Справа № 540/739/19
Суддя: Ковбій О.В.
Дата ухвалення: 2019-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2019 р.м. ХерсонСправа № 540/739/19

Херсонський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Ковбій О.В.,

при секретарі: Васильєвій В.В.,

за участі:

представника позивача - ОСОБА_6.,

представника відповідача - Гордієнко Є.В.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі, за участі третьої особи - Товариства з обмеженою відповідальністю "Аутстаффер" про визнання протиправним та скасування податкових повідомлень - рішень,

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_1. ) звернувся до суду з вказаним позовом, у якому просить:

- скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 14.03.2019 року, якою позивачу визначено суму боргу по ЄСВ у розмірі 4224 грн.;

- скасувати рішення про застосування штрафних санкцій по ЄСВ № від 14.03.2019 року, яким позивачу визначено суму штрафних санкцій у розмірі 2112 грн.;

- скасувати податкове повідомлення-рішення № від 14.03.2019 року, яким позивачу визначено суму грошового зобов`язання з військового збору у розмірі 468 грн., в т.ч.: 288 грн. - за податковим зобов`язанням, 180грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями;

- скасувати податкове повідомлення-рішення № від 14.03.2019 року, яким позивачу визначено суму грошового зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб у розмірі 5616 грн., в т.ч.: 3456грн. - за податковим зобов`язанням, 2160 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями;

- скасувати податкове повідомлення-рішення № від 14.03.2019 року, яким позивачу визначено штрафну санкцію у розмірі 510 грн. за неподання звіту по ПДФО;

- скасувати рішення про застосування штрафних санкцій за несвоєчасне подання звітності по ЄСВ № від 14.03.2019 року у розмірі 1020 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що спірні рішення Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі ґрунтуються на даних акту перевірки №111/21-22-13-06/ від 25.02.2019 року і виходять із господарських взаємовідносин між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ "Аутстаффер", що виникли відповідно до Договору аутстаффінгу від 01.02.2015 року.

На підставі наведеного, ФОП ОСОБА_1 вважає неправомірним висновок відповідача про те, що він у період з 01.01.2017 року по 30.06.2017 року використовував працю найманих працівників без належного оформлення.

Відповідно до Податкового кодексу України, Закону України "Про збір та облік єдиного внеску загальнообов`язкове державне соціальне страхування" №2464-УІ від 08.07.2010 р., обов`язок з нарахування та виплати заробітної плати, сплаті податків з отриманого найманими працівниками доходу несе виключно роботодавець. Тобто, позивач вважає, що саме ТОВ "Аутстаффер" є податковим агентом по відношенню до особи, що направлялась для виконання робіт для ФОП ОСОБА_1 .

Виходячи з того, що ФОП ОСОБА_1 не здійснювались нарахування застрахованим особам заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, то й донарахування податку з доходів фізичних осіб, військового збору та єдиного внеску по взаємовідносинам з ТОВ "Аутстаффер" є безпідставними та протиправним. Із вказаних підстав позивач просив суд задовольнити позов повністю.

Ухвалою суду від 15 квітня 2019 року вказана заява була залишена без руху, позивачу надано строк на усунення недоліків.

26 квітня 2019 року недоліки позовної заяви були усунуті позивачем. У зв`язку з чим, ухвалою суду від 02.05.2019 року провадження у справі відкрито. Судове засідання призначено на 23.05.2019 року.

22.05.2019 року відповідачем надано до суду відзив на позов, в якому він заперечує проти заявлених позовних вимог, обґрунтовуючи це наступним.

Так, в ході перевірки, проведеної контролюючим органом, встановлено факт правовідносин ФОП ОСОБА_1 та ТОВ "Аутстаффер".

За результатами ознайомлення з матеріалами кримінального провадження по справі №0000076 встановлено, що ФОП ОСОБА_1 укладено договір аутстафінгу з ТОВ "Аутстаффер".

Перевіркою інформаційних баз даних органів ДФС, інформація з яких використовувалась під час перевірки встановлено: основний вид діяльності ТОВ "Аутстаффер" () - інша діяльність із забезпечення трудовими ресурсами (КВЕД 78.30); на ТОВ "Аутстаффер" відсутні працівники (штатні, позаштатні), через відсутність серед податкової звітності звітів про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (форма №Д4), податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на корить платників податку і сум утриманого з них податку (форма 1ДФ), що свідчить про відсутність найманих працівників на ТОВ "Аутстаффер".

Таким чином, на думку відповідача, ТОВ "Аутстаффер" не мав можливості виконати умови Договору аутстаффінга укладених з ФОП ОСОБА_1 , тому послуги ТОВ "Аутстаффер" з надання ФОП ОСОБА_1 , персоналу не мають реального характеру, тобто не свідчать про реальність їх здійснення.

Виходячи з вищезазначеного, ФОП ОСОБА_1 використовував працю найманих осіб без належного оформлення трудових відносин.

Окрім наведеного, ГУ ДФС вважає, що надані підприємством документи не підтверджують реальності господарських відносин між позивачем та ТОВ "Аутстаффер".

Із вказаних підстав відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Протокольною ухвалою суду, проголошеною в судовому засіданні 23.05.2019 року розгляд справи відкладено на 11.06.2019 року.

В судове засідання на вказану дату сторони з`явились. Протокольною ухвалою суду до участі в справі в якості третьої особи залучено ТОВ "Аутстаффер", зобов`язано позивача забезпечити явку свідка в наступне судове засідання та зобов`язано надати додаткові докази у справі. Розгляд справи відкладено на 27.06.2019 року.

Зобов`язання протокольної ухвали додатково викладено письмово в ухвалі від 12.06.2019 року.

27.06.2019 року від позивача, засобами електронної пошти, надійшло клопотання про відкладення судового розгляду справи а також про перехід до розгляду даної справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 27.06.2019 року клопотання задоволено, справу вирішено розглядати за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 09.07.2019 року.

В підготовче засідання, призначене на вказану дату представники сторін з`явились. За клопотанням представника відповідача в підготовчому засіданні оголошено перерву до 18.07.2019 року.

В судове засідання на вказану дату представники сторін з`явились, представник третьої особи у справі не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Представник позивача на задоволенні позовних вимог наполягав з підстав викладених у позові, представник відповідача проти задоволення позову заперечувала, покликаючись на доводи викладені нею в відзиві на позов.

Також, враховуючи, що під час підготовчого засідання у даній справі судом завершено проведення всіх підготовчих дій, необхідних для забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті, підготовче провадження у даній справі закрито, визначено розглядати справу в цьому ж судовому засіданні.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини.

На підставі пп.20.1.4 п.20.1 ст.20, пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, пп.78.1.4 п.78.1 ст. 78 та ст.81 ПК України та згідно наказу Головного управління ДФС у Херсонській області від 11.02.2019 №219, посадовими особами ГУ ДФС проведена документальна позапланова виїзна перевірка діяльності ФОП ОСОБА_1 з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2018 року правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 05.12.2013 по 31.12.2018 валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2016 по 31.12.2018 відповідно до затвердженого плану перевірки, за результатами якої 25.02.2019 складено акт перевірки №111/21-22-13-06/.

Відповідно до висновків вищевказаного акту перевірки у зазначені податкові періоди підприємством порушено:

1. пп.162.1.1 п.162.1 ст.162, пп.163.1.1 п.163.1 ст.163, пп.164.2.2 п.164.2 ст.164, пп. 168.1.1 п. 168.1 ст.168, п.16-1 підрозділу 10 розд. XX Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VІ із змінами і доповненнями - занижено суму військового збору на загальну суму 288,00 грн.

2. пп.1, пп.4 ч.2 ст.6 Закону України від 08.07.2010 №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", а саме не подання звітності про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з січня 2017 по червень 2017.

3. пп.162.1.1 п.162.1 ст.162, пп.163.1.1 п.163.1 ст.163, пп.164.2.2 п.164.2 ст.164, пп.168.1.1 п. 168.1 ст.168 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI із змінами і доповненнями, а саме не утримання податку на доходи фізичних осіб з заробітної плати за період з січня 2017 по червень 2017 року на загальну суму 3456,00 грн.

4. ст.7, ст.8, ст.9 Закону України від 08.07.2010 №2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" із змінами та доповненням, Інструкцію про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, Порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а саме не нарахування єдиного внеску на загальну суму 4224,00 грн.

5. п.119.2 ст.119 Податкового кодексу України, не подання за І квартал 2017, II квартал 2017 Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма №1ДФ).

6. постанову Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 №413, а саме не укладення трудових договорів з найманими та не подання повідомлень про прийняття працівників на роботу.

За результатами перевірки Головним управлінням ДФС у Херсонській області прийняті: вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 14.03.2019 року, якою позивачу визначено суму боргу по ЄСВ у розмірі 4224 грн.; рішення про застосування штрафних санкцій по ЄСВ № від 14.03.2019 року, яким позивачу визначено суму штрафних санкцій у розмірі 2112 грн.; податкове повідомлення-рішення № від 14.03.2019 року, яким позивачу визначено суму грошового зобов`язання з військового збору у розмірі 468 грн., в т.ч.: 288 грн. - за податковим зобов`язанням, 180грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями; податкове повідомлення-рішення № від 14.03.2019 року, яким позивачу визначено суму грошового зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб у розмірі 5616 грн., в т.ч.: 3456грн. - за податковим зобов`язанням, 2160 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями; податкове повідомлення-рішення № від 14.03.2019 року, яким позивачу визначено штрафну санкцію у розмірі 510 грн. за неподання звіту по ПДФО; рішення про застосування штрафних санкцій за несвоєчасне подання звітності по ЄСВ № від 14.03.2019 року у розмірі 1020 грн.

Не погодившись із зазначеними рішеннями та вимогою, позивач звернувся до суду.

Підставою для прийняття відповідачем спірних рішень стали наступні обставини господарської діяльності позивача, встановлені під час перевірки.

Перевіркою питань використання у діяльності праці найманих осіб встановлено, що ФОП ОСОБА_1 в період з 22.12.2018 по 31.12.2018 року використовував працю однієї найманої особи.

Так, в ході перевірки, проведеної контролюючим органом, встановлено факт правовідносин ФОП ОСОБА_1 та ТОВ "Аутстаффер".

За результатами ознайомлення з матеріалами кримінального провадження по справі №0000076 встановлено, що ФОП ОСОБА_1 укладено договір аутстафінгу з ТОВ "Аутстаффер".

Перевіркою інформаційних баз даних органів ДФС, інформація з яких використовувалася під час перевірки встановлено наступне:

- основний вид діяльності ТОВ "Аутстаффер" () - КВЕД 78.30 "Інша діяльність із забезпечення трудовими ресурсами";

- на ТОВ "Аутстаффер" відсутні працівники (штатні та позаштатні), через відсутність серед податкової звітності звітів про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів (форма №Д4), податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма №1ДФ).

Тобто, згідно висновків податкового органу, ТОВ "Аутстаффер" не мав можливості виконати умови Договору аутстаффінга, укладених з ФОП ОСОБА_1 , так як у штаті відсутні наймані працівники, тому послуги ТОВ "Аутстаффер" з надання ФОП ОСОБА_1 персоналу не мають реального характеру, тобто не свідчать про реальність їх здійснення.

Виходячи з вищезазначеного, ФОП ОСОБА_1 використовувало працю найманих осіб без належного оформлення трудових відносин.

Із вказаних підстав відповідач дійшов висновку про обов`язок позивача, як податкового агента, своєчасно та повно нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на корить платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок; подавати у строки, встановлені ПК України для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування.

Позивач стверджує, що не є податковим агентом відносно осіб, із якими не мав трудових відносин та яким не виплачував заробітну плату.

Вирішуючи даний спір, суд виходив з наступного.

01.02.2015 року між ФОП ОСОБА_1 (Клієнт) та ТОВ "Аутстаффер" (Виконавець) укладено Договір аутстаффінгу № б/н (далі - Договір).

Відповідно до п. 1.1. Договору Виконавець приймає на себе зобов`язання надавати за заявкою клієнта послуги з надання клієнтові працівників виконавця (далі по тексту договору -працівники) для участі в виробничому процесі, управлінні виробництвом або для виконання інших функцій, пов`язаних з виробництвом та / або реалізацією продукції (товарів, робіт, послуг), на умовах, визначених цим договором.

Відповідно до п. 2.1 Договору Виконавець приймає на себе наступні зобов`язання:

- в рамках суми отриманої від Клієнта винагороди, Виконавець несе відповідальність за виплату наданим працівникам винагороди та інших виплат (п.п. 2.1.3 п. 2.1 Договору);

- розрахунок, нарахування та сплату податків та інших обов`язкових платежів до бюджетів усіх рівнів, що нараховуються у зв`язку з виплатою наданим працівникам винагороди здійснює Виконавець. Виконавець є податковим агентом щодо податку на доходи фізичних осіб з виплат працівникам, що виплачуються безпосередньо Виконавцем (п.п. 2.1.4 пункту 2.1. Договору).

Виконавець зобов`язується належним чином вести кадровий облік по всім працівникам. Обов`язок з належного оформлення трудових чи інших договорів зі своїми працівниками повністю лежить на Виконавці (п.п. 2.1.6 п. 2.1 Договору).

Відповідно до пункту 2.2. Договору Виконавець вправі:

- встановлювати працівникам винагороду і розмір інших виплат на свій розсуд з урахуванням рекомендацій Клієнта і вимог чинного законодавства (п.п. 2.2.3 п. 2.2 Договору);

- без узгодження з Клієнтом залучати для виконання цього договору третіх осіб (п.п. 2.2.6 п. 2.2 Договору).

Відповідно до п. 2.3 Договору Клієнт приймає на себе наступні зобов`язання:

- забезпечити своєчасний прийом наданих Виконавцем працівників і забезпечити їх роботою (п.п. 2.3.2 п. 2.3 Договору);

- оплатити надані Виконавцем послуги з надання працівників в повному обсязі і в строки, передбачені цим договором (п.п. 2.3.6 п. 2.3 Договору).

Відповідно до п.4.1 Договору сума винагороди Виконавця за цим договором узгоджується сторонами в протоколі узгодження ціни.

Відповідно до п. 4.2 Договору Клієнт щомісяця сплачує належну виконавцю суму винагороди за послуги з надання працівників не пізніше 5 (п`ятого) числа місяця наступного за звітним.

Виходячи з умов договору обов`язки щодо кадрового обліку, виплати винагороди та інших виплат працівникам, обчислення, нарахування та сплату податків та інших обов`язкових платежів до бюджетів усіх рівнів, що нараховуються у зв`язку з виплатою наданим працівникам винагороди здійснює виключно Виконавець.

Аутстаффінг (англ. out - "поза" + англ. Staff - "штат") передбачає надання підприємства-провайдера в розпорядження підприємства-замовника персоналу для виконання певних робіт.

В міжнародному праві порядок застосування аутстаффінга регулюється Конвенцією про приватні агентства зайнятості № 181, ухваленою 19.06.1997 року, що не ратифікована Україною.

Визначення поняття "аутстаффінг" відсутнє в законодавстві України.

Втім, правовідносини, що виникають під час провадження діяльності суб`єктів господарювання, які наймають працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця, що є тотожним природі договору аутстаффінга, врегульовані статтею 39 Закону України "Про зайнятість населення" від 05.07.2012 року № 5067-VІ (далі-Закон № 5067-VІ).

У свою чергу пп. 14.1.183 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначає поняття послуги з надання персоналу як господарської або цивільно-правової угоди, відповідно до якої особа, що надає послугу (резидент або нерезидент), направляє у розпорядження іншої особи (резидента або нерезидента) одну або декількох фізичних осіб для виконання визначених цією угодою функцій. Угода про надання персоналу може передбачати укладання зазначеними фізичними особами трудової угоди або трудового контракту із особою, у розпорядження якої вони направлені. Інші умови надання персоналу (у тому числі винагорода особи, що надає послугу) визначаються угодою сторін.

На виконання даного договору були складені та надані до суду: Додаток № 1 до Договору аутстаффінгу від 01.02.2015р.; акт приймання-передачі наданих послуг від 31.01.2017 року, додаток до акту №1 від 31.01.2017 року, квитанція до прибуткового касового ордеру №447 від 06.02.2017 року з оплати послуг аутстаффінгу (2050 грн.), акт приймання-передачі наданих послуг від 28.02.2017 року, додаток до акту №1 від 28.02.2017 року, квитанція до прибуткового касового ордеру №2121 від 03.04.2017 року з оплати послуг аутстаффінгу (3650 грн.), акт приймання-передачі наданих послуг від 31.03.2017 року, додаток до акту №1 від 31.03.2017 року, квитанція до прибуткового касового ордеру №2993 від 03.05.2017 року з оплати послуг аутстаффінгу (3650 грн.), акт приймання-передачі наданих послуг від 30.04.2017 року, додаток до акту №1 від 30.04.2017 року, квитанція до прибуткового касового ордеру №3718 від 29.05.2017 року з оплати послуг аутстаффінгу (3650 грн.), акт приймання-передачі наданих послуг від 31.05.2017 року, додаток до акту №1 від 31.05.2017 року, квитанція до прибуткового касового ордеру №4877 від 30.06.2017 року з оплати послуг аутстаффінгу (3650 грн.), акт приймання-передачі наданих послуг від 30.06.2017 року, додаток до акту №1 від 30.06.2017 року, квитанція до прибуткового касового ордеру №1070 від 02.03.2017 року з оплати послуг аутстаффінгу (3650 грн.).

Також суду надано:

- договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність працівника, укладений між ФОП ОСОБА_1 та ТОВ "Аутстаффер" з однієї сторони та працівником за договором аутстаффінгу - ОСОБА_5

- Заявку на підбір персоналу, складену відповідно до договору аутстаффінгу від 01.02.2015 року, згідно яким запитано працівників на посаду продавця.

- Додаток №2 до договору аутстаффінгу від 01.02.2015 року - протокол узгодження договірної ціни за надання персоналу (1600 грн. в місяць за кожного працівника).

- Додаток №3 до договору аутстаффінгу від 01.02.2015 року - додаткові договірні зобов`язання сторін.

- Табель обліку робочого часу продавця за договором аутстаффінгу ОСОБА_5 за січень-червень 2017 року.

- Акт передачі-приймання матеріальних цінностей (столів, холодильного обладнання, стелажів, товару під реалізацію) усього на 302 000 грн.

Економічні, правові та організаційні засади оплати праці врегульовані главою 7 Кодексу законів про працю України, а також Законом України "Про оплату праці" від 24.03.1995 року № 108/95-ВР (далі - Закон № 108/95-ВР).

Відповідно до статті 94 Кодексу законів про працю України та статті 1 Закону №108/95-ВР заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно із ст. 95 Закону № 108/95-ВР мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці.

Розмір мінімальної заробітної плати встановлюється і переглядається відповідно до статей 9 і 10 Закону №108/95-ВР та не може бути нижчим від розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці.

Оподаткування доходів фізичних осіб визначено розділом IV Податкового кодексу України (далі - ПК України).

За правилами п.п. 162.1.1 п. 162.1 ст. 162 ПК України платниками податку є, зокрема, фізичні особи - резиденти, які отримують доходи з джерела їх походження в Україні.

Підпунктом 164.2.1 п. 164.2 ст. 164 ПК України визначено, щодо загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту).

Заробітна плата для цілей розділу IV ПК України - це основна та додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, які виплачуються (надаються) платнику податку у зв`язку з відносинами трудового найму згідно із законом (п.п 14.1.48 п. 14.1 ст. 14 ПК України).

Відповідно до п.п 14.1.180 п. 14.1 ст. 14 ПК України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента-юридичної особи, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність податковим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Підпунктом 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 ПК України передбачено, що податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Згідно із п.п. 168.1.2 п. 168.1 ст. 168 ПК України податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

Пунктом 171.1 ст. 171 ПК України передбачено, що особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

За правилами п. 176.2 ст. 176 ПК України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані, зокрема, а) своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок, ґ) нести відповідальність у випадках, визначених цим Кодексом.

Згідно із п. 16-1 підрозділу 10 "Інші перехідні положення" Розділу XX Перехідних положень ПК України, із змінами та доповненнями, тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних сил України, встановлюється військовий збір.

Відповідно до підпункту 1.1. пункту 16і підрозділу 10 Розділу XX ПК України платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 162.1 статті 162 ПК України платниками податку є фізична особа - резидент (нерезидент), яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, податковий агент.

Підпунктом 1.2 п. 16-1 підрозділу 10 Розділу XX ПК України передбачено, що об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 163.1.1 пункту 163.1 статті 163 ПК України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід.

Відповідно до підпункту 1.4 пункту 161 підрозділу 10 Розділу XX ПК України нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюється у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою (1,5 відсотків), визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Згідно із п. 1.5 пункту 16і підрозділу 10 Розділу XX ПК України відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.

Платники збору зобов`язані забезпечити виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 ПК України (підпункт 1.6 пункту 16і підрозділу 10 Розділу XX ПК України).

Згідно із п. 110.1 ст. 110 ПК України, платники податків, податкові агенти та/або їх посадові особи несуть відповідальність у разі вчинення порушень, визначених законами з питань оподаткування та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Відповідно до пункту 127.1 статті 127 ПК України ненарахування, неутримання та/або несплата (неперерахування) податків платником податків, у тому числі податковим агентом, до або під час виплати доходу на користь іншого платника податків, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 25 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету. Ті самі дії, вчинені повторно протягом 1095 днів, тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 50 відсотків суми податку, що підлягає нарахуванню та/або сплаті до бюджету.

Порядок заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (далі - Порядок), затверджений наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 року № 4 і зареєстрований в Мін`юсті України 30.01.2015 року за №111/26556.

Пунктом 1.2 розділу І Порядку встановлено, що дія цього Порядку поширюється на податкових агентів, а саме: юридичних осіб (їх філії, відділення, інші відокремлені підрозділи), самозайнятих осіб, представництва нерезидентів - юридичних осіб, інвесторів (операторів) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) нараховують (виплачують, надають) доходи фізичній особі та/або зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі.

Відповідно до пункту 3.2 розділу III Порядку у графі 3 "Сума нарахованого доходу" податкового розрахунку за формою № 1-ДФ відображається (за звітний квартал) дохід, який нараховано фізичній особі відповідно до ознаки доходу згідно з довідником ознак доходів, наведеним у додатку до Порядку. У разі нарахування доходу його відображення у графі 3а є обов`язковим незалежно від того, виплачені такі доходи чи ні.

У графі 3 "Сума виплаченого доходу" податкового розрахунку за формою № 1ДФ відображається сума фактично виплаченого доходу платнику податку податковим агентом (пункт 3.3 розділу III Порядку).

Згідно із п. 119.2 ст. 119 ПК України, неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми отриманої оплати від фізичних осіб за товари (роботи, послуги), якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов`язань платника податку та/або до зміни платника податку - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 510 грн.

Відповідно до Закону України від 08 липня 2010 року № 2464 "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", який набрав чинності з 01.01.2011, зі змінами та доповненнями (далі - Закон № 2464) визначаються правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Частиною 1 ст. 4 Закону № 2464 визначено, що платниками єдиного внеску є роботодавці, зокрема підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою-підприємцем, якщо виконувані роботи (надані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами (п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464).

Статтею 4 Закону № 2464 визначено платників ЄСВ, у тому числі роботодавці, а ст. 7 Закону № 2464 - база нарахування єдиного внеску.

Тобто ЄСВ нараховується роботодавцем на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати.

Підсумовуючи викладене, суд вказує, що обов`язок сплати податків та зборів, які донараховані відповідачем за результатами перевірки, оформленою Актом перевірки №111/21-22-13-06/ від 25.02.2019 року (податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковими агентами із доходів платника податку у вигляді заробітної плати, військового збору, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування), пов`язаних з нарахуванням та виплатою заробітної плати працівникам лежить на податковому агенті.

В той же час, як вже було зазначено судом раніше, відповідно до п.п. 2.1.3, 2.1.4 Договору аутстаффінга від 01.02.2015 року, укладеного між позивачем та ТОВ "Аутстаффер" обов`язки щодо кадрового обліку, виплати винагороди та інших виплат працівникам, обчислення, нарахування та сплату податків та інших обов`язкових платежів до бюджетів усіх рівнів, що нараховуються у зв`язку з виплатою наданим працівникам винагороди здійснює виключно Виконавець. Отже, й податковим агентом зі сплати податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковими агентами із доходів платника податку у вигляді заробітної плати, військового збору, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, в розумінні наведених вище положень нормативно-правових актів є ТОВ "Аутстаффер". В той час, як обов`язком позивача є лише своєчасний прийом наданих Виконавцем працівників, забезпечення їх роботою (п.п. 2.3.2 п. 2.3 Договору) та оплата наданих Виконавцем послуг з надання працівників в повному обсязі і в строки, передбачені цим договором (п.п. 2.3.2 п. 2.3 Договору).

Судом встановлено, що ФОП ОСОБА_1 обов`язок за зазначеним договором аутстаффінгу виконаний в повному обсязі, що підтверджено наявними в матеріалах справи та переліченими в тексті даного рішення документами.

При цьому, для встановлення реальності виконання сторонами зобов`язань за договором ФОП ОСОБА_1 надано договір аутстаффінгу, заяву на підбір персоналу, документи, що підтверджують надання персоналу на посаду продавця - ОСОБА_5 , табелі обліку робочого часу зазначеної особи, що підтверджують кількість часу, фактично використаного стороннім працівником, квитанції до прибуткових касових ордерів, що підтверджують здійснення оплати за договором. Підтверджено взаємовідносини позивача та наданого стороннього працівника, зокрема договором про матеріальну відповідальність та актом передавання продавцю матеріальних цінностей необхідних для виконання ввіреної роботи.

Зазначені документи також отримані відповідачем, сумнівів в їх справжності у представника відповідача не виникло. Клопотань з цього приводу не заявлено.

Використання у господарській діяльності працівників за договором аутстаффінгу позивачем відображено в податковій звітності. Однак, податковий орган, не взявши до уваги умов зазначеного договору, самостійно дійшов висновку, що вказані працівники є працівниками позивача, що в подальшому й стало підставою для прийняття оскаржених рішень.

При цьому, суд звертає увагу на те, що п.2.1.2 Акту перевірки "Відображення у податковій звітності сум доходів, нарахованих (сплачених) на користь платників податків-фізичних осіб, і сум утриманого з них податку" (стор.8 Акту перевірки) містить висновок, згідно якого - перевіркою питань укладення з найманими працівниками трудових договорів порушень не встановлено; перевіркою нарахування і виплати доходів найманим працівникам за виконані роботи порушень не встановлено; перевіркою своєчасності виплати найманим працівникам доходів порушень не встановлено; перевіркою дотримання само зайнятою особою обов`язків щодо подання Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма №1ДФ) не встановлено порушення, тоді як в цьому ж розділі та в попередньому вище за текстом зазначено абсолютно протилежний висновок про використання ФОП ОСОБА_1 праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин.

Таким чином, податковим органом необґрунтовано визначено ФОП ОСОБА_1 податковим агентом зі сплати податку на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковими агентами із доходів платника податку у вигляді заробітної плати, військового збору, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що стало підставою для помилкових висновків податкового органу, викладених в Акті перевірки та прийнятих за результатами перевірки податковими повідомленнями-рішеннями Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі: № від 14.03.2019 року, № від 14.03.2019 року, № від 14.03.2019 року, рішень Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про застосування штрафних санкцій за несвоєчасне подання звітності по ЄСВ № від 14.03.2019 року та № від 14.03.2019 року та винесеної вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 14.03.2019 року.

Окрім зазначеного, із Акта перевірки судом вбачається, що розрахунок ЄСВ позивачу податковим органом нараховано у розмірі 22% виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством, всього у сумі 4224,00 грн.

Обґрунтування чому при здійсненні розрахунків ЄСВ використано саме розмір мінімальної заробітної плати податковим органом не надано (правового обґрунтування зазначених дій не надано).

Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а частиною 1 статті 77 КАС України зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, коли судом здійснюється розгляд справ про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, у яких обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

На виконання цих вимог відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду достатніх доказів, які б спростовували твердження позивача, а відтак, не довів правомірності свого рішення у повному обсязі.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та вважає їх такими, що підлягають задоволенню.

Частиною 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

вирішив:

Позов задовольнити.

Скасувати вимогу Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (73000, м.Херсон, пр-т Ушакова, 75, ) про сплату боргу (недоїмки) № Ф- від 14.03.2019 року, якою позивачу визначено суму боргу по ЄСВ у розмірі 4224 грн.

Скасувати рішення Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (73000, м.Херсон, пр-т Ушакова, 75, ) № від 14.03.2019 року про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (73000, м.Херсон, пр-т Ушакова, 75, ) № від 14.03.2019 року, яким позивачу визначено суму грошового зобов`язання з військового збору у розмірі 468 грн., в т.ч.: 288 грн. - за податковим зобов`язанням, 180грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (73000, м.Херсон, пр-т Ушакова, 75, ) № від 14.03.2019 року, яким позивачу визначено суму грошового зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб у розмірі 5616 грн., в т.ч.: 3456грн. - за податковим зобов`язанням, 2160 грн. - за штрафними (фінансовими) санкціями.

Скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (73000, м.Херсон, пр-т Ушакова, 75, ) № від 14.03.2019 року, яким позивачу визначено штрафну санкцію у розмірі 510 грн. за неподання звіту по ПДФО.

Скасувати рішення Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (73000, м.Херсон, пр-т Ушакова, 75, ) № від 14.03.2019 року про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченою Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Стягнути з Головного управління ДФС у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м.Севастополі (73000, м.Херсон, пр-т Ушакова, 75, ) за рахунок його бюджетних асигнувань на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) судовий збір у сумі 4610 (триста двадцять тисяч сто пятдесят пять) грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції,який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 22 липня 2019 р.

Суддя Ковбій О.В.

кат. 111030000