Справа № 620/291/19
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Кашпур О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2019 року Справа № 620/291/19

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Літвіної Н.М.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 березня 2019 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України

в Чернігівській області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Історія справи.

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі - відповідач) про:

- визнання протиправними дій відповідача щодо нарахування позивачу додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, у меншому розмірі, ніж передбачено ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи»;

- зобов`язання відповідача провести перерахунок та виплату позивачу додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі 50% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, починаючи з лютого 2004 року.

Постановою Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 березня 2019 року адміністративний позов було задоволено частково:

- визнано протиправними дії відповідача щодо нарахування позивачу додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, у меншому розмірі, ніж передбачено ст. 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи» у періоди з лютого 2004 року по 01.01.2008 р., з 22.05.2008 р. до 31.12.2010 р., з 01.01.2014 р. по 02.08.2014 р.;

- зобов`язано відповідача провести перерахунок та виплату позивачу додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком, визначеної згідно з ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за періоди з лютого 2004 року по 01.01.2008 р., з 22.05.2008 р. до 31.12.2010 р., з 01.01.2014 р. по 02.08.2014 р., з урахуванням виплачених сум.

У задоволенні адміністративного позову в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на виплату йому додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком за періоди з лютого 2004 року по 01.01.2008 р., з 22.05.2008 р. до 31.12.2010 р., з 01.01.2014 р. по 02.08.2014 р., що виплати за ці періоди не були проведені з вини відповідача, тому їх здійснення не обмежується строком і такі позовні вимоги не підлягають залишенню без розгляду, а також з того, що з 01.01.2015 р. законодавство змінилося і правові підстави для здійснення відповідних виплат у вказаному розмірі відсутні.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволені позову в повному обсязі, посилаючись на те, що пенсія є періодичним платежем і позивач, отримуючи її кожного місяця, був обізнаний про її розмір, але звернувся до суду з цим позовом з пропуском строку, визначеного ст. 122 КАС України.

Крім того, апелянт наполягає на тому, що позивач не має права на отримання додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, у розмірі 50% мінімальної пенсії за віком.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду прийнято за неповно встановлених обставин та з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 11.06.2019 року провадження у справі було відкрито, встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

У строк, установлений судом, відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судове засідання сторони, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи, не з`явилися.

Судова колегія вважає, що в даному випадку наявні правові підстави для розгляду апеляційної скарги під час відсутності осіб, які не з`явилися, в порядку ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, з лютого 2004 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні пенсійного забезпечення військовослужбовців та деяких інших громадян ГУ ПФУ в Чернігівській області та отримує пенсію по 3-й групі інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, відповідно до ст. 21 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Позивачу встановлено 3-ю групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується довідкою МСЕК серії МСЕ-ЧНВ № 199119.

Також позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1 (посвідчення серії НОМЕР_1 ).

06.12.2018 р. ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Чернігівській області із заявою про проведення перерахунку додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Листом від 19.12.2018 р. № 4888/03/У-12 ГУ ПФУ в Чернігівській області позивачу відмовлено у здійсненні перерахунку додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, у зв`язку з тим, що пенсія йому виплачується згідно з чинним законодавством.

1. Щодо позовних вимог за період з лютого 2004 року по 24.07.2018 р. включно.

Нормативно-правове обґрунтування.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У ч.ч. 1, 2 ст. 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

У п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України визначено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що за загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.

Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України, певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.

Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 15.05.2019 р. у справі № 804/4217/18 та відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України є обов`язковими для колегії суддів при розгляді цієї справи.

Колегія суддів встановила, що позовні вимоги у цій справі ОСОБА_1 заявлені за період з лютого 2004 року, але адміністративний позов до суду подано 25.01.2019 р.

Отже, позовні вимоги за період з лютого 2004 року по 24.07.2018 р. включно заявлені з порушенням шестимісячного строку звернення до суду, регламентованого ст. 122 КАС України, за відсутності поважних причин його пропуску та підстав для поновлення.

При цьому, твердження позивача та висновки суду першої інстанції щодо протиправності дій відповідача як підстави для задоволення позовних вимог за весь спірний період і, відповідно, поновлення строку звернення до суду, ґрунтуються на неправильному застосуванні норм чинного законодавства, оскільки пенсія, у тому числі додаткова пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, є періодичним платежем, а тому її розмір був відомий позивачу щомісячно при її отриманні, а не після отримання відповіді ГУПФУ від 19.12.2018 р. на його звернення від 06.12.2018 р.

Разом з тим, положення ст. 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виключають можливість застосування строку давності лише до вимог щодо нарахованих пенсій, а у спірних же правовідносинах спірні суми пенсії не були нараховані пенсійним органом.

Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 15.05.2019 р. у справі № 804/4217/18 та відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України є обов`язковими для колегії суддів при розгляді цієї справи.

Крім того, у своїй практиці ЄСПЛ неодноразово наголошував на тому, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання (Рішення від 18.10.2005 р. по справі «МШ «Голуб» проти України»).

У свою чергу, в рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. по справі «Смірнова проти України» визначено, що нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

Відповідно до ст. 6 КАС України, ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги за період з лютого 2004 року по 24.07.2018 р. включно підлягають залишенню без розгляду, а рішення суду першої інстанції, відповідно до ст. 319 КАС України, в частині щодо їх задоволення - скасуванню.

2. Щодо позовних вимог за період з 25.07.2018 р.

Нормативно-правове обґрунтування.

Так, Законом України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 р. № 76-VIII, який вступив в дію з 01.01.2015 р., статтю 50 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» викладно в новій редакції, відповідно до якої особам, віднесеним до категорії 1, призначається щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Зазначена редакція Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» діє до цього часу.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 р. № 1210 «Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» щомісячна додаткова пенсія за шкоду, заподіяну здоров`ю, відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» виплачується у таких розмірах: особам, що належать до категорії 1: з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС: інвалідам I групи - 474,5 гривні; інвалідам II групи - 379,6 гривні; інвалідам III групи - 284,7 гривні.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Отже, з 01.01.2015 р. до теперішнього часу повноваження щодо визначення розміру додаткової пенсії, особам, які постраждали від аварії на ЧАЕС та належать до 1-ї категорії надано КМУ, яким встановлено відповідні розміри, що були застосовані відповідачем при розрахунку пенсії позивача, зокрема за період з 25.07.2018 р.

З огляду на це, перевіряючи рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з висновками суду щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог за вказаний період. Тому, відповідно до ст. 316 КАС України, оскаржуване судове рішення в цій частині підлягає залишенню без змін.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області підлягає задоволенню частково, рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 березня 2019 року в частині вирішення позовних вимог за період з лютого 2004 року по 24.07.2018 р. включно - скасуванню, а такі позовні вимоги - залишенню без розгляду. В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 319, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області - задовольнити частково.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 березня 2019 року в частині вирішення позовних вимог за період з лютого 2004 року по 24.07.2018 р. включно - скасувати, а такі позовні вимоги - залишити без розгляду.

В іншій частині рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 28 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Судове рішення виготовлено 24 липня 2019 року.

Головуючий суддя

Судді: