Справа № 380/275/17
Суддя: Літвіна Наталія Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 380/275/17 Суддя першої інстанції: Лісовенко П.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого - судді Літвіної Н.М.

суддів Сорочка Є.О.

Федотова І.В.

при секретарі Білоус А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Тетіївському районі Київської області на постанову Тетіївського районного суду Київської області від 17 березня 2017 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України у Тетіївському районі Київської області про визнання рішення протиправним та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ :

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України у Тетіївському районі Київської області, у якому просив: визнати рішення від 10 листопада 2016 року № 513 протиправним; зобов`язати призначити йому пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до пункту «б» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ); оформити документи для її виплати з дня звернення.

Постановою Тетіївського районного суду Київської області від 17 березня 2017 року позов задоволено.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівників підприємств, організацій. Тобто, позивач не зобов`язаний контролювати та відповідати за проведення атестації робочого місця, також не зобов`язаний слідкувати за внесенням відомостей до трудової книжки. Не проведення атестації не може позбавити громадян їх конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсій за віком на пільгових умовах, відповідно до ст. 13 Закону № 1788-ХІІ. Враховуючи, що трудова книжка позивача містить необхідні записи, у позивача наявні підстави для призначення пільгової пенсії, передбаченої п. «б» ст. 13 Закону № 1788-ХІІ, зокрема: вік 55 років, загальний стаж роботи 35 років, з них більше 12 років 6 місяців пільгового стажу, тому рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах є неправомірним.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 25 квітня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та прийнято нове про відмову у задоволенні позову.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову суд апеляційної інстанції виходив з того, що матеріали справи підтверджують пільговий стаж роботи позивача відповідно до списку № 2 в загальному розмірі 10 років 5 місяців 25 днів. Надані позивачем при зверненні за призначенням пенсії документи не підтверджують наявність у нього необхідного спеціального стажу, установленого ст. 13 Закону № 1788-ХІІ (12 років 6 місяців), тому, відмовляючи у призначенні йому пенсії за віком на пільгових умовах, відповідач діяв правомірно.

Постановою Верховного Суду від 09 квітня 2019 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 25 квітня 2017 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи постанову апеляційного суду суд Верховний Суд зазначив, що суд апеляційної інстанції, не обґрунтував, чому не можуть бути зараховані до пільгового стажу інші періоди роботи позивача на посаді електрозварника подібно до тої, яку суд зарахував до стажу роботи за професією, що передбачена списком № 2, і про які внесено відповідні записи у трудову книжку, зокрема період з 16 травня 1984 року по 20 вересня 1985 року, 1987 - 1988 роки, з 21 серпня 1992 року по 27 липня 1995 року, з 06 квітня 2006 року по 18 грудня 2006 року, з 18 травня 2007 року по 07 грудня 2007 року, 01 серпня 2008 року по 07 червня 2009 року. Якщо суд зарахував до пільгового стажу певний час роботи і з посланням на документальні підтвердження аргументував таке своє рішення, то таким же чином мав би навести мотиви незгоди з відомостями і доводами позивача на підтвердження іншого пільгового стажу роботи.

Відповідно до п. 4. ст. 353 КАС України справа направлена до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03 червня 2019 року справу прийнято до провадження даного суду.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 01 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Управління Пенсійного фонду України у Тетіївському районі Київської області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком № 2.

Рішенням відповідача від 10 листопада 2016 року № 513 позивачу відмовлено у призначенні пенсії на пільгових умовах у зв`язку з відсутністю необхідного стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці.

Вважаючи таку відмову протиправною, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівників підприємств, організацій. Тобто позивач не зобов`язаний контролювати та відповідати за проведення атестації робочого місця, також не зобов`язаний слідкувати за внесенням відомостей до трудової книжки. Не проведення атестації не може позбавити громадян їх конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсій за віком на пільгових умовах, відповідно до ст. 13 Закону № 1788-ХІІ. Враховуючи, що трудова книжка позивача містить необхідні записи, у позивача наявні підстави для призначення пільгової пенсії, передбаченої п. «б» ст. 13 Закону № 1788-ХІІ, зокрема: вік 55 років, загальний стаж роботи 35 років, з них більше 12 років 6 місяців пільгового стажу, тому рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах є неправомірним.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Норми матеріального права, в цій справі, суд застосовує в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законами України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII), «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).

Згідно п. 2 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV особам, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Згідно з п. «б» ч. 1 ст. 13 Закону №1788 на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого загального стажу роботи пенсії за віком на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Питання призначення пенсій на пільгових умовах згідно зі списками № 1 та № 2 деталізоване у Порядку застосування списків № 1 і № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженому наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року № 383 (далі - Порядок № 383).

Пунктом 10 Порядку № 383 визначено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок № 637).

Відповідно до пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Пунктом 3 вищевказаного Порядку передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно із пунктом 20 зазначеного Порядку у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Аналіз наведених положень дає підстави вважати, що право особи на призначення пільгової пенсії згідно зі ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» має бути підтверджене як пенсіонером (особистими документами), так і підприємством, на якому особа працювала на роботах, віднесених до Списків № 1 або № 2, і необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт за Списком № 1 або № 2.

Відсутність підтвердження цих обставин не породжує виникнення права на зарахування пільгового стажу та призначення пенсії на пільгових умовах.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 24 квітня 2018 року у справі № 164/1993/14-а (2-а/164/2/2015).

Пунктом 2 Порядку № 383 встановлено, що під повним робочим днем слід вважати виконання робіт в умовах, передбачених Списками, не менше 80 відсотків робочого часу, встановленого для працівників даного виробництва, професії чи посади, з урахуванням підготовчих, допоміжних, поточних ремонтних робіт, пов`язаних з виконанням своїх трудових обов`язків.

Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком та розробленими на виконання постанови № 442 Методичними рекомендаціями для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженими постановою Міністерства праці України (далі - Мінпраці) від 1 вересня 1992 року № 41 (далі - Методичні рекомендації).

Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає у регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах.

Згідно з пунктом 4 Порядку проведення атестації та п. 1.5 п. 1 Методичних рекомендацій періодичність проведення атестації робочих місць визначається безпосередньо колективним договором підприємства і проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства чи організації.

Атестація робочих місць відповідно до Порядку проведення атестації та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.

Відповідно до положень Порядку проведення атестації відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.

Комплексний аналіз норм Закону № 1788-ХІІ та Порядку проведення атестації дає підстави дійти висновку, що необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до п. «б» ст. 13 Закону № 1788-ХІІ є встановлення факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у Списку № 2, а також документальне підтвердження зайнятості працівника за відповідною професією за результатами атестації умов праці, яке полягає у наявності результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці. Документами, які підтверджують результати атестації робочого місця за умовами праці, можуть бути: карта умов праці, наказ по підприємству про затвердження переліку робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників; трудова книжка із записом про витяг із зазначеного наказу або з додатком такого витягу.

Відсутність підтвердження вищезгаданих обставин не породжує виникнення права на зарахування пільгового стажу.

Аналогічний висновок щодо застосування норм матеріального права викладено раніше Верховним Судом України, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 10 вересня 2013 року (справа № 21-183а13), постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2016 року (справа 21-6501а15), постанові Верховного Суду від 18 вересня 2018 року (справа № 308/3135/17) та постанові Верховного Суду від 07 лютого 2019 року (справа №356/41/17).

Згідно діючого законодавства атестація робочих місць проводиться в Україні з 21 серпня 1992 року.

Відтак, до пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списку за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року і за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Аналогічного висновку дійшов Верховний суд України у постанові від 16 вересня 2014 року у справі № 21-307а14.

Таким чином, підставою для зарахування періоду роботи до стажу, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, є передусім наявність професії та виробництва в зазначених Списках та підтвердження шкідливих умов праці працівника безпосередньо на робочому місці результатами атестації робочих місць, проведення якої Порядком проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 серпня 1992 року № 442, за умовами зайнятості працівника на вищеназваних роботах повний робочий день.

На підтвердження трудового стажу позивачем надана суду трудова книжка, у якій зроблено запис про те, що з 16 травня 1984 року по 24 серпня 1985 року та з 20 вересня 1985 року по 21 серпня 1992 року позивач працював електрозварювальником.

Колегія суддів зазначає, що проведення атестації робочих місць в період з 16 травня 1984 року по 21 серпня 1992 року не вимагалося, а для підтвердження відповідного трудового стажу в даному випадку достатньо наданих позивачем відомостей з трудової книжки та особової картки № 567.

При цьому, суд зауважує, що визначальним в даному випадку є те, що жодних відомостей про те, що позивач працював не на повну ставку чи неповний робочий день матеріали справи не містять.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що незважаючи на те, що архівні довідки про підтвердження доходів від 04 травня 2016 року не містять відомостей про отримання позивачем доходу за 1987 та 1988 роки, з особової картки позивача від 01 листопада 1986 року за № 587 вбачається, що ОСОБА_1 була надана чергова відпустка за 2 роки в період з 19 вересня 1987 року по 25 листопада 1987, також з 03 січня 1987 року здійснено запис про надання чергової відпустки з 20 травня 1988 року по 23 червня 1988 року, що додатково підтверджує факт роботи позивача у зазначений період з правом на визначені законодавством пільги і гарантії.

З огляду на зазначені вище обставини колегія суддів вважає, що до стажу, який дає право на призначення пенсії позивачу на пільгових умовах, необхідно зарахувати вказаний у його трудовій книжці пільговий стаж з 16 травня 1984 року по 24 серпня 1985 року (1 рік 3 місяці 6 днів) та з 20 вересня 1985 року по 21 серпня 1992 року (6 років 11 місяців 3 дні).

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що крім записів трудової книжки позивачем надано до суду архівні довідки від 04 травня 2016 року про підтвердження доходу за 1989 - 1994 роки (а.с. 33), від 04 травня 2016 року про підтвердження доходів за 1985 - 1986 роки (а.с.35), від 04 травня 2016 року про підтвердження трудового стажу на посаді електрозварювальника з 03 січня 1987 року по 28 серпня 1994 року (а.с. 36).

З огляду на зазначене, суд вважає, що у даному випадку відповідач безпідставно не врахував зазначені періоди роботи позивача до стажу, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах.

Стосовно зарахування до стажу роботи, який дає право на призначення пільгової пенсії з періоду роботи позивача з 21 серпня 1992 року по 27 липня 1995 року, з 06 квітня 2006 року по 18 грудня 2006 року, з 18 травня 2007 року по 07 грудня 2007 року, 01 серпня 2008 року по 07 червня 2009 року, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що підставою для не зарахування вказаних періодів роботи позивача до пільгового стажу відповідачем фактично зазначено не проведення атестації робочих місць.

Суд зазначає, що чинним законодавством не встановлені наслідки для роботодавця чи працівника, які можуть настати в результаті нездійснення або несвоєчасного проведення атестації робочих місць за умовами праці, у зв`язку із чим, колегія суддів вважає, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових «прогалин» щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.

Таким чином, враховуючи наведені положення законодавства і встановлені обставини справи, колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, що наявність атестації робочого місця в даному випадку не може бути визначальною обставиною, яка обумовлює право позивача на пільгову пенсію, зважаючи на наявність записів в трудовій книжці, які підтверджують факт роботи позивача на посаді, яка передбачена в Списку № 2 та характер роботи, яка за постановою КМ СРСР від 26 січня 1991 року № 10, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 1994 року № 162, дає підстави для призначення пільгової пенсії.

З матеріалів справи також вбачається, що відповідно до довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній від 26 травня 2016 року № 524-5, виданої Стадницьким МПД ДП «Укрспирт» ОСОБА_1 працював повний робочий день та виконував роботи, за професією, що передбачена списком № 2 за період з 27 липня 1995 року по 19 травня 1999 року (3 роки 9 місяців 22 дні), з 05 листопада 2003 року по 28 листопада 2003 року (23 дні), з 01 липня 2004 року по 08 березня 2006 року (1 рік 8 місяців 7 днів), усього 5 років 6 місяців 22 дні.

Відповідно до архівних довідок адміністрації міста Нижньовартівська надати архівні довідки, які уточнюють (пільговий) характер роботи не є можливим, так як в переданих на муніципальне зберігання документах по особовому складу (накази по особовому складу, особисті картки працівників, особистий рахунок по нарахуванню заробітної плати) ВАТ «Самотлортрубопроводстрой» (остання назва підприємства) відповідна інформація не міститься.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що атестація має проводитися у передбачені пунктом 4 Порядку проведення атестації строки, а відповідальність за своєчасність та якість її проведення покладається на керівника підприємства, організації.

Якщо чергова атестація була проведена з порушенням передбачених пунктом 4 Порядку проведення атестації строків, а працівник до її проведення виконував роботу, яка дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, цей період його роботи має бути зарахований до пільгового стажу за результатами попередньої атестації.

Подібний висновок щодо застосування норм матеріального права міститься у постановах Верховного Суду України від 16 вересня 2014 року у справі № 21-307а14 та постанові від 23 січня 2018 року у справі № 732/2003/14.

Матеріалами справи підтверджено проведення атестації робочих місць на ДП «Стадницькому спиртовому заводі» у 2002 та 2007 роках (а.с. 11 - 26, 28).

Інших відомостей про проведення атестації робочих місць матеріали справи не містять.

Водночас, невиконання своїх обов`язків щодо проведення атестації робочих місць роботодавцем, або несвоєчасне її проведення не може бути підставою для позбавлення права особи на соціальні пільги і гарантії, що визначені чинним законодавством.

З матеріалів справи вбачається, та підтверджується копією трудової книжки, що ОСОБА_1 працював електрозварником в: з 16 травня 1984 року по 24 серпня 1985 року; з 20 вересня 1985 року по 05 липня 1993 рік; з 09 серпня 1994 року по 10 жовтня 1994 рік; з 12 жовтня 1994 року по 30 червня 1995 року; з 27 липня 1995 року по 10 березня 1997 рік; з 05 листопада 2003 року по 10 березня 2006 року; з 06 квітня 2006 року по 18 грудня 2006 року; з 18 травня 2007 року по 07 грудня 2007 року; з 01 серпня 2008 року по 07 липня 2009 року.

З огляду на зазначені вище обставини, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки пільговий стаж позивача за списком № 2 становить понад 12 років 6 місяців.

Проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

При цьому, у рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Враховуючи, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Тетіївському районі Київської області залишити без задоволення, а постанову Тетіївського районного суду Київської області від 17 березня 2017 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Н.М. Літвіна

Судді Є.О. Сорочко

І.В. Федотов

Повний текст постанови складено 22 червня 2019 року.