Справа № 520/2657/19
Суддя: Макаренко Я.М.
Дата ухвалення: 2019-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2019 р.Справа № 520/2657/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Макаренко Я.М.,

Суддів: Бершова Г.Є. , Катунова В.В. ,

за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Харківського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.05.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Панченко О.В., м. Харків, по справі № 520/2657/19

за позовом ОСОБА_1

до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Харківського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України

про скасування постанови та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі по тексту позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Харківського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області (надалі по тексту відповідач), в якому просив суд:

- скасувати постанову начальника Харківського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області про припинення страхових виплат від 07.02.2018 року №2051/16408/16408/50;

- зобов`язати Харківське міське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області відновити нарахування та виплату страхових виплат з 01.02.2018 року;

- допустити негайне виконання рішення суду у межах суми стягнення за один місяць;

- судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02.05.2019 року вказаний адміністративний позов задоволено.

Скасовано постанову начальника Харківського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області про припинення страхових виплат ОСОБА_1 від 07.02.2018 року №2051/16408/16408/50.

Зобов`язано Харківське міське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області відновити нарахування та виплату страхових виплат ОСОБА_1 з 01.02.2018 року;

Стягнуто з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області до Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань суму судового збору, що підлягав сплаті при поданні позову в загальному розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок).

Допущено негайне виконання рішення суду у межах суми стягнення за один місяць.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.05.2019 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач отримував страхові виплати згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" у зв`язку із настанням страхового випадку.

Позивач є внутрішньо переміщеною особою, про що свідчить довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № від 25.11.2014 року.

Постановою начальника Харківського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області №2051/16408/16408/50 від 07.02.2018 припинено страхові виплати позивачу, на підставі протоколу Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам адміністрації Шевченківського району м.Харкова від 07.02.2018 №6, через не підтвердження місця проживання.

Вважаючи дії відповідача та постанову від 07.02.2018 №2051/16408/16408/50 протиправними, позивач звернувся із зазначеним позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обгрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно вимог частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів осіб і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Отже, під час розгляду спорів щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єктів владних повноважень, суд зобов`язаний незалежно від підстав, наведених у позові, перевіряти оскаржувані рішення, дії та бездіяльність на їх відповідність усім зазначеним вимогам.

Предметом оскарження у справі є постанова начальника Харківського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області про припинення страхових виплат від 07.02.2018 року №2051/16408/16408/50.

Суд апеляційної інстанції перевіривши оскаржуване рішення на відповідність критеріям, наведеним у ч.2 ст.2 КАС України приходить до висновку, що прийнято воно незаконно, виходячи з наступного.

Згідно із частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Позивач є внутрішньо переміщеною особою.

Статус внутрішньо переміщеної особи врегульований Законом України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014р. №1706-VII (далі - Закон № 1706-VII).

Відповідно до положень ст. 1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до ст. 7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина з інвалідністю та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Згідно з ч.1 ст. 5 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Відповідно до довідки від 28.11.2014 року № про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції місцем проживання позивача є: АДРЕСА_1 . Довідка є чинною та безстроковою (а.с.8).

Позивач отримував страхові виплати згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" у зв`язку із настанням страхового випадку.

Оскаржуваною постановою припинено страхові виплати позивачу через не підтвердження проживання позивача за адресою: АДРЕСА_1 .

Припиняючи страхові виплати позивачу відповідач діяв не у спосіб передбачений законодавством, з огляду на таке.

Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" № 1105-XIV від 23.09.1999 (далі - Закон № 1105-XIV).

Відповідно до ч.1 ст.46 вказаного закону страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються:1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого;3) якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості. Сума витрат на страхові виплати, отримані застрахованим, стягується в судовому порядку;4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми;5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню;6) в інших випадках, передбачених законодавством.

Закріплене у Конституції України поняття «закон України» не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах її повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Як слідує з матеріалів справи, підставою припинення соціальної виплати позивачу стала перевірка місця фактичного проживання за результатами якої не підтверджено проживання позивача за адресою: АДРЕСА_1 .

Проте, колегія суддів зазначає, що Закон № 1105-XIV не передбачає такої підстави припинення або призупинення виплати страхових виплат.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеній у постанові від 12.12.2018 року по справі №243/4547/17, яку відповідно до ч.5 ст.242 КАС України колегія суддів враховує при виборі та застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Жодних інших підстав, визначених ч.1 ст. 46 Закону №1105-ХІV, які слугували припиненню страхових виплат позивачу відповідачем не зазначено.

Не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і посилання скаржника на необхідність застосування до спірних правовідносин положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» № 1706-VII, постанов Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам» та від 08 червня 2016 року № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», постанови Правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 11.12.2014 року № 20 « Про затвердження Порядку надання страхових виплат, фінансування витрат на медичну та соціальну допомогу, передбачених загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, для осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території і районів проведення антитерористичної операції», виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 10 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» № 1706-VII Кабінет Міністрів України координує і контролює діяльність органів виконавчої влади щодо вжиття ними необхідних заходів із забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб відповідно до цього Закону.

Частиною другою статті 20 Закону № 1706-VII визначено, що закони та інші нормативно-правові акти України діють в частині, що не суперечить цьому Закону.

Проте наведені положення Закону № 1706-VII не надають Кабінету Міністрів України повноважень на визначення випадків припинення страхових виплат.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, за змістом конституційних норм Кабінет Міністрів України та Правління Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України не наділені правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, основи соціального захисту.

При цьому згідно з преамбулою Закону № 1706-VII цей Закон відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, встановлює гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.

Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні (частина перша статті 2 Закону № 1706-VII).

Отже, ураховуючи наведені положення Закону № 1706-VII, колегія суддів зазначає, що прийняття законодавцем цього Закону спрямоване на встановлення додаткових гарантій дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб, до яких належить і позивач, а не на звуження обсягу їх прав, закріплених в інших законодавчих актах України.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду викладеній у постанові від 12.12.2018 року по справі №243/4547/17, яку відповідно до ч.5 ст.242 КАС України колегія суддів враховує при виборі та застосуванні норм права до спірних правовідносин.

При цьому, колегія суддів зазначає, що Законом № 1706-VII визначено підстави для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, а не підстави припинення страхових виплат.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на правову позицію Європейського суду з прав людини, викладену у рішенні від 13.02.2018 року по справі «Цезар та інші проти України», яким визнано необгрунтованими скарги заявників через відсутність у Уряду України повноважень на здійснення соціальних виплат особі, яка проживає на тимчасово окупованій території, в підтвердження правомірності, на думку відповідача, припинення позивачу страхових виплат, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки доказів проживання позивача на тимчасово окупованій території відповідачем не надано.

Крім того, колегія суддів зазначає, що за висновками, наведеними в рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України(конституційності) положень пункту 2 частини першої статті 49, другого речення статті 51 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 07.10.2009 р. в Україні як соціальній, правовій державі людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати право громадянина на одержання призначеної йому страхової виплати незалежно від того, де проживає особа, якій призначена соціальна виплата.

Таким чином, зміна особою місця проживання не може бути підставою для позбавлення його конституційного права на отримання соціального захисту, а саме, отримання соціальних виплат.

Також суд зазначає, що відповідно статті 1 Конвенції, Статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Париж, 20.III.1952) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Слід також звернути увагу на додержання принципу верховенства права, який передбачає дотримання, в тому числі вимог, "законності", яким передбачається можливість втручання у основоположні свободи. Так, у рішенні від 26 червня 2016 по справі "Суханов та Ільченко проти України" заяви № 68385/10 та 71378/10 в § 53 Суд повторює, що першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету «в інтересах суспільства». Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар (рішення у справі "Former Kingof Greeceand Others v.Greece" (заява №25701/94,пп. 79 та 82, ЄСПЛ 2000-ХІІ).

Таким чином відповідач, припиняючи страхові виплати, діяв не у спосіб передбачений законодавством.

Аналізуючи фактичні обставини справи та наведені вище норми суд доходить висновку про порушення відповідачем вимог ст.19 Конституції України, ст.46 Закону № 1105-XIV, оскільки позивачу припинено виплату страхових виплат за відсутності законодавчо встановлених підстав.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для скасування постанови начальника Харківського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області про припинення страхових виплат ОСОБА_1 від 07.02.2018 року №2051/16408/16408/50, а доводи заявника апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Між тим, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції щодо стягнення з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області до Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань суму судового збору, що підлягав сплаті при поданні позову в загальному розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок), з огляду на таке.

Згідно із ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З аналізу вищезазначеної норми випливає, що розподілу підлягають виключно ті судові витрати, які підлягають оплаті та були фактично сплачені.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 22.03.2019 року звільнено ОСОБА_1 від сплати судового збору у вказаній справ.

Отже, у цій справі судовий збір не сплачувався.

Враховуючи наведене, підстави для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у справі судового збору відсутні.

За таких обставин, через порушення судом першої інстанції норм процесуального права, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області до Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань суму судового збору в розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок) підлягає скасуванню, в іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області в особі Харківського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.05.2019 року по справі № 520/2657/19 скасувати в частині стягнення з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Харківській області до Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань суми судового збору, що підлягав сплаті при поданні позову в загальному розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок).

В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.05.2019 року по справі № 520/2657/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)Я.М. Макаренко
Судді(підпис) (підпис) Г.Є. Бершов В.В. Катунов
Повний текст постанови складено 23.07.2019 року