Справа № 802/806/17-а
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2019-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 802/806/17-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Альчук М.П.

Суддя-доповідач - Залімський І. Г.

25 липня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Сушка О.О. Смілянця Е. С. ,

секретаря судового засідання: Платаш В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 14 червня 2017 року (ухвалене у м. Вінниці 14 червня 2017 року о 14:55) у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Автомагістраль" до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Автомагістраль» звернулося до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області, в якому просило визнати протиправними і скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області від 05.05.2017 № та №.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 14.06.2017 позов задоволено.

Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21.09.2017 скасовано постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 14.06.2017 та прийнято нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Постановою Верховного Суду від 23.05.2019 скасовано постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21.09.2017, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, оскільки судом апеляційної інстанції на підставі належних та допустимих доказів не було з`ясовано належним чином усіх обставин справи, в той час як їх встановлення впливає на правильність вирішення спору.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, просив вимоги, що в ній викладені, задовольнити.

Представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, що з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, на підставі направлення від 03.04.2017 року №549, згідно з пп. 78.1.1, 78.1.4. п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України та наказу Головного управління ДФС у Вінницькій області від 31.03.2017 року №433 проведена позапланова виїзна документальна перевірка ТОВ "Автомагістраль" з питань своєчасності, достовірності та повноти нарахування податку на додану вартість по взаємовідносинах з ТОВ "КГ "Фенікс" за період з 01.12.2016 року по 31.12.2016 року.

За результатами перевірки складено акт від 14.04.2017 року №219/02-32-14-06/32884416.

В ході перевірки встановлено та зафіксовано в акті порушення ТОВ "КГ "Фенікс" вимог п.198.1 ст.198, п.200.1, 200.2 ст.200 Податкового кодексу України, а саме: завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду - 122 288 грн; занижено суму податку на додану вартість, які підлягає нарахуванню та сплаті в бюджет за підсумками поточного звітного (податкового) періоду з урахуванням залишку від`ємного значення попереднього звітного періоду у загальній сумі 1 312 609 грн.

05.05.2017 року, на підставі висновків акту перевірки податковим органом прийняті податкові повідомлення-рішення:

- №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 1 312 609 грн та застосовані штрафні (фінансові) санкції у розмірі 328 152 грн;

- №, яким визначено суму завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у розмірі 122 288 грн.

Позивач не погодився із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, а тому звернувся до суду із даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що висновки акту перевірки від 14.04.2017 року №219/02-32-14-06/32884416 є необґрунтованими, а тому податкові повідомлення-рішення № та № від 05.05.2017 року є протиправними та підлягають скасуванню.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує викладене нижче.

Порядок нарахування та сплати податку на додану вартість регулюється Розділом V Податкового кодексу України. Зокрема, відповідно до пункту 185.1 статті 185 ПК України, об`єктом оподаткування є операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;

в) ввезення товарів на митну територію України;

г) вивезення товарів за межі митної території України;

е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Пунктом 188.1 статті 188 Податкового кодексу встановлено, що база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).

До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних та інфляційні, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

Згідно із пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (пункт 198.2 статті 198 Податкового кодексу України).

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

В силу пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Підпунктом 44.1 статті 44 ПК України встановлено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абзац другий вищевказаної правової норми).

Відповідно до частини другої статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" від 16 липня 1999 року № 996-XIV (далі - Закон № 996-XIV) фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

За вимогами частини першої статті 9 Закону № 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (частина друга статті 9 Закону № 996-XIV).

Отже, правові наслідки у вигляді виникнення у покупця права на формування відповідних сум податкового кредиту та витрат виникають за наявності сукупності таких обставин та підстав, зокрема: фактичного (реального) здійснення оподатковуваних операцій; документального підтвердження реального здійснення господарських операцій сукупністю юридично значимих (дійсних) первинних та інших документів, які зазвичай супроводжують операції певного виду; наявності у сторін спеціальної податкової правосуб`єктності; наявності у покупця належним чином складеної податкової накладної; наявності ділової мети, розумних економічних причин для здійснення господарської операції.

Водночас, наведені вище норми податкового законодавства у взаємозв`язку з приписами законодавства з питань бухгалтерського обліку та звітності визначають окремі випадки, за яких неможливе формування податкового кредиту, зокрема, це: не пов`язаність здійсненої операції (понесених витрат) з господарською діяльністю покупця (придбання товарів/послуг без мети їх використання у господарській діяльності); фіктивність операцій/нездійснення оподатковуваних операцій; видача податкової накладної особою, яка не є платником податку на додану вартість; відсутність у платника податків юридично значимих первинних документів.

Встановлено, що між ТОВ "Автомагістраль" та ТОВ "Комерційна група "Фенікс" укладено договір надання послуг техніки №0107/1 від 29.06.2016 року.

Згідно з п. 1.1 вказаного договору виконавець приймає на себе обов`язки з надання послуг дорожньо-будівельної техніки для виконання робіт замовником, а замовник замовляє та оплачує надані виконавцем послуги на умовах, визначених цим договором. Послуги вважаються наданими виконавцем з моменту узгодження сторонами рахунків актів здачі-приймання робіт (наданих послуг).

За результатами наданих послуг виконавець надає замовнику наступні документи: акт здачі-приймання виконаних (наданих послуг) у двох примірниках; податкову накладну, виписану та зареєстровану відповідно до ст. 201 ПК України та інших статей ПК України, що регламентують питання складання, реєстрації та надання податкової накладної в електронному вигляді, направлена через відповідне програмне забезпечення для обміну податковими накладними (п. 1.4-1.6 Договору).

Вартість наданих послуг визначається за домовленістю сторін (за машино-години) та відображається в акті здачі-приймання робіт (наданих послуг), який є невід`ємною частиною даного договору. Підставою для оплати наданих послуг є акт здачі-приймання робіт (наданих послуг) або акт звірки взаємних розрахунків, підписаний обома сторонами. Замовник зобов`язується проводити оплату за надані послуги у безготівковому порядку на розрахунковий рахунок виконавця, вказаний в розділі 8 Договору (п. 3.1, 3.3, 3.4 Договору).

Виконання умов вказаного договору підтверджується актами надання послуг № 1-3 від 15.12.2016 року, згідно яких вказано марки навантажувачів та бульдозерів, якими надавались послуги позивачу ТОВ "КГ "Фенікс", зокрема: навантажувачі New Holland W270 B, HITACHI ZW250, HITACHI ZW220, HITACHI LX190-7, CASE921E, бульдозери Komatsu D 65 EX-15, Komatsu D 85 EX-15, Caterpillar D6R, кількість машино-годин, ціна наданих послуг, у тому числі з ПДВ, вказані акти підписані представниками сторін та засвідчені печатками.

Розрахунки за надані послуги підтверджуються платіжними дорученнями № 1507 від 26.12.2016 року, № 1509 від 27.12.2016 року, №1510 від 27.12.2016 року.

Також на виконання умов вказаного договору представником позивача надано податкові накладні від 15.12.2016 року № 45, 46, 7 вказані накладні також містять необхідні відомості про реальність здійснення господарських операцій між позивачем та контрагентом ТОВ "КГ "Фенікс", зокрема марки навантажувачів та бульдозерів, якими надавались послуги позивачу, кількість машино-годин, ціну наданих послуг, у тому числі з ПДВ. Вказані податкові накладні зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, що також зазначено в акті перевірки.

Крім того, під час надання послуг техніки ТОВ "Автомагістраль" складалися наряди-завдання дорожньо-будівельної техніки, які долучені до матеріалів справи під час судового засідання. Вказані наряди складалися під час надання послуг техніки, містять назви виконаних завдань (підгортання, переміщення, навантаження, погрузка), години в наряді, години за роботу, показники лічильників, кожна графа засвідчена підписом особи, яка прийняла роботи. Вказані роботи виконувались у Івано-Франківській, Львівській, Харківській та Одеській областях.

Також між ТОВ "Автомагістраль" та ТОВ "Комерційна група "Фенікс" укладено договір №0108/1 від 29.07.2016 року. Згідно п. 1.1 вказаного договору замовник передає, а виконавець зобов`язується прийняти бітум нафтовий дорожній, бітумну емульсію, сипучі будівельні матеріали на зберігання і повернути його замовнику або особі, вказаній замовником, в тій же кількості, тієї ж марки і якості, відповідного нормативним документам на продукцію протягом терміну дії договору. На умовах дійсного договору виконавець зобов`язується надати наступні послуги: здійснювати розігрів бітумної емульсії, бітуму дорожнього (п. 1.2 Договору).

Відпуск будівельних матеріалів за кількістю та якістю здійснюється відповідно до вимог цього Договору та оформляється актом прийому-передачі (п. 3.1 Договору).

Акти надання послуг оформляє та надає замовнику виконавець. Замовник протягом 3 днів з моменту отримання акту зобов`язаний підписати і повернути виконавцю один примірник акту. Якщо протягом 10 днів з моменту отримання акту здачі-приймання виконаних робіт (виконаних послуг) замовник не повернув виконавцю підписаний примірник акту та не надав письмові заперечення, роботи вважаються прийнятими замовником в обсязі, який вказаний в акті здачі-приймання виконаних робіт (наданих послуг) (п. 4.3 Договору).

Оплата за виконані роботи проводиться замовником шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця, оплата також може проводитись шляхом заліку зустрічних взаємних вимог, зустрічних поставок продукції або за векселем, або іншим способом за згодою сторін, і які не суперечать законодавству України (п. 4.5 Договору).

Виконання умов вказаного договору підтверджується актами надання послуг №6, 7, 9 від 15.12.2016 року з зазначенням найменування послуг, які надавались, кількістю одиниць, вартістю наданих послуг, у тому числі з ПДВ, податковими накладними від 15.12.2016 року № 58, 101, 2. Вказані податкові накладні зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних, що також зазначено в акті перевірки.

Розрахунки за вказаними договором підтверджуються платіжними дорученнями №1518 від 28.12.2016 року, №1522 від 29.12.2016 року.

Крім того, факт прийому-передачі будівельних матеріалів підтверджується відповідними актами від 31.08.2016 року, 30.09.2016 року, 31.10.2016 року, 30.11.2016 року, згідно яких встановлено факт передачі та отримання матеріалів на та зі зберігання, зокрема бітуму, бітумної емульсії, мінерального порошку та цементу. Вказані акти також засвідчені підписами уповноважених осіб та печатками підприємств.

Також реальність вказаних операцій підтверджується відомостями передачі матеріалів на/зі зберігання за серпень-листопад 2016 року, де вказано дату прийому на зберігання, отримання зі зберігання, найменування будівельних матеріалів бітум, бітумна емульсія, мінерального порошку та цементу, кількість матеріалів.

Крім того, факт реальності проведених господарських операцій підтверджується оборотно-сальдовими відомостями по рахунку: 201 за серпень-листопад 2016 року, протоколом № 1 погодження та корегування обсягів наданих послуг, актами звірки взаємних розрахунків, що свідчить про те, що позивачем та ТОВ "КГ "Фенікс" постійно здійснювався контроль за бухгалтерським обліком та зміною свого майнового стану.

Крім того, встановлено, що між ТОВ "Белогві" та ТОВ "КГ "Фенікс" укладено договір № 125 від 29.06.2016 року. Згідно п. 1.1 вказаного договору орендодавець зобов`язується передати за плату орендареві у строкове користування, а орендар зобов`язується прийняти у строкове користування дорожньо-будівельну техніку (найменування, марка та кількість яких визначається в акті приймання-передачі, що являється невід`ємною частиною цього договору та складається безпосередньо в момент фактичної передачі техніки орендарю) та зобов`язується сплачувати орендодавцеві орендну плату, на умовах визначених цим договором. Згідно додаткової угоди до договору № 125 від 29.06.2016 року визначено назву техніки, кількість одиниць та розмір орендної плати, зокрема навантажувач New Holland W270 B, навантажувач HITACHI ZW250, навантажувач HITACHI ZW220, навантажувач HITACHI LX190-7, навантажувач CASE921E, бульдозери Komatsu D 65 EX-15, Komatsu D 85 EX-15, Caterpillar D6R.

Виконання умов вказаного договору підтверджується актами надання послуг № 18946, 18947, 18948, 18949, 18950 від 15.12.2016 року.

До того ж, ТОВ "Белогві" надавало послуги навантажувачів та бульдозерів іншим контрагентам протягом липня-вересня 2016 року, в той час, як господарські операції між ТОВ "Автомагістраль" та ТОВ "КГ "Фенікс" здійснювались протягом серпня-листопада 2016 року.

Підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень слугував висновок відповідача про нереальність зазначених господарських правовідносин ТОВ "Автомагістраль" та ТОВ "КГ "Фенікс". В апеляційній скарзі, підсумовуючи власні доводи в цій частині, відповідача зазначає про:

- відсутність у ТОВ "КГ "Фенікс" трудових та виробничих ресурсів, основних фондів, складських та офісних приміщень необхідних для здійснення задокументованої господарської діяльності;

- відсутність ТОВ "КГ "Фенікс" за податковою адресою;

- неподання ТОВ "КГ "Фенікс" будь-якої звітності, починаючи з грудня 2016 року;

- непрофільність та разовий характер наданих послуг, відсутність у ланцюгу постачання придбання таких послуг;

- відсутність адміністративних та загальногосподарських витрат на здійснення діяльності.

- відсутність окремих реквізитів у актах надання послуг, "Формах ЄМ-8".

Надаючи юридичну оцінку вказаним обґрунтуванням апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Щодо доводів відповідача про відсутність ТОВ "КГ "Фенікс" за податковою адресою, суд першої інстанції зазначив, а відповідач жодним чином не спростував, що згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ "КГ "Фенікс" зареєстроване як юридична особа, за адресою: 39600 , Полтавська область , м. Кременчук , Автозаводський район, проїзд Галузевий, буд. 18-Б. В стані припинення не перебуває. Вказана адреса зазначена ТОВ "КГ "Фенікс" в усіх первинних документах.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що встановлення фактичного місцезнаходження платника податків здійснюється, зокрема відповідно до Методичних рекомендацій щодо порядку взаємодії між підрозділами органів державної фіскальної служби при організації, проведенні та реалізації матеріалів перевірок платників податків, затверджених наказом від 31.07.2014 №22.

Згідно з п. 1.4.5 цього нормативно-правового документу у разі коли встановлено відсутність платника податків (посадових осіб платника податків) за місцезнаходженням (місцем проживання), у той же день складається акт перевірки місцезнаходження платника податків (посадових осіб платника податків або його законних (уповноважених) представників).

Акт реєструється у Спеціальному журналі реєстрації актів, який ведеться структурним підрозділом, до функцій якого віднесено реєстрацію вхідної та вихідної кореспонденції органу ДФС.

При цьому підрозділ органу ДФС, який встановив відсутність платника податків за місцезнаходженням (місцем проживання), не пізніше наступного робочого дня після складання цього акта доповідною запискою повідомляє про це керівника (заступника керівника) органу державної фіскальної служби та у встановлених випадках передає оперативному підрозділу органу державної фіскальної служби, на обліку в якому перебуває платник податків, запит на розшук відповідних осіб.

Отже, належним доказом відсутності платника податків за податковою адресою є вказаний акт, який в даному випадку відсутній, що вказує на необґрунтованість доводів відповідача у цій частині.

Стосовно доводів відповідача про відсутність у ТОВ "КГ "Фенікс" витрат на здійснення господарської діяльності, неподання ТОВ "КГ "Фенікс" податкової звітності з грудня 2016 року, непрофільність та разовий характер наданих послуг, а також щодо відсутності у ланцюгу постачання ТОВ "КГ "Фенікс" фактичного постачальника послуг, які постачались позивачу, суд звертає увагу на наступне.

Відповідно частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд в постанові від 06.02.2018 у справі №804/4940/14 зазначив, що відсутність у контрагентів позивача матеріальних та трудових ресурсів не виключає можливості реального виконання ним господарської операції та не свідчить про одержання необґрунтованої податкової вигоди покупцем, оскільки зокрема залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу (оренда персоналу).

Водночас, відсутність достатніх (саме на думку контролюючого органу) матеріальних та трудових ресурсів не може беззаперечно свідчити про невиконання цими суб`єктами договірних зобов`язань.

Необхідно зауважити, що залучення матеріальних та трудових ресурсів для постачання послуг для позивача могло відбуватись без оформлення трудових відносин з працівниками та без укладання відповідних цивільно-правових договорів щодо залучення матеріальних ресурсів. У такому разі може йти мова про порушення контрагентами позивача вимог законодавства при оформленні відносин з отримання певних ресурсів.

Послуги, які в подальшому поставлені позивачу також могли отримуватись його постачальниками незаконним шляхом про, що може свідчити вказаний відповідачем розрив ланцюга постачання. При цьому, суд зазначає, відповідачем не доведено, що позивач мав можливість дізнатись про дані обставини.

У постановах Верховного Суду від 20.02.2018 у справі №813/4931/13-а, від 06.02.2018 у справі №802/4940/14 викладену правову позицію згідно якої податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку від дотримання його контрагентом податкової дисципліни та правильності ведення ним податкового або бухгалтерського обліку.

Суд також акцентує увагу на принципі індивідуальної відповідальності за вчинене порушення (частина друга статті 61 Конституції України).

Відповідно до частини другої статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 09.01.2007 року у справі «Інтерсплав проти України», якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб`єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку. Таким чином, Європейський суд з прав людини чітко визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Тобто, добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення з боку його контрагентом.

Тобто, у разі підтвердження товарності здійснених поставок та реальності надання послуг, платник не може відповідати за порушення, допущені контрагентом, якщо не буде доведено його безпосередню участь у зловживанні цієї особи.

Проте, посадовими особами відповідача під час здійснення перевірки таких обставин не встановлено.

Відповідач не надав жодних доказів на підтвердження того, що позивач, як платник податку, діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про можливі порушення, які допускали його контрагенти, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з даними підприємствами було одержання позивачем податкової вигоди.

Тому, можливі порушення контрагентами позивача вимог податкового законодавства щодо відображення господарських операцій в податковому обліку та сплати податків спричиняє негативні наслідки саме для них, а не для позивача.

Разом з цим, ТОВ "КГ "Фенікс" на час здійснення господарських операцій з позивачем зареєстроване як платник податку на додану вартість у встановленому законодавством порядку, мав право нараховувати податок на додану вартість та складати податкові накладні.

Податкові накладні, на підставі яких позивач формував податковий кредит, відповідають вимогам, встановленим пунктом 201.1 статті 201 ПК України оскільки зауважень до наданих податкових накладних з боку перевіряючих не надходило. Порушень з приводу реєстрації податкових накладних, виписаних підприємствами-постачальниками, у Єдиному реєстрі податкових накладних, в акті перевірки не встановлено.

Проаналізувавши надані позивачем первинні документи, враховуючи специфіку спірних господарських операцій, судом встановлено, що документи не мають суттєвих дефектів щодо форми, змісту або пошкодження, які б зумовили втрату ними юридичної сили і доказовості, тобто оформлені відповідно до чинного законодавства України, містять необхідні для цілей оподаткування відомості про зміст та обсяг розглядуваних операцій.

При цьому, суд зазначає, що окремі недоліки в оформленні первинних документів (в тому числі в частині оформлення актів надання послуг, "Форм ЄМ-8") не спростовують наявності у підприємства відповідних господарських операцій. Відсутність реквізитів первинних документів ще не означає їх дефектність; відсутність деталізації в первинних документах не є підставою для визнання нереальності господарських операцій. В кожному конкретному спірному випадку важливо окремо досліджувати характер недоліків первинних документів, однак згідно з прямим приписом статті 9 Закону №996-XIV такі недоліки не повинні унеможливлювати ідентифікацію осіб, які брали участь у здійсненні господарської операції, зміст та обсяг таких господарських операцій тощо. Водночас неістотні недоліки первинних документів не є підставою для невизнання факту відсутності здійснення господарської операції.

Аналогічний висновок містить в постанові Верховного Суду від 28.02.2018 у справі №806/1033/17.

Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову. Такий підхід узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та "Вуліч проти Швеції" визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.

Системно проаналізувавши приписи законодавства України, надавши оцінку з урахуванням усіх доказів у справі в їх сукупності, враховуючи те, що відповідачем не доведено обґрунтованості висновків перевірки та правомірності оскаржуваних рішень, суд вважає, що наявні підстави для захисту прав позивача у судовому порядку шляхом визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 05.05.2017 № та №.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 14 червня 2017 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 26 липня 2019 року.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Сушко О.О. Смілянець Е. С.