Справа № 524/8519/17
Суддя: Калитка О.М.
Дата ухвалення: 2019-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2019 р.Справа № 524/8519/17

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калитки О. М.,

Суддів: Донець Л.О. , Рєзнікової С.С. ,

за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22.02.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Нестеренко С.Г., місце складання м. Кременчук, повний текст складено 01.03.19 року по справі № 524/8519/17

за позовом ОСОБА_1

до Кременчуцького міського Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді , Директора Кременчуцького міського Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Цилюрик Олени Сергіївни

про визнання незаконними та протиправними дій директора, скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та затримки видачі трудової книжки,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Автозаводського районного суду м. Кременчука з адміністративним позовом до Кременчуцького міського Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, директора Кременчуцького міського Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Цилюрик Олени Сергіївни, в якому просила суд

- визнати протиправними та незаконними дії директора Кременчуцького міського Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді;

- скасувати наказ директора Кременчуцького міського Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Цилюрик О.С. № 45 о/с від 03 травня 2017 року «Про звільнення ОСОБА_1 », яким звільнено ОСОБА_1 з займаної посади;

- поновити ОСОБА_1 на роботі у Кременчуцькому міському Центрі соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді.

- стягнути з Кременчуцького міського Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 11 травня 2017 року на день винесення постанови.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що працювала у Кременчуцькому міському Центрі соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді з 09 грудня 1996 року, що підтверджується наказом директора міського Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді № 14-л від 09 грудня 1996 року. З 01 січня 2007 року обіймала посаду головного спеціаліста відділу соціальної роботи у цьому ж закладі.

Наказом директора Кременчуцького міського Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Цилюрик О.С. № 45 о/с від 03 травня 2017 року «Про звільнення ОСОБА_1 », її (позивача) було звільнено з 10 травня 2017 року з займаної посади у зв`язку із зміною структури та загальної чисельності працівників Кременчуцького міського Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Вказувала у позовній заяві, що наказ про звільнення їй (позивачу) було зачитано саме 10 травня 2017 року, але не було на її прохання надано для ознайомлення.

У день звільнення, 10 травня 2017 року, їй (позивачу) директором Кременчуцького міського Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Цилюрик О ОСОБА_2 , у порушення ст. 47 КЗпП України, не було видано у встановленому порядку належно оформлену трудову книжку.

06 червня 2017 року позивач подала заяву директору Центру про ознайомлення її з документами про звільнення та направлення їй трудової книжки поштою з доставкою на зазначену нею у заяві адресою.

01 листопада 2017 року позивач отримала простий лист від Кременчуцького міського Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді за № 04/492 від 11 вересня 2017 року в якому було зазначено про надсилання їй копії наказу від 03 травня 2017 року про її звільнення та розрахунковий листок за травень 2017 року.

Вважає, що обов`язок видати трудову книжку саме директором визначено у п. п. 3, 4 Постанови КМУ «Про трудові книжки працівників» № 301 від 27 квітня 1993 року, де встановлено, що трудові книжки зберігаються на підприємствах, в установах і організаціях як документи судової звітності, а при звільненні трудова книжка видається працівнику під розписку в журналі обліку. Зазначає, що відповідальність за організацію ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Звертала увагу, що як передбачено п. 4.2. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року за № 58, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за № 110, у разі, якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адрес допускається тільки за письмовою згодою працівника.

В позовній заяві позивач зазначила, що пунктом 4.1. зазначеної вище Інструкції передбачено, що при затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки і про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки, а раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним, відповідно до п. 2.10. Інструкції.

Зазначила, що на день звернення до суду з позовом директор ОСОБА_3 трудову книжку їй (позивачу) не надіслала.

Вважає такі дії директора Кременчуцького Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Цилюрик О.С. незаконними, сам наказ про звільнення протиправним, безпідставним, винесеним з грубим порушенням норм чинного законодавства, і таким, що порушує її (позивача) конституційні права, як громадянина України.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 22.02.2019 у справі № 524/8519/17 відмовлено в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Кременчуцького міського Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, директора Кременчуцького міського Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Цилюрик Олени Сергіївни про визнання незаконними та протиправними дій директора, скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та затримки видачі трудової книжки.

Позивач не погодилася із рішенням суду та подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, просила суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Позивач в судове засідання не з`явилася, про дату час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, причини неявки не повідомила.

Представник відповідачів в судове засідання не з`явився, про дату час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно ч. 4 ст. 229 у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача за п. 1 ст. 40 КЗпП України є законним, було проведено з дотриманням вимог ст. ст. 40, 43, 43-1, 49-2 КЗпП України, будь-яких порушень, протиправних та незаконних дій зі сторони відповідачів стосовно позивача щодо її звільнення не встановлено.

Колегія суддів погоджується з таким висновком, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким правом користуються й особи, в інтересах яких подано позовну заяву, за винятком тих, які не мають адміністративної процесуальної дієздатності. Суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

У відповідності до вимог ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 р. № 9 визначено, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у роботодавця мали місце зміни в організації виробництва і праці (якщо йдеться про звільнення у зв`язку із ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємства, установи, організації), скорочення чисельності або штату працівників, чи додержувався власник або уповноважений ним орган норм законодавства, що регулюють звільнення працівника, які є докази змін в організації виробництва і праці, а також того, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу і те, чи не мав звільнений працівник переважне право залишитися на роботі та чи було попереджено його за 2 місяці про наступне звільнення.

Частиною 1 ст. 47 КЗпП України передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу видати працівнику в день звільнення належно оформлену трудову книжку.

Відповідно до ч. 4 ст. 235 КЗпП України в разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду, ОСОБА_1 з 09 грудня 1996 року працювала у Кременчуцькому міському центрі соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді на посаді провідного спеціаліста відділу інформаційної роботи, що постає з наказу № 14-л від 09 грудня 1996 року Кременчуцького міського центру соціальних служб для молоді (т. 1 а.с.7).

Наказом Кременчуцького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 29 грудня 2006 року № 86 о/с ОСОБА_1 було переведено з 01 січня 2007 року на посаду головного спеціаліста відділу соціальної роботи (т. 1 а.с.54).

Наказом Кременчуцького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 07 грудня 2015 року № 136 о/с ОСОБА_1 було звільнено з посади головного спеціаліста відділу соціальної роботи з 07 грудня 2015 року з підстав, передбачених Законом України «Про очищення влади» (т. 1 а.с.55).

Наказом Кременчуцького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 18 жовтня 2016 року № 119, на підставі від 20 вересня 2016 року, було поновлено на посаді головного спеціаліста відділу соціальної роботи з 08 грудня 2015 року (т. 1 а.с. 56).

Рішенням XVIII сесії Кременчуцької міської ради VII скликання від 31 січня 2017 року «Про внесення змін до структури та загальної чисельності працівників Кременчуцького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді» були внесені зміни до структури та загальної чисельності працівників Кременчуцького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді шляхом скорочення однієї посади головного спеціаліста відділу соціальної роботи, однієї посади провідного спеціаліста відділу соціальної роботи та однієї посади провідного спеціаліста-юрисконсульта відділу соціальної роботи (т. 1 а.с. 120-121). Дане рішення позивачем не було оскаржено у судовому порядку.

На виконання рішення XVIII сесії Кременчуцької міської ради VII скликання від 31 січня 2017 року директором Кременчуцького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді було видано наказ від 06 лютого 2017 року № 48, яким були внесені зміни до структури та загальної чисельності працівників центру шляхом скорочення 1 (однієї) посади провідного спеціаліста відділу соціальної роботи та 1 (однієї) посади провідного спеціаліста-юрисконсульта відділу соціальної роботи. Затверджено та з 11 травня 2017 року введено в дію штатний розпис у новій редакції (т. 1 а.с. 58-59). Цей наказ директора центру позивачем не оскаржувався у судовому порядку.

06 лютого 2017 року директором центру на адресу профспілкового організатора Кременчуцького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді було направлено Повідомлення № 04/131 щодо звільнення працівників центру у зв`язку зі скороченням, про що у журналі реєстрації вихідної кореспонденції наявний відповідний запис від 06 лютого 2017 року (т. 1 а.с. 122-123).

21 лютого 2017 року директором центру Цилюрик О.С. головному спеціалісту відділу соціальної роботи ОСОБА_1 було винесено Попередження про наступне звільнення у зв`язку зі скороченням чисельності працівників № 02 (т. 1 а.с. 61). Згідно даного попередження, позивача ОСОБА_1 було повідомлено про наступне звільнення із займаної посади з 10 травня 2017 року та запропоновано їй перелік вакантних посад у виконавчому комітеті Кременчуцької міської ради, які не потребують спеціальної освіти чи спеціальної професійної підготовки. Просили до 21 квітня 2017 року надати письмове підтвердження про згоду або відмову від запропонованої роботи та роз`яснено, що в разі не висловлювання своєї позиції з даного питання, вона буде вважатися такою, що погодилася з наданою пропозицією (т. 1 а.с. 60, 126).

Згідно пояснень директора Кременчуцького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Цилюрик ОСОБА_4 , нею особисто, в цей же день, 21 лютого 2017 року було ознайомлено позивача ОСОБА_1 з Наказом № 48 від 06 лютого 2017 року «Про внесення змін до структури та загальної чисельності працівників Кременчуцького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді та зміну істотних умов праці» та з Попередженням про наступне звільнення у зв`язку зі скороченням чисельності працівників № 02 від 21 лютого 2017 року шляхом зачитування вголос повного тексту наказу та Попередження в присутності працівників центру. На вимогу отримати примірники документів під підпис, ОСОБА_1 відмовилась без пояснення такої відмови.

21 лютого 2017 року було складено Акт № 01 «Про відмову поставити підпис на підтвердження отримання попередження від 21 лютого 2017 № 02», про що зазначено, зокрема, у журналі реєстрації актів з питань дотримання норм законодавства, вирішення конфліктів, спорів тощо (т. 1 а.с.124,125).

Цього дня, тобто 21 лютого 2017 року, ОСОБА_1 була присутня на роботі, що підтверджується табелем обліку використання робочого часу за лютий 2017 року (т. 1 а.с. 85), а відтак була обізнана про наступне своє звільнення у зв`язку зі скороченням.

Свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 підтвердили факт підписання ними Акту № 01 від 21.02.2017 року «Про відмову поставити підпис на підтвердження отримання попередження від 21 лютого 2017 року № 02» та підтвердили факт ознайомлення директором центру Цилюрик О ОСОБА_12 . позивача ОСОБА_1 зі змістом наказу № 48 від 06 лютого 2017 та попередження № 02 від 21 лютого 2017.

22 лютого 2017 року засобами рекомендованого поштового зв`язку на адресу місця реєстрації позивача ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) було направлено попередження про наступне звільнення у зв`язку із скороченням чисельності працівників №04/180 від 21 лютого 2017 року. Даний факт підтверджується описом до цінного листа та фіскальним чеком про відправлення (т. 1 а.с. 126-127). Даний лист був повернутий до центру 23 березня 2017 року у зв`язку із закінченням строку зберігання (т. 1 а.с. 128).

07 квітня 2017 року директором центру ОСОБА_3 на адресу профспілкового організатора Кременчуцького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді було подане Подання № 04/363 щодо надання згоди на звільнення головного спеціаліста відділу соціальної роботи ОСОБА_1 (т. 1 а.с.130).

10 квітня 2017 року профспілковий організатор Кременчуцького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді повідомила, що ОСОБА_1 не є членом первинної профспілкової організації, а відтак вимоги ч. 1 ст. 43 КЗпП України на неї не розповсюджуються (т. 1 а.с. 132).

10 травня 2017 року наказом № 45 о/с від 03 травня 2017 року «Про звільнення ОСОБА_1 » позивача ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням чисельності працівників (т. 1 а.с. 57).

Цього ж дня, 10 травня 2017 року, директором центру ОСОБА_13 С ОСОБА_14 , в присутності працівників центру, було зачитано позивачеві ОСОБА_1 . повний текст наказу № 45 о/с від 03 травня 2017 року «Про звільнення ОСОБА_1 », а також було запропоновано позивачу поставити підпис про ознайомлення з даним наказом та отримати копію наказу. Однак, ОСОБА_1 відмовилася без пояснення причин такої відмови.

Крім того, директором центру ОСОБА_3 було запропоновано ОСОБА_1 поставити особистий підпис в особовій картці, журналі обліку руху трудових книжок та отримати трудову книжку. Однак, позивач ОСОБА_1 відмовилась без будь-яких пояснень цього. Факт відмови засвідчено Актом № 02 від 10 травня 2017 року «Про відмову поставити підпис на підтвердження ознайомлення з наказом від 03 травня 2017 року № 45 о/с «Про звільнення ОСОБА_1 » та отримати трудову книжку» (т. 1 а.с. 135).

Свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 підтвердили факт підписання ними Акту № 02 від 10 травня 2017 року «Про відмову поставити підпис на підтвердження ознайомлення з наказом про звільнення та отримання трудової книжки ОСОБА_1 » та підтвердили факт ознайомлення директором центру Цилюрик О.С. позивача ОСОБА_1 зі змістом наказу № 45 о/с від 03 травня 2017, а також те, що позивач ОСОБА_1 отримала копію наказу про своє звільнення від 03 травня 2017 року та розрахунковий листок, однак відмовилась від підпису на самому наказі.

В цей же день, 10 травня 2017 року з позивачем ОСОБА_1 був проведений остаточний розрахунок, що підтверджується відомістю розподілу заробітної плати центру від 10 травня 2017 року (т. 1 а.с. 63, 64).

На день звільнення, позивач, як і інші працівники центру, відносилися за посадами до посадових осіб органів місцевого самоврядування.

Відповідно до пункту 4.1 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 № 58 (далі Інструкція № 58) власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

Згідно із пунктом 4.2 Інструкції № 58, якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то роботодавець у цей день надсилає працівникові поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки.

Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається лише за письмовою згодою працівника.

Будь-яких доказів того, що позивач ОСОБА_1 зверталася до центру з вимогою видати їй трудову книжку і що така вимога була проігнорована відповідачем, матеріали справи не містять.

При цьому, матеріалами справи підтверджується, що відповідач Кременчуцький міський центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, в особі його директора ОСОБА_3 , вживав всіх можливих заходів щодо передачі трудової книжки позивачу ОСОБА_1 в день її звільнення.

Крім того, директором Кременчуцького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді ОСОБА_3 неодноразово надсилалися листи на адресу місця реєстрації позивача з пропозицією прибути до центру та отримати трудову книжку.

Так, 10 травня 2017 року, засобами поштового зв`язку на адресу місця реєстрації позивача ( АДРЕСА_1 ) цінним листом було направлено повідомлення № 04/443 від 10 травня 2017 року з копією наказу № 45 від 03 травня 2017 року «Про звільнення ОСОБА_1 », розрахунковий листок за травень 2017 року та лист № 04/442 від 10 травня 2017 року з пропозицією прибути до центру для отримання трудової книжки чи надати згоду на відправлення трудової книжки засобами поштового зв`язку (т. 1 а.с.136-140).

03 серпня 2017 року засобами поштового зв`язку за цією ж адресою цінним листом було направлено повідомлення № 04/782 від 01 серпня 2017 року з копією наказу № 45 від 03 травня 2017 року «Про звільнення ОСОБА_1 », розрахунковий листок за травень 2017 року та лист № 04/783 від 01 серпня 2017 року з пропозицією прибути до центру для отримання трудової книжки чи надати згоду на відправлення трудової книжки засобами поштового зв`язку (т. 1 а.с.143-151).

11 вересня 2017 року засобами поштового зв`язку за цією ж адресою рекомендованим листом було направлено повідомлення № 04/943 від 11 вересня 2017 року з пропозицією прибути до центру для отримання трудової книжки чи надати згоду на відправлення трудової книжки засобами поштового зв`язку. Відповідно до інформації ЦПЗ № 2 рекомендований лист було вручено адресату 14 вересня 2017 року особисто (т. 1 а.с.152-153).

12 жовтня 2017 року засобами поштового зв`язку за цією ж адресою рекомендованим листом було направлено повідомлення № 04/1128 від 11 жовтня 2017 року з пропозицією прибути до центру для отримання трудової книжки чи надати згоду на відправлення трудової книжки засобами поштового зв`язку. Відповідно до інформації ЦПЗ № 2 рекомендований лист було вручено адресату 05.12.2017 року особисто (т. 1 а.с. 156-157).

16 листопада 2017 року засобами поштового зв`язку на адресу позивача рекомендованим листом було направлено лист № 04/1291 від 16 листопада 2017 року з пропозицією прибути до центру для отримання трудової книжки чи надати згоду на відправлення трудової книжки засобами поштового зв`язку (т. 1 а.с.159-161).

04 грудня 2017 року засобами поштового зв`язку позивачу цінним листом було направлено лист № 04/1360 від 04 грудня 2017 року з пропозицією прибути до центру для отримання трудової книжки чи надати згоду на відправлення трудової книжки засобами поштового зв`язку (т. 1 а.с.163-165).

26 грудня 2017 року засобами поштового зв`язку на адресу позивача цінним листом було направлено лист № 04/1459 від 26 грудня 2017 року з пропозицією прибути до центру для отримання трудової книжки чи надати згоду на відправлення трудової книжки засобами поштового зв`язку (т. 1 а.с.167-169).

11 січня 2018 року засобами поштового зв`язку на позивача рекомендованим листом було направлено лист № 04/43 від 11 січня 2018 року з пропозицією прибути до центру для отримання трудової книжки чи надати згоду на відправлення трудової книжки засобами поштового зв`язку (т. 1 а.с.171-172).

31 січня 2018 року засобами поштового зв`язку на адресу позивача цінним листом було направлено лист № 01-24/165 від 31 січня 2018 року з пропозицією прибути до центру для отримання трудової книжки чи надати згоду на відправлення трудової книжки засобами поштового зв`язку (т. 1 а.с.176-177).

Згідно з повідомлення ЦПЗ № 2 (м. Кременчук) ПАТ «Укрпошта» № 06.1-31-816 від 13 грудня 2017 року рекомендований лист № 950 вручено адресату 14 вересня 2017 року особисто, рекомендований лист № 559 вручено адресату 05 грудня 2017 року особисто, рекомендований лист № 188 не було вручено станом на день подання відповіді. З листа ЦПЗ № 2 (м. Кременчук) ПАТ «Укрпошта» від 15 травня 2018 року, який було адресовано представнику позивача, постає, що рекомендований лист за № 950 було вручено 14 вересня 2017 року не особисто позивачеві, а ОСОБА_15 . Крім того, такі обставини також вказувалися у листі ЦПЗ № 2 адресованого суду, а також постали з показів свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , допитаних у судовому засіданні 30 серпня 2018 року (т. 1 а.с. 155, т. 2 а.с 124, 130, 150).

Так, рекомендований лист за № 950, який було відправлено відповідачем 11 вересня 2017 року позивачеві за її зареєстрованим місцем проживання, в якому містилися копія наказу про звільнення та прохання щодо отримання трудової книжки, способу її отримання, був вручений листоношою ОСОБА_19 сусідці позивача ОСОБА_1 ОСОБА_15 , був переданий позивачеві підтвердженням чого є приєднання копій документів вкладених у цьому листі до позовної заяви.

Отже, відповідачем Центром в особі його керівництва, і зокрема директором ОСОБА_3 , вживалися неодноразово всі необхідні заходи щодо вручення трудової книжки позивачу ОСОБА_1 відповідно ст. 47 КЗпП України.

Щодо позовних вимог про скасування наказу про звільнення позивача та поновлення її на роботі колегія суддів зазначає наступне.

Рішенням XVIII сесії Кременчуцької міської ради VII скликання від 31 січня 2017 року «Про внесення змін до структури та загальної чисельності працівників Кременчуцького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді» було внесено зміни до структури та загальної чисельності працівників Кременчуцького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді шляхом скорочення однієї посади головного спеціаліста відділу соціальної роботи, однієї посади провідного спеціаліста відділу соціальної роботи та однієї посади провідного спеціаліста-юрисконсульта відділу соціальної роботи.

Дане рішення ради було прийнято у зв`язку з набранням чинності:

- Постанови Кабінету Міністрів України № 889 від 30 листопада 2016 року, якою скасовано Розпорядження Кабінету Міністрів України від 18 січня 2003 р. № 9 «Про віднесення посад працівників системи центрів соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді до відповідних категорій посад державних службовців та органів місцевого самоврядування» та фактично працівників центрів соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді прирівняно до звичайних працівників, а не посадових осіб органу місцевого самоврядування.

- Наказу Міністерства соціальної політики України № 709 від 29 червня 2016 року, яким затверджено Типові структуру і штат центрів соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді.

- Наказу Міністерства соціальної політики України № 883 від 16 серпня 2016 року, яким внесено зміни до наказу Міністерства соціальної політики України від 18 травня 2015 року № 526 «Про умови оплати праці працівників закладів соціального захисту дітей і закладів соціального обслуговування».

Рішення Кременчуцької міської ради Полтавської області від 31 січня 2017 року «Про внесення змін до структури та загальної чисельності працівників Кременчуцького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді», станом на день розгляду справи, є чинним та не оскаржувалось.

Директором Кременчуцького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Цилюрик О.С. було видано наказ № 48 «Про внесення змін до структури та загальної чисельності працівників Кременчуцького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді та зміну істотних умов праці», на підставі рішення Кременчуцької міської ради від 31 січня 2017 року.

Згідно Типових структур і штату центрів соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді затверджених Наказом Міністерства соціальної політики України № 709 від 29 червня 2016 року, посада головного спеціаліста відділу соціальної роботи, котру обіймала ОСОБА_1 , підпадала під скорочення, директором центру 21 лютого 2017 року було ознайомлено позивача з Попередженням про наступне звільнення у зв`язку зі скороченням чисельності працівників № 02.

Згідно Попередження, оскільки посада головного спеціаліста відділу соціальної роботи, яку обіймала позивач ОСОБА_1 була скорочена, а працівники центру не являлися вже посадовими особами органу місцевого самоврядування, і позивач не мала досвіду роботи в частині наявних вакантних посад та не підпадала під жодну із критеріїв, визначених ст. 42 КЗпП України їй було запропоновано ряд рівнозначних посад в структурі виконавчого органу Кременчуцької міської ради. Перелік вакантних посад було зазначено в Попередженні про наступне звільнення у зв`язку зі скороченням чисельності працівників № 02 від 21 лютого 2017 р., котре того ж дня було доведено до відома позивача.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачами Кременчуцьким міським центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, в особі його директора ОСОБА_3 , було дотримано процедуру звільнення позивача ОСОБА_1 за п. 1 ст. 40 КЗпП України і будь-яких порушень відповідачами при звільненні позивача допущено не було.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що тому позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність доводів, якими мотивовано судове рішення, зводяться до переоцінки належним чином проаналізованих судом першої інстанції доказів та не дають підстав вважати висновки суду помилковими, а застосування норм матеріального та процесуального права неправильним.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справ

Враховуючи викладене, колегія суддів вказує, що судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, тому підстави для скасування рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 22.02.2019 у справі № 524/8519/17 відсутні.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову чи ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22.02.2019 року по справі № 524/8519/17 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)О.М. Калитка
Судді(підпис) (підпис) Л.О. Донець С.С. Рєзнікова
Повний текст постанови складено 25.07.2019 року