Справа № 200/3706/19-а
Суддя: Загацька Т.В.
Дата ухвалення: 2019-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2019 р. Справа№200/3706/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов'янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Загацька Т.В.,

при секретарі судового засідання Скрипник К.О.,

за участю:

представника відповідача Вовченка С.П.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Слав-Агро» до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Слав-Агро» звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області з вимогами визнати протиправним та скасувати прийняті Головним управлінням ДФС України у Донецькій області податкові повідомлення-рішення від 21.12.2018 року № та №.

В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначає про необґрунтованість висновків податкового органу про відсутність реальних господарських операцій між позивачем та його контрагентами: ТОВ "Міжнародне забезпечення поставок", ТОВ "Інекс Трейдінг", ТОВ "Алія-Груп", ТОВ "Халбрейн", ТОВ "Клеймар", оскільки у позивача наявні всі документи, що підтверджують правомірність формування податкового кредиту.

Враховуючи наведене, просить позовну заяву задовольнити у повному обсязі, визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 21.12.2018 року № та № .

У відзиві на позовну заяву відповідач вказав на її безпідставність та зазначив, що спірні податкові повідомлення - рішення винесено податковим органом в межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством з питань оподаткування.

Вказує на те, що під час перевірки податковим органом встановлений факт порушення позивачем вимог чинного законодавства, факт формування податкового кредиту по операціях, що мають нереальних характер між позивачем та контрагентами ТОВ "Міжнародне забезпечення поставок", ТОВ "Інекс Трейдінг", ТОВ "Алія-Груп", ТОВ "Халбрейн", ТОВ "Клеймар". Зазначає, що позивачем створена схема штучного руху товару, спрямована на створення формального документообігу.

Враховуючи викладене, просив в задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 02.04.2019 року судом було відкрито провадження в адміністративній справі та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 29.05.2019 року продовжено строк підготовчого провадження та відкладено підготовче засідання по справі.

Ухвалою суду від 01.07.2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, з підстав викладених в відзиві на адміністративний позов.

23.07.2019 року від представника позивача на адресу суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи на іншу дату.

Протокольною ухвалою суду від 23.07.2019 року вирішено відмовити у задоволенні зазначеного клопотання, оскільки представником позивача не надано доказів на підтвердження наявності поважних причин неявки в судове засідання.

Дослідивши матеріали справи, доводи позовної заяви, заперечень, суд з'ясував наступні обставини справи.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Слав-Агро» (), перебуває на податковому обліку у Слов'янсько-Лиманського управління Головного управління ДФС у Донецькій області (том 1 а.с. 18-23).

29.11.2018 року за результатами документальної позапланової невиїзної перевірки ТОВ «Агрофірма «Слав-Агро» з питань достовірності формування та віднесення сум з податку на додану вартість до податкового кредиту в деклараціях з податку на додану вартість по взаємовідносинах з контрагентами-постачальниками ТОВ "Міжнародне забезпечення поставок", ТОВ "Інекс Трейдінг", ТОВ "Алія-Груп", ТОВ "Халбрейн", ТОВ "Клеймар" за травень 2018 року Головним управлінням ДФС у Донецькій області складено акт № 1365/05-99-14-16/38056112 (том 1 а.с. 24-131).

З висновків акту вбачається, що перевіркою встановлено порушення п.44.1 ст.44, п.198.1, п. 198.2, п. 198.3, ст. 198, 200.1 пп. в п.200.4 ст. 200 розділу V Податкового Кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI зі змінами та доповненнями, в результаті чого завищено від'ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (від'ємне значення), яке переноситься до рядка 16.1 декларації наступного звітного (податкового) періоду (рядок 21 Декларації з ПДВ) на загальну суму 162556 грн., в тому числі за березень 2018 року в сумі 162556 грн.; та занижено податок на додану вартість на загальну суму 934359 грн., в тому числі по періодам: березень 2018 року в сумі 356211 грн., травень 2018 року в сумі 578148 грн.

На підставі акту перевірки Головним управлінням Державної фіскальної служби у Донецькій області було прийнято податкові повідомлення - рішення від 21.12.2018 року: №, яким позивачу збільшено суму грошового зобов'язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 1167948,75 грн., з яких за основним платежем на суму 934359 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 233589,75 грн. та № про завищення від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду 162556 грн. (том 1 а.с. 16,17).

Відомостей щодо оскарження спірних податкових повідомлень-рішень в адміністративному порядку суду не надано.

Предметом розгляду даної адміністративної справі є правомірність прийняття зазначених податкових повідомлень - рішень.

Судом встановлено, що товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Слав-Агро» працює з 2012 року. Основними видами діяльності, якими займається підприємство, код КВЕД 01.11 вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний); код КВЕД 01.13 вирощування овочів і баштанних культур, коренеплодів і бульбоплодів; код КВЕД 01.41 розведення великої рогатої худоби молочних порід; код КВЕД 01.46 розведення свиней; код КВЕД 01.61 допоміжна діяльність у рослинництві; код КВЕД 46.21 оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин; код КВЕД 49.41 вантажний автомобільний транспорт. Позивач має на праві користування, в тому числі на умовах оренди, сільськогосподарські угіддя.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи та не заперечується сторонами у справі, 21.03.2018 року між ТОВ «Агрофірма «Слав-Агро» та ТОВ "Міжнародне забезпечення поставок" укладений договір постачання №2103/2018-1, за умовами якого постачальник (ТОВ "Міжнародне забезпечення поставок") зобов'язується поставити, а покупець (позивач) зобов'язується прийняти і оплатити мінеральні добрива (товар) в асортименті за ціною, за реквізитами, в строки, в кількості та за якісними характеристиками, погодженими в Додатках (специфікаціях) до даного Договору (том 1 а.с. 133-135).

Виконання умов договору підтверджене:

- специфікацією № 1 від 21.03.2018 року; специфікацією №2 від 27.03.2018 року;

- платіжними дорученнями: №2238 від 28.03.2018 року; №2222 від 21.03.2018 року;

- податковою накладною: №27/3-1 від 27.03.2018 року; №27/3-2 від 27.03.2018 року; №27/3-3 від 27.03.2018 року; №28/3-2 від 28.03.2018 року; №28/3-3 від 28.03.2018 року; №28/3-4 від 28.03.2018 року; №30/3-2 від 30.03.2018 року; №30/3-3 від 30.03.2018 року; №30/3-4 від 30.03.2018 року;

- актами приймання-передачі: від 27.03.2018 року № 27/3-1; від 27.03.2018 року № 27/3-2; від 27.03.2018 року № 27/3-3; від 28.03.2018 року № 28/3-3; від 28.03.2018 року № 28/3-2; від 28.03.2018 року № 28/3-4; від 30.03.2018 року № 30/3-2; від 30.03.2018 року № 30/3-3; від 30.03.2018 року № 30/3-4;

- товарно-транспортними накладними: від 27.03.2018 року, від 28.03.2018 року, 30.03.2018 року (том 1 а.с. 136-166).

23.05.2018 року між ТОВ «Агрофірма «Слав-Агро» та ТОВ "АЛІЯ-ГРУП" укладено договір постачання №13, за умовами якого постачальник (ТОВ "АЛІЯ-ГРУП") зобов'язується передати у власність покупцеві (позивач) за цим договором мінеральні добрива (товар), а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар в строк та на умовах цього договору (том 1 а.с. 167-168).

Виконання умов договорів підтверджене:

- специфікацією № 2 від 25.05.2018 року; специфікацією № 1 від 23.05.2018 року;

- видатковими накладними: від 25.05.2018 року №38, від 23.05.2018 року № 37, від 28.05.2018 року № 39, від 30.05.2018 року № 40;

- рахунками на оплату: №38 від 25.05.2018 року; № 37 від 23.05.2018 року, № 39 від 28.05.2018 року, № 40 від 30.05.2018 року;

- товарно-транспортними накладними: від 23.05.2018 року №37-1, від 23.05.2018 року №37-2, від 25.05.2018 року №38-1, від 25.05.2018 року №38-3, від 25.05.2018 року №38-2 , від 28.05.2018 року №39-3, від 28.05.2018 року №39-1, від 28.05.2018 року №39-2, від 30.05.2018 року №40-1, від 30.05.2018 року №40-2, від 30.05.2018 року №40-3 (том 1 а.с.169-189).

16.05.2018 року між ТОВ «Агрофірма «Слав-Агро» та ТОВ "Халбрейн" укладено договір постачання, за умовами якого постачальник (ТОВ "Халбрейн") зобов'язується передати у власність покупцеві (позивач) за цим договором мінеральні добрива (товар), а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар в строк та на умовах цього договору (том 1 а.с. 190-191).

Виконання умов договорів підтверджене:

- специфікацією № 2 від 17.05.2018 року; специфікацією № 1 від 16.05.2018 року;

- рахунки на оплату: №1028 від 16.05.2018 року, №1030 від 17.05.2018 року;

- видатковими накладними: від 16.05.2018 року №1028, від 17.05.2018 року № 1030;

- товарно-транспортними накладними: від 17.05.2018 року №1030-2, від 17.05.2018 року №1030-1, від 16.05.2018 року №1028-2, від 16.05.2018 року №1028-1 (том 1 а.с. 192-201).

31.05.2018 року між ТОВ «Агрофірма «Слав-Агро» та ТОВ "КЛЕЙМАР" укладено договір постачання, за умовами якого постачальник (ТОВ "КЛЕЙМАР") зобов'язується передати у власність покупцеві (позивач) за цим договором мінеральні добрива (товар), а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар в строк та на умовах цього договору (том 1 а.с. 202-203).

Виконання умов договорів підтверджене:

- специфікацією № 1 від 31.05.2018 року;

- видатковою накладною: від 31.05.2018 року №56;

- рахунком на оплату: №56 від 31.05.2018 року;

- товарно-транспортними накладними: від 31.05.2018 року №56-1, від 31.05.2018 року №56-2 (том 1 а.с. 204-208).

18.05.2018 року між ТОВ «Агрофірма «Слав-Агро» та ТОВ "ІНЕКС ТРЕЙДІНГ" укладено договір постачання, за умовами якого постачальник (ТОВ "ІНЕКС ТРЕЙДІНГ") зобов'язується передати у власність покупцеві (позивач) за цим договором мінеральні добрива (товар), а покупець зобов'язується прийняти та оплатити товар в строк та на умовах цього договору (том 1 а.с. 209-210).

Виконання умов договорів підтверджене:

- специфікацією № 1 від 18.05.2018 року;

- рахунками на оплату: №148 від 18.05.2018 року, №149 від 21.05.2018 року;

- видатковою накладною: від 18.05.2018 року №148, від 21.05.2018 року № 149;

- товарно-транспортними накладними: від 18.05.2018 року №148-1, від 18.05.2018 року №148-2, від 18.05.2018 року №148-3, від 21.05.2018 року №149-1, від 21.05.2018 року №149-2, від 21.05.2018 року №149-3 (том 1 а.с. 211-221).

ТОВ «Агрофірма «Слав-Агро» надано суду:

- паспорт №1878 на амонію нітрат (селітру аміачну) марки Б, ДСТУ 7370:2013, паспорт №1895 на амонію нітрат (селітру аміачну) марки Б, ДСТУ 7370:2013, паспорт №1952 на амонію нітрат (селітру аміачну) марки Б, ДСТУ 7370:2013, паспорт №1944 на амонію нітрат (селітру аміачну) марки Б, ДСТУ 7370:2013, паспорт №1950 на амонію нітрат (селітру аміачну) марки Б, ДСТУ 7370:2013, паспорт №1932 на амонію нітрат (селітру аміачну) марки Б, ДСТУ 7370:2013, паспорт №1879 на амонію нітрат (селітру аміачну) марки Б, ДСТУ 7370:2013, паспорт №1931 на амонію нітрат (селітру аміачну) марки Б, ДСТУ 7370:2013, паспорт №1916 на амонію нітрат (селітру аміачну) марки Б, ДСТУ 7370:2013, паспорт №1955 на амонію нітрат (селітру аміачну) марки Б, ДСТУ 7370:2013, паспорт №1957 на амонію нітрат (селітру аміачну) марки Б, ДСТУ 7370:2013, паспорт №1792 на амонію нітрат (селітру аміачну) марки Б, ДСТУ 7370:2013 (том 1 а.с. 222-233);

- акт № 5 про використання мінеральних, органічних і бактеріальних добрив та засобів хімічного захисту рослин за квітень 2018 року; акт № 4 про використання мінеральних, органічних і бактеріальних добрив та засобів хімічного захисту рослин за квітень 2018 року; акт № 3 про використання мінеральних, органічних і бактеріальних добрив та засобів хімічного захисту рослин за квітень 2018 року; акт № 1 про використання мінеральних, органічних і бактеріальних добрив та засобів хімічного захисту рослин за квітень 2018; акт № 2 про використання мінеральних, органічних і бактеріальних добрив та засобів хімічного захисту рослин за квітень 2018 року; акт № 8 про використання мінеральних, органічних і бактеріальних добрив та засобів хімічного захисту рослин за квітень 2018 року; акт № 7 про використання мінеральних, органічних і бактеріальних добрив та засобів хімічного захисту рослин за квітень 2018 року; акт № 6 про використання мінеральних, органічних і бактеріальних добрив та засобів хімічного захисту рослин за травень 2018 року; акт № 9 про використання мінеральних, органічних і бактеріальних добрив та засобів хімічного захисту рослин за травень 2018 року; акт № 10 про використання мінеральних, органічних і бактеріальних добрив та засобів хімічного захисту рослин за червень 2018 року; акт про використання мінеральних, органічних і бактеріальних добрив та засобів хімічного захисту рослин за червень 2018 року; акт № 15 про використання мінеральних, органічних і бактеріальних добрив та засобів хімічного захисту рослин за вересень 2018 року; акт №17 про використання мінеральних, органічних і бактеріальних добрив та засобів хімічного захисту рослин за жовтень 2018 року; акт № 19 про використання мінеральних, органічних і бактеріальних добрив та засобів хімічного захисту рослин за жовтень 2018 року; акт №18 про використання мінеральних, органічних і бактеріальних добрив та засобів хімічного захисту рослин за жовтень 2018 року;

- лімітно-забірну картку на отримання матеріальних цінностей за квітень 2018 року №261, лімітно-забірну картку на отримання матеріальних цінностей за квітень 2018 року №263, лімітно-забірну картку на отримання матеріальних цінностей за квітень 2018 року №244, лімітно-забірну картку на отримання матеріальних цінностей за квітень 2018 року №117а, лімітно-забірну картку на отримання матеріальних цінностей за квітень 2018 року №117, лімітно-забірну картку на отримання матеріальних цінностей за квітень 2018 року №116, лімітно-забірну картку на отримання матеріальних цінностей за травень 2018 року №264, лімітно-забірну картку на отримання матеріальних цінностей за травень 2018 року №265, лімітно-забірну картку на отримання матеріальних цінностей за травень 2018 року №311, лімітно-забірну картку на отримання матеріальних цінностей за травень 2018 року №310, лімітно-забірну картку на отримання матеріальних цінностей за червень 2018 року №292, лімітно-забірну картку на отримання матеріальних цінностей за червень 2018 року №333, лімітно-забірну картку на отримання матеріальних цінностей за вересень 2018 року №575, лімітно-забірну картку на отримання матеріальних цінностей за жовтень 2018 року №577, лімітно-забірну картку на отримання матеріальних цінностей за жовтень 2018 року №567, лімітно-забірну картку на отримання матеріальних цінностей за жовтень 2018 року №566, лімітно-забірну картку на отримання матеріальних цінностей за жовтень 2018 року №568, лімітно-забірну картку на отримання матеріальних цінностей за жовтень 2018 року №567, лімітно-забірну картку на отримання матеріальних цінностей за жовтень 2018 року №569, лімітно-забірну картку на отримання матеріальних цінностей за жовтень 2018 року №570, лімітно-забірну картку на отримання матеріальних цінностей за жовтень 2018 року №571, лімітно-забірну картку на отримання матеріальних цінностей за жовтень 2018 року №515;

- звіти про рух матеріальних цінностей за рахунками: №201 за березень 2018 року, №201 за грудень 2018 року, б/н за квітень 2018 року, №201 за травень 2018 року, б/н за травень 2018 року, №201 за червень 2018 року, №201 за вересень 2018 року, №201 за жовтень 2-18 року;

- рахунок №631 з розрахунку з вітчизняними постачальниками, розпочатий 01.01.2018 року (том 2 а.с. 1-65).

Між сторонами немає розбіжностей щодо обставин справи, встановлених судом, позивач вважає неправомірним висновок податкового органу про порушення ним вимог Податкового кодексу України, тому просить визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення.

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, суд вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку у тому числі органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов'язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов'язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначає Податковий кодекс України.

Відповідно до п.п. 41.1.1 п.41.1 ст.41 Податкового кодексу України контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову, державну митну політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган (далі - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику), його територіальні органи.

Таким чином, відповідач у справі - суб'єкт владних повноважень, на якого чинним законодавством покладені владні управлінські функції стосовно контролю у сфері податкових взаємовідносин.

Відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов'язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно п. 15.1. Податкового кодексу України платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об'єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об'єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов'язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.

Відповідно до пп. 16.1.2 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України платник податків зобов'язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків.

Таким чином, на позивача у справі покладений обов'язок щодо складання звітності, що стосується обчислення і сплати податків і зборів в порядку і розмірах, встановлених законом.

Суд вважає помилковим висновок податкового органу про порушення позивачем вимог Податкового Кодексу України, з наступних підстав.

Відповідно до пп. 14.1.36. п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов'язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно пп. 14.1.191. п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України постачання товарів - будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.

Відповідно до пп. 14.1.202. п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України продаж (реалізація) товарів - будь-які операції, що здійснюються згідно з договорами купівлі-продажу, міни, поставки та іншими господарськими, цивільно-правовими договорами, які передбачають передачу прав власності на такі товари за плату або компенсацію незалежно від строків її надання, а також операції з безоплатного надання товарів. Не вважаються продажем товарів операції з надання товарів у межах договорів комісії (консигнації), поруки, схову (відповідального зберігання), доручення, довірчого управління, оперативного лізингу (оренди), інших цивільно-правових договорів, які не передбачають передачі прав власності на такі товари.

Відповідно до п. 187.1 ст. 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов'язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість є факт придбання товарів та послуг з метою їх використання в господарській діяльності.

Суд враховує, що наявність податкових накладних є обов'язковою обставиною для визначення правильності формування податкового кредиту, але не вичерпною. Від встановлення цієї обставини залежить оцінка податкових накладних як правової підстави для віднесення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту.

Розділ V Податкового кодексу України регулює порядок нарахування та сплати податку на додану вартість, визначає платників податку, встановлює порядок реєстрації в якості платників ПДВ, визначає об'єкти оподаткування та розміри ставок податку, операції, які звільнені від оподаткування, а також, правила віднесення сум до складу податкового кредиту.

Згідно п.п. «а» п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Згідно п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв'язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв'язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Отже, податковий кредит - це елемент розрахунку суми податку на додану вартість, яку має сплатити платник до бюджету. Це по суті розмір податку на додану вартість, що був оплачений платником податку на додану вартість на користь своїх контрагентів-інших платників податку на додану вартість, з приводу якої в останніх вже виник обов'язок щодо сплати відповідної суми податку до бюджету.

Правові наслідки у вигляді виникнення права платника податку на податковий кредит наступають лише у разі реального (фактичного) вчинення господарських операцій з придбання товарів/робіт/послуг, що пов'язані з рухом активів, зміною зобов'язань чи власного капіталу платника, та відповідають економічному змісту, відображеному в укладених платником податку договорах.

Тобто, отримавши податкові накладні від контрагентів, у позивача виникло право на включення сум податку на додану вартість до складу податкового кредиту.

Статтею 44 Податкового кодексу України визначені вимоги до підтвердження даних, визначених у податковій звітності, відповідно до п.44.1 якої для цілей оподаткування платники податків зобов'язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов'язаних з визначенням об'єктів оподаткування та/або податкових зобов'язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов'язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

У випадках, передбачених ст.216 Цивільного кодексу України, платники податків мають право вносити відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному ст. 50 цього Кодексу.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Згідно ст. 1 цього Закону бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень; господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов'язань, власному капіталі підприємства; зобов'язання - заборгованість підприємства, що виникла внаслідок минулих подій і погашення якої в майбутньому, як очікується, приведе до зменшення ресурсів підприємства, що втілюють у собі економічні вигоди; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік є обов'язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Згідно ч. 1 ст. 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Судом були досліджені первинні документи, що містять відомості про обставини, які є предметом доказування у цій справі, та пов'язані з рухом активів, виконанням зобов'язань, останні відповідають змісту, відображеному в укладених позивачем договорах, та підтверджують обґрунтованість формування податкового кредиту за досліджуваними господарськими операціями.

В акті перевірки зазначено про порушення позивачем, п. 44.1 ст.44, пп. а п. 198.1, п.198.2, п. 198.3, ст. 198, п. 200.1, пп. в п. 200.4 ст.200 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI зі змінами та доповненнями, в результаті чого завищено від'ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (від'ємне значення), яке переноситься до рядка 16.1 декларації наступного звітного (податкового) періоду (рядок 21 Декларації з ПДВ) на загальну суму 162556 грн., в тому числі за березень 2018 року в сумі 162556 грн.; та занижено податок на додану вартість на загальну суму 934359 грн., в тому числі по періодам: березень 2018 року в сумі 356211 грн., травень 2018 року в сумі 578148 грн., по операціям з придбання продукції у ТОВ "Міжнародне забезпечення поставок", ТОВ "Інекс Трейдінг", ТОВ "Алія-Груп", ТОВ "Халбрейн", ТОВ "Клеймар", у зв'язку з тим, що дані операції є безтоварними, спрямовані на надання податкової вигоди для третіх осіб з метою штучного формування податкового кредиту.

Як встановлено в судовому засіданні з пояснень представника відповідача і вбачається з матеріалів справи висновки, що мінеральні добрива, реалізовані в ході виконання договорів постачання, мають невідоме джерело походження, зроблені відповідачем на підставі податкової інформації.

Пунктом 61.1 ст.61 Податкового кодексу України визначено, що податковий контроль - це система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Способом здійснення такого контролю є, зокрема, інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів (пп.62.1.2 п.62.1 ст.62 Податкового кодексу України).

Відповідно до ст.71 Податкового кодексу України інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів - це комплекс заходів щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій.

Згідно з пп.72.1.1 п.72.1 ст.72 Податкового кодексу України для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що надійшла, зокрема: від платників податків та податкових агентів, що міститься в податкових деклараціях, розрахунках, інших звітних документах; що міститься у наданих великими платниками податків в електронній формі копіях документів з обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування (податкових зобов`язань), первинних документах, які ведуться в електронній формі, регістрах бухгалтерського обліку, фінансовій звітності, інших документах, пов`язаних з обчисленням та сплатою податків і зборів; про фінансово-господарські операції платників податків.

Відповідно до ст.74 Податкового кодексу України податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, може зберігатися та опрацьовуватися в інформаційних базах контролюючих органів або безпосередньо посадовими (службовими) особами контролюючих органів. Перелік інформаційних баз, а також форми і методи опрацювання інформації визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (пункт 74.1); зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань (пункт 74.2).

Отже, податковий орган не мав визначених законом підстав для формування висновків про нереальність господарських операцій з контрагентами позивача лише на підставі «податкової інформації» та «аналізу бази даних АІС» щодо контрагентів позивача.

Суд зазначає, що вказана податкова інформація містить лише дані про результати господарської діяльності кожного контрагента позивача окремо за період, в якому виникли спірні правовідносини. Контролюючим органом не перевірялась і не оцінювалась діяльність ТОВ "Міжнародне забезпечення поставок", ТОВ "Інекс Трейдінг", ТОВ "Алія-Груп", ТОВ "Халбрейн", ТОВ "Клеймар" в періоди, які передували укладенню спірних правочинів, у зв'язку з чим суд вважає, що висновки відповідача про безтоварність укладених позивачем договорів з вищезазначеними контрагентами є безпідставними і зроблені в результаті припущень, що виключає можливість покладення їх в основу спірних рішень.

Таким чином, наявними в матеріалах справи документами підтверджено надання позивачем до контролюючого органу податкової звітності з податку на додану вартість та відповідність даних, що містяться в наданій податковій звітності, даним первинного бухгалтерського обліку.

Суд звертає увагу, що з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку, право на податковий кредит та віднесення сум понесених витрат до складу валових витрат позивача не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

Відповідно до ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов'язаннями іншої юридичної особи, в тому числі за податковими зобов'язаннями.

Таким чином, недотримання контрагентом позивача податкової дисципліни (що відповідачем суду не доведено) має правові наслідки саме для цього контрагента, оскільки порушення платником вимог податкового законодавства тягне застосування заходів відповідальності саме до такого платника та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб (зокрема, його контрагентів) за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарської операції.

Крім того, позбавлення платника податку права на формування податкового кредиту у зв'язку з невиконанням своїх обов'язків його контрагентом, порушує право особи мирно володіти своїм майном, що міститься у Першому Протоколі до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 20.03.1952 року (далі - Протокол 1 до Конвенції), яка є частиною національного законодавства згідно із ст. 9 Конституції України. Зокрема, стаття 1 Протоколу до Конвенції так визначає підстави, за яких особа може бути позбавлена свого майна: "Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права".

Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 09.01.2007 року у справі "Інтерсплав проти України" якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб'єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку. Таким чином, Європейський Суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагентом.

На недопустимість покладення тягаря негативних наслідків від встановлення протиправності дій контрагента платника податків неодноразово вказав Європейський суд з прав людини, зокрема у рішенні від 18.03.2010 року по справі "Бізнес Сепорт Сентре проти Болгарії".

Таким чином, Європейський суд з прав людини та чинне законодавство України чітко констатує правило індивідуальної відповідальності платника податків та наголошує, що добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через будь-які негаразди із його контрагентом.

Відповідно до п.п. 200.1-200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов'язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з п. 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з п. "б" 200.1 цієї статті, така сума: підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до п. 200-1.3 ст. 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов'язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень податковий орган діяв всупереч вимог закону та безпідставно визначив суму збільшення за податковим зобов'язанням за платежем податок на додану вартість на суму 1167948,75 грн., з яких за основним платежем на суму 934359,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями на суму 233589,75 грн. у податковому повідомленні-рішенні від 21.12.2018 року № та завищення від'ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду 162556 грн. у податковому повідомленні-рішенні від 21.12.2018 року № .

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи та не спростоване відповідачем, в підтвердження реальності господарських операцій та правомірності включення сум до складу податкового кредиту з податку на додану вартість, позивачем надані до матеріалів справи документи бухгалтерського та податкового обліку, що є підтвердженням реальності господарських операцій та правомірності включення сум до складу податкового кредиту з податку на додану вартість.

Згідно пп. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов'язань платник податку зобов'язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Згідно п. 201.7. ст. 201 Податкового кодексу України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

У разі якщо частка товарів/послуг, послуг не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів/послуг зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, та враховується при визначенні загальних податкових зобов'язань.

Згідно п. 200.3 ст. 200 Податкового кодексу України при від'ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п.200.6 ст. 200 Податкового кодексу України платник податку може прийняти самостійно рішення про зарахування в повному обсязі належної йому суми бюджетного відшкодування або її частини у зменшення податкових зобов'язань з цього податку, що виникли протягом наступних звітних (податкових) періодів, за наявності умов, передбачених пунктом 200.4 цієї статті. Зазначене рішення відображається платником податку у податковій декларації, яку він подає за результатами звітного (податкового) періоду, в якому виникає право на подання заяви про отримання бюджетного відшкодування згідно з нормами цієї статті. У разі прийняття такого рішення зазначена сума не враховується при розрахунку сум бюджетного відшкодування наступних звітних (податкових) періодів.

Тобто, чинним законодавством України, зокрема, Податковим кодексом України, на сторону цивільно-правової угоди, яка є платником податків, не покладений обов'язок здійснювати контроль за дотриманням постачальником вимог законодавства щодо здійснення господарської діяльності, сплати податку до бюджету і в подальшому за можливі дії порушника; за будь-якими із сторін правочину не передбачено зобов'язання та не визначено права здійснення контролю показників податкової звітності однієї сторони правочину над показниками податкової звітності заявленими іншою стороною правочину, при цьому такий платник податків несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку, яка стосується кожного окремого платника податків і не може автоматично поширюватися на інших осіб, у тому числі на його контрагентів.

Суд не бере до уваги розбіжності, виявлені у даних контрагентів позивача при їх співставленні, оскільки в даному випадку будь-яке порушення спричиняє відповідальність та негативні наслідки лише для особи - порушника. Позивач не може відповідати за будь-які неправомірні дії своїх контрагентів.

В процесі розгляду справи відповідачем доказів, крім тих, що містяться у матеріалах справи, до суду не надано, відомостей про наявність інших доказів, які могли б бути витребувані судом, відповідачем не надано.

Водночас позивачем з посиланням на належні докази, що долучені до матеріалів справи, доведено обставину реального здійснення господарських операцій.

На підтвердження обґрунтованості спірних рішень відповідач посилається на неподання позивачем окремих документів, що підтверджують дані податкових декларацій, під час здійснення перевірки.

У зв`язку з цим суд зазначає, що наявність або відсутність окремих документів, як і помилки у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце, а певні недоліки в заповненні первинних документів носять оціночний характер.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 06.02.2018 року у справі №816/166/15-а, від 11.09.2018 року у справі №804/4787/16, від 24.05.2019 року №826/7423/16.

Посилання податкового органу на кримінальні провадження щодо ТОВ «Алія-Груп», ТОВ «Клеймар», ТОВ «Інекс Трейдінг», ТОВ «Халбрейн» не є належним та допустимим доказом, оскільки на час складання акту перевірки та розгляду адміністративної справи відсутнє рішення суду за результатами вказаного кримінального провадження.

Оцінка документів, як письмових доказів, здійснюється відповідно до положень процесуального принципу допустимості доказів, закріпленого на час вирішення спору ст.74 КАС України.

Суд зауважує, що сам факт порушення кримінальної справи не є беззаперечним фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій проведених позивачем та його контрагентами.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, про наявність вироку у кримінальній справі, що має безпосереднє значення для надання висновку, щодо діяльності господарюючих суб`єктів, а ні щодо позивача, ні щодо його контрагентів надано не було. Окрім того, суд також зауважує, що під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально отримати від них товари (роботи чи послуги), незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи, а також враховуючи умови укладених договорів з контрагентами, суд дійшов висновку, що позивач має та надав суду відповідні належно оформлені первинні документи, які в сукупності свідчать про факт вчинення господарських операцій, натомість доводи контролюючого органу не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, оскільки з урахуванням закріпленої в ст. 204 Цивільного кодексу України презумпції правомірності правочину, а також враховуючи вимоги ст. 77 КАС України, за якою обов`язок доказування правомірності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень покладається на такого суб`єкта, контролюючий орган мав надати суду належні, достовірні та беззаперечні докази своїх тверджень про те, що задекларований позивачем податковий кредит за господарською операцією з придбання товарів сформовано безпідставно за господарськими операціями, які в реальності не виконувались.

Вказаний висновок відповідає позиції, висловленій Верховним Судом у постанові від 27.03.2018 року по справі № 816/809/17, який відповідно до вимог ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховується судом при вирішенні даної справи.

Відповідно до ч.ч.1,3,4 ст.73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Дослідженими в судовому засіданні доказами підтверджено, що позивачем податковий кредит з податку на додану вартість по фінансово-господарським операціям з ТОВ "Міжнародне забезпечення поставок", ТОВ "Інекс Трейдінг", ТОВ "Алія-Груп", ТОВ "Халбрейн", ТОВ "Клеймар" за спірний період сформовано з дотриманням вимог Податкового кодексу України, а саме, позивачем в підтвердження позовних вимог надана вся первинна документація, копії якої досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч.ч.1,2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень обов'язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідачем не надано суду жодного доказу правомірності висновків про порушення позивачем норм чинного законодавства з питань оподаткування в розумінні зазначеної норми Закону.

Оскільки під час розгляду справи встановлена протиправність висновків органу владних повноважень про порушення позивачем норм чинного законодавства з питань оподаткування, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із наступного.

Оскільки прийняте рішення ухвалено на користь сторони, яка не є суб'єктом владних повноважень, відповідно до ч.1 ст.139 КАС України суд присуджує стягнути судові витрати позивача у розмірі 19210,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області.

Керуючись ст. 2, ст. 8-15, ст.19-21, ст. 72-78, ст. 90, ст. 139, ст. 199-228, ст. 241-255, ст. 293, ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Слав-Агро» до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області від 21.12.2018 року № та №.

Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Слав-Агро» (, 84200, Донецька область, Слов'янський район, с.Рай-Олександрівка, вул. Шкільна, 2 «а») судові витрати у сумі 19210,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (, юридична адреса: 87526, Донецька область, місто Маріуполь, вулиця 130 Таганрозької дивізії, будинок 114).

Рішення прийняте в нарадчій кімнаті, вступна та резолютивна частини проголошені в судовому засіданні 23.07.2019 року.

Повний текст рішення виготовлено 26.07.2019 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Текст рішення розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua/).

Суддя Т.В.Загацька