Справа № 440/1367/19
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2019-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2019 р.Справа № 440/1367/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Рєзнікової С.С. , Лях О.П. ,

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління Держпраці у Полтавській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 22.05.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Н.Ю. Алєксєєва, м. Полтава, повний текст складено 23.05.19 року по справі № 440/1367/19

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Управління Держпраці у Полтавській області

про визнання протиправною та скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (надалі по тексту позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління Держпраці у Полтавській області (надалі по тексту відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу уповноваженими особами від 23.01.2019 №ПЛ2961/168/АВ/П/ТД-ФС.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 22.05.2019 року вказаний адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано постанову Управління Держпраці у Полтавській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 23 січня 2019 року №ПЛ2961/168/АВ/П/ТД-ФС.

Стягнуто на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Полтавській області судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1 251 грн. (одна тисяча двісті п`ятдесят одна гривня).

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 22.05.2019 року та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на те, що судом першої інстанції не враховано та не надано оцінки поясненням позивача про те, що остання була знайома з гр. ОСОБА_2 і неодноразово допускала її до кіоску з продажу води, а отже гр. ОСОБА_2 була допущена до роботи без оформлення трудового договору.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до направлення на проведення заходу державного контролю №3 від 02.01.2019 головним державним інспекторам Гармаш С.М., Черкаській А.М. було доручено провести інспекційне відвідування на предмет додержання законодавства про працю у діяльності суб`єктом господарювання - ФОП ОСОБА_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Направлення на проведення перевірки суб`єкта господарювання було вручено позивачу, про що свідчить особистий підпис в направленні.

В подальшому на підставі наказу від 02.01.2019 № 1П, направлення на проведення заходу державного контролю №3 /а.с. 76, 78/, посадовими особами Управління Держпраці у Полтавській області проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 на предмет додержання нею вимог законодавства про працю, за результатами якого складений акт від 03.01.2019 №ПЛ2961/168/АВ /а.с. 79-86/.

В ході проведення інспекційного відвідування було виявлено, що на робочому місці обов`язки продавця виконувала громадянка, яка представилася ОСОБА_2 .

У письмовому поясненні гр. ОСОБА_2 зазначила: «находжусь на стажуванні у кіоску питної води за адресою АДРЕСА_1 . Находжусь на стажуванні 5-й день. Мій керівник ФОП ОСОБА_1 ».

В ході проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 надано трудовий договір №02/0119-пр від 02.01.2019р., укладений між ФОП ОСОБА_1 та гр. ОСОБА_2 , наказ №1 від 02.01.2019р. про прийняття гр. ОСОБА_2 па посаду продавця-касира з 02.01.2019р., повідомлення про прийняття працівника па роботу, подане до ДПІ у м. Полтаві ГУ ДФС у Полтавській області (Миргородський р-н) 02.01.2019 о 14:45:43 год. за реєстраційним номером НОМЕР_1 .

Враховуючи викладене, інспектори прийшли до висновку про те, що працівник ОСОБА_2 була допущена до роботи ФОП ОСОБА_1 без належного оформлення трудових відносин.

Того ж дня, винесено припис від 03.01.2019 № ПЛ2961/168/АВ про усунення порушень, яким ФОП ОСОБА_1 зобов`язано усунути порушення вимоги ч. 3 ст. 24 КЗпП України до 20.05.2019.

23 січня 2019 року начальником Управління Держпраці у Полтавській області прийнято постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами за № ПЛ2961/168/АВ/П/ТД-ФС, якою на ФОП ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 125 190 грн. на підставі абзацу другого частини другої ст. 265 КЗпП України.

Позивач не погодився із постановою про накладення штрафних санкцій та оскаржив її до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з протиправності оскаржуваної постанови.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом оскарження в даній справі є постанова про накладення штрафу на ФОП ОСОБА_1 уповноваженими особами відповідача від 23.01.2019 №ПЛ2961/168/АВ/П/ТД-ФС. у розмірі 125190,00 грн.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно вимог частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення, дії та бездіяльність на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Суд апеляційної інстанції перевіривши оскаржуване рішення на відповідність критеріям, наведеним у ч.2 ст.2 КАС України приходить до висновку, що прийнято воно незаконно, виходячи з наступного.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю, визначена Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України "Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" № 295 від 26 квітня 2017 року /надалі Порядок № 295, чинного на момент виникнення правовідносин/.

Пунктом 19 Порядку №295 визначено, що за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складається акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.

Відповідно до пункту 2 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 17 липня 2013 року /надалі - Порядок № 509/, штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи). Штрафи можуть бути накладені на підставі акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу, виконавчого органу міської ради міста обласного значення та сільської, селищної, міської ради об`єднаної територіальної громади.

Пунктом 3 Порядку №509 встановлено, що уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу.

За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акта, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу /пункт 8 Порядку № 509/.

З матеріалів справи слідує, що у період з 02.01.2019 року по 03.01.2019 року інспекторами праці управління Держпраці у Полтавській області було здійснено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_1 .

За наслідками проведеного інспекційного відвідування було складено Акт інспекційного відвідування від 03.01.2019 року №ПЛ 2961/168/АВ, яким встановлено порушення ФОП ОСОБА_1 . ч.3 ст. 24 КЗпП України, а саме: допущення до роботи працівника ОСОБА_2 без належного оформлення трудових відносин.

Начальником Управління Держпраці у Полтавській області Щербак С.Л., за результатами розгляду справи про накладення штрафу, на підставі акту інспекційного відвідування від 03.01.2019 року №ПЛ 2961/168/АВ та відповідно до абз.2 ч. 2 ст. 265 КЗпП було винесено постанову від 23.01.2019 №ПЛ2961/168/АВ/П/ТД-ФС про накладення на позивача штрафу у розмірі 125190,00 грн.

Відповідно до ст. 265 Кодексу законів про працю України, юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

З аналізу наведеної норми слідує, що відповідальність за вказаною статтею настає у разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору.

Досліджуючи питання фактичного допуску позивачем працівника до роботи без оформлення трудового договору колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до статті 21 КЗпП України, трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 23 Кодексу законів про працю України, трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Частинами 1, 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України встановлено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання такої форми є обов`язковим: при організованому наборі працівників; при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; при укладенні контракту; у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); при укладенні трудового договору з фізичною особою; в інших випадках, передбачених законодавством України.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З огляду на викладене, колегія суддів зазначає, що перед допуском працівника до роботи з ним повинен бути укладений трудовий договір, а також повідомлено ДФС про прийняття працівника на роботу за укладеним трудовим договором.

З матеріалів справи слідує, що на підставі заяви ОСОБА_2 наказом ФОП ОСОБА_1 від 02.01.2019 №1 /а.с.48/ гр. ОСОБА_2 прийнято на роботу до ФОП ОСОБА_1 на посаду продавця-касира.

ФОП ОСОБА_1 з ОСОБА_2 02.01.2019 року було укладено письмовий трудовий договір /а.с. 49-51/.

Зазначені відомості відображені в трудовій книжці працівника ОСОБА_2 (а.с. 132-134).

Позивачем було виконано обов`язок щодо повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття ОСОБА_2 на роботу, про що свідчить повідомлення про прийняття працівника на роботу від 02.01.2019, подане до ГУ ДФС у Полтавській області (Миргородський р-н) /а.с. 56/.

Отже, на час проведення відповідачем інспекційного відвідування позивача у період з 02.01.2019 року по 03.01.2019 року позивачем було оформлено трудові відносини з гр. ОСОБА_2 укладанням трудового договору.

Таким чином, трудові відносини між позивачем та працівником виникли 02.01.2019 року і станом на час проведення інспекційного відвідування у період з 02.01.2019 року по 03.01.2019 року не припинялися.

Оцінюючи аргумент відповідача наведений в апеляційній скарзі про неврахування судом першої інстанції та залишення поза увагою того факту, що згідно пояснень позивача остання була знайома з гр. ОСОБА_2 і неодноразово допускала її до кіоску з продажу води, а отже гр. ОСОБА_2 була допущена до роботи без оформлення трудового договору колегія суддів зазначає, що такий аргумент є необгрунтованим, виходячи з наступного.

Згідно пояснень гр. ОСОБА_2 остання у кіоску питної води за адресою по АДРЕСА_1 перебувала на стажуванні (а.с.93).

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначила, що протягом 26-29 грудня 2018 року ОСОБА_2 була присутня по декілька годин на день у належному позивачеві кіоску питної води, вона знайомилася із специфікою цієї роботи, при цьому фіксованого часу відвідування в неї не було, вона знаходилася там неповний робочий день, оплата праці не здійснювалася, продажу товару вона не здійснювала. 02.01.2019 року близько 9.00 години позивач зустрілася з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у кіоску, ОСОБА_3 торгувала, а ОСОБА_2 спостерігала за її роботою.

З матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_3 перебувала з позивачем в трудових відносинах, що підтверджується трудовим договором від 01.05.2017 року, табелями обліку робочого часу за грудень 2018 року, січень 2019 року.

З табелю обліку робочого часу за грудень 2018 року слідує, що облік робочого часу ОСОБА_2 не вівся, заробітна плата їй не нараховувалась та не виплачувалась (а.с.57).

При цьому, відповідачем не доведено, що під час знаходження гр. ОСОБА_2 у кіоску вона здійснювала продаж води.

Отже, колегія суддів зазначає, що присутність гр. ОСОБА_2 , на час проведення інспекційного відвідування, у кіоску під час здійснення продажу води продавцем ОСОБА_3 не свідчить про фактичний допуск до роботи гр. ОСОБА_2 .

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність в діях позивача порушення, що полягало у фактичному допуску працівника до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом або розпорядженням власника або уповноваженого ним органу.

Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідач у ході розгляду справи не довів, що приймаючи постанову він діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За викладених обставин, оскільки під час розгляду справи суд дійшов висновку, що позивачем не було порушено статті 24 КЗпП України, то постанова про накладення штрафу уповноваженими особами від 23.01.2019 №ПЛ2961/168/АВ/П/ТД-ФС є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги відповідача колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ч.1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення-без змін.

Згідно зі ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, рішення або ухвалу-без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Держпраці у Полтавській області залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 22.05.2019 року по справі № 440/1367/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Я.М. Макаренко
Судді(підпис) (підпис) С.С. Рєзнікова О.П. Лях
Повний текст постанови складено 26.07.2019 року