовтня 1947 року були виселені на спецпоселення в Челябінську область, з якого були звільнені 23 лютого 1956 року. З наведеного вбачається, що позивач відноситься до членів сім`ї громадян, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані. Отже, позовна вимога щодо підвищення пенсії на 50 % мінімальної пенсії за віком є безпідставною. Просив у задоволенні позову відмовити.

Ухвалою від 01.07.2019 року призначено судове засідання на 18.07.2019 року.

Позивач в судове засідання не прибув. Копію ухвали суду про призначення судового засідання від 01 липня 2019 року надіслано позивачу за адресою: АДРЕСА_1 . Проте, до суду повернувся конверт про що свідчить наявне в матеріалах справи рекомендоване поштове відправлення з повідомленням про вручення № 472.

Частиною одинадцятою статті 126 КАС України визначено, що у разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.

В позовній заяві позивач просить справу розглядати без неї, оскільки за віком та станом свого здоров`я не матиме змоги прибути до суду.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив, з підстав наведених у відзиві. Просив у задоволенні позову відмовити.

Суд, заслухавши вступне слово учасників справи, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступне.

ОСОБА_2 є громадянином України, згідно паспорта серії НОМЕР_1 , виданого Залізничним РВ УМВС України у Львівській області 23 жовтня 1997 року. Відповідно до довідки № 4/5-22549 від вересня 1992 року, виданої управлінням Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області інформаційний центр позивач визнана реабілітованою на підставі статті 3 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій України». Також, згідно довідки № 4/5-22549 від 22.12.1997 року, виданої управлінням Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області інформаційне бюро та посвідчення реабілітованого № 225 від 21 жовтня 1997 року визнана реабілітованою на підставі статті 3 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій України», як член сім`ї репресованої з політичних мотивів родини.

Згідно листа прокуратури Львівської області від 26.11.2004 року № 09/1/1-124-04, ОСОБА_2 та її сім`ю згідно рішення Особливої Наради при МДБ СРСР 21 жовтня 1947 року було виселено на спецпоселення в Челябінську область як членів сім`ї учасника ОУН, оскільки брат позивача - ОСОБА_3 , 1922 року народження, був членом УПА. Сім`я позивача була реабілітована на підставі статті 3 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні».

Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку у Відділі з питань призначення та перерахунку пенсій № 26 управління застосування пенсійного законодавства Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області та отримує пенсію за віком з урахуванням підвищення до пенсії примусово переселених членів сім`ї, реабілітованих у розмірі 43,52 грн. на підставі постанови Кабінету Міністрів України "Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян".

26 квітня 2019 року позивач звернулася до відповідача з заявою, в якій просила встановити підвищення до її пенсії в розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, відповідно до пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Розглянувши звернення позивача, пенсійний орган, листом від 24.05.2019 № 598/9/П-20/02.29-14, повідомив її, що підвищення до пенсії за віком як примусово переселеному члену сім`ї громадян, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, виплачується в розмірі, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 № 654, а саме 43,52 грн., у зв`язку з чим призначення та виплата вказаного підвищення до пенсії позивача здійснюється, відповідачем, відповідно до норм чинного законодавства.

Вважаючи, що її права порушені, позивач звернулася до суду з даною позовною заявою.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які набули правового статусу реабілітованих, основи їх соціального статусу та гарантії їх соціальної захищеності шляхом надання пільг і державної соціальної підтримки визначені та закріплені в Законі України «Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні» від 19.11.1992 № 2803-ХІІ, що діяв на час виникнення спірних правовідносин , дія якого поширюється на осіб, необґрунтовано засуджених судами України або репресованих на території республіки іншими державними органами в будь-якій формі, включаючи позбавлення життя або волі, переселення в примусовому порядку, вислання і заслання за межі республіки, позбавлення громадянства, примусове поміщення до лікувальних закладів, позбавлення чи обмеження інших громадянських прав або свобод з мотивів політичного, соціального, класового, національного і релігійного характеру.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 №654 «Про підвищення рівня пенсійного забезпечення громадян» громадянам, які необґрунтовано зазнали політичних репресій і згодом були реабілітовані, до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, підвищення проводиться в розмірі 54,40 гривень, а членам їх сімей, яких було примусово переселено 43,52 гривень.

В свою чергу, пунктом «г» частини 1 статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (із зінами і доповненнями) зазначено, що призначені пенсії підвищуються репресованим особам, яких у подальшому було реабілітовано, призначені пенсії - на 50 процентів, а членам їх сімей, яких було примусово переселено, - на 25 процентів мінімальної пенсії за віком..

Стаття 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначає розмір мінімальної пенсії за віком, що дорівнює прожитковому мінімуму, встановленому для осіб, що втратили працездатність.

Відповідно до вимог частини 1 статті 2 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум застосовується для встановлення розмірів мінімальної пенсії за віком.

За чинним законодавством України, розмір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Разом з тим, стаття 28 вказаного Закону передбачає, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини 1 цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсії, призначених згідно з цим Законом.

Відповідно до частини 6 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України у разі відсутності закону, що регулює відповідні правовідносини, суд застосовує закон, що регулює подібні правовідносини (аналогія закону), тому поняття мінімальної пенсії за віком, наведене у статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» необхідно застосовувати для визначення розміру підвищення до пенсії відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до пункту 6 Розділу XV «Прикінцевих положень» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», до прийняття відповідного закону до пенсій, передбачених цим Законом, установлюються надбавки та здійснюється їх підвищення згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення». Зазначені надбавки та підвищення встановлюються в розмірах, що фактично виплачувалися на день набрання чинності цим Законом з наступною індексацією відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення. Виплата їх здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Постанова Кабінету Міністрів України від 16.07.2008 №654 «Про підвищення пенсійного забезпечення громадян» є підзаконним актом нижчої юридичної сили, ніж Закон України «Про пенсійне забезпечення».

За приписами статті 8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії.

Згідно пунктів 1, 6 статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основи соціального захисту.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі невідповідності правового акти конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

У зв`язку з невідповідністю пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України № 654 від 16.07.20018 «Про підвищення пенсійного забезпечення громадян» вимогам пункту «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суд, відповідно до частини 3 статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України, застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, а саме пункт «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Таким чином, відповідачем порушено право позивача, як члена сім`ї політично репресованого, який має право на підвищення до пенсії в розмірі, передбаченому пунктом «г» статті 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» із розрахунку 25% мінімальної пенсії за віком, встановленої статтею 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 01.03.2018.

Суд зазначає, що згідно приписів статті 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Зі змісту частини 3 статті 23 Загальної Декларації прав людини, пункту 4 частини 1 Європейської Соціальної хартії та частини 3 статті 46 Конституції України випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Щодо вимоги позивача про виплату щомісячної надбавки до призначеної пенсії в розмірі 50% від мінімальної пенсії за віком відповідно до пункту "г" статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення", суд зазначає наступне.

Суд звертає увагу, що ОСОБА_4 відповідно до ст.77 Закону України «Про пенсійне забезпечення» є репресованою особою, яку у подальшому було реабілітовано, що підтверджується посвідченням № 225 виданим 21.10.1997 р. Львівською обласною радою.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про наявність у ОСОБА_2 права на підвищення до пенсії у розмірі, передбаченому п. «г» ст. 77 Закону України «Про пенсійне забезпечення», із розрахунку 50 % мінімальної пенсії за віком, з часу звернення за перерахунком пенсії.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України ).

За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України, доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Розподіл судових витрат здійснити в порядку ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_2 до Головного управління ПФУ у Львівській області про зобов`язання до вчинення дій - задовольнити повністю.

Зобов`язати Головне управління ПФУ у Львівській області (79000, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ) встановити та проводити виплату ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; РНОКППНОМЕР_2) підвищення до пенсії відповідно до пункту "г" статті 77 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в розмірі 50% від мінімальної пенсії за віком, встановленою частиною першою статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», починаючи з 01 травня 2019 року з врахуванням виплачених сум і до настання обставин, з якими закон пов`язує зміну чи припинення таких виплат.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (місцезнаходження: 79016, м. Львів, вул. Митрополита Андрея, 10, ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; РНОКППНОМЕР_2 ) сплачений судовий збір в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Львівський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повне судове рішення 22.07.2019 року.

Суддя Карп`як Оксана Орестівна