Справа № 824/145/19-а
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2019-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/145/19-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Анісімов О.В.

Суддя-доповідач - Залімський І. Г.

25 липня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Смілянця Е. С. Сушка О.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу управління Держпраці у Чернівецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 28 березня 2019 року (ухвалене у м. Чернівці 28 березня 2019 року о 16:30, повний текст якого виготовлено 05 квітня 2019 року) у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до управління Держпраці у Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування постанов,

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду із позовом до управління Держпраці у Чернівецькій області про визнання протиправними та скасування постанов від 11.10.2018 №ЧВ-772/18/10/АВ/П/ПТ/ТД-1ФС/288 та №ЧВ-772/18/10/АВ/П/ПТ/ІП-2ФС/289.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 28 березня 2019 року позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 28 березня 2019 року скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що матеріалами справи підтверджується факт порушення позивачем частини третьої статті 24 Кодексу законів про працю України, адже позивач допускав до роботи без укладання трудового договору ОСОБА_2 на посаду водія вантажного автомобіля TIR - 13.03.2015, 23.04.2015, 27.08.2015 та 01.12.2015, а також частини четвертої статті 115 Кодексу законів про працю України, статті 21 Закону України «Про відпустки» шляхом виплати заробітної плати пізніше ніж за три дні до початку відпустки.

Позивач не подав відзив на апеляційну скаргу відповідача.

25.07.2019 представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження.

25.07.2019 до суду надійшло клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи у зв`язку із його зайнятістю в інших судових засіданнях.

Розглянувши вказане клопотання представника відповідача, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи, з огляду на відсутність підстав для обов`язкового відкладення розгляду справи, передбачених ч.2 ст.205 КАС України, та необхідність дотримання строку розгляду даної справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, у період з 17.09.2018 по 18.09.2018 працівниками Управління Держпраці у Чернівецькій області проведено інспекційне відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на предмет дотримання вимог законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів.

За результатами інспекційного відвідування складено Акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю №ЧВ -772/18/10/АВ від 18.09.2018 року, в якому зафіксовано порушення вимог:

- частини третьої статті 24 Кодексу законів про працю України, а саме позивач допускав до роботи без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу ОСОБА_2 на посаду водія вантажного автомобіля TIR - 13.03.2015, 23.04.2015, 27.08.2015 та 01.12.2015;

- частини четвертої статті 115 Кодексу законів про працю України, статті 21 Закону України «Про відпустки», відповідно до яких заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки у ФОП ОСОБА_1 за період з 01.01.2017 по 01.02.2018 виплачувалась пізніше ніж за три дні до початку відпустки.

З метою усунення порушень зафіксованих в Акті інспекційного відвідування від 18.09.2018 №ЧВ-772/18/10/АВ відповідачем складено припис про усунення виявлених порушень №ЧВ-772/18/10/АВ/П від 18.09.2018, яким зобов`язано позивача у строк до 17.10.2018 усунути виявлені порушення.

11.10.2018 відповідачем винесено постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами, якою на підставі статті 259 КЗпП України, статті 53 Закону України "Про зайнятість населення", частини 3 статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", пункту 8 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509:

- №ЧВ-772/18/10/АВ/П/ПТ/ТД-1ФС/288, якою на підставі абзацу 2 частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України на позивача накладено штраф у розмірі 111 690,00 грн;

- №ЧВ-772/18/10/АВ/П/ПТ/ІП-2ФС/289, якою на підставі абзацу 8 частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України на ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 3 723,00 грн.

Також, у зв`язку із вчиненням ФОП ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1, 3 статті 41 КУпАП, управління Держпраці у Чернівецькій області спрямувало до Глибоцького районного суду Чернівецької області протокол про адміністративне правопорушення.

Постановою Глибоцького районного суду Чернівецької області від 24.09.2018 року у справі №715/2000/18 (провадження №3/715/934/18) ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 41 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510, 00 грн. в дохід держави. Адміністративне провадження відносно ОСОБА_1 за частиною 3 статті 41 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що спірними постановами безпідставно застосовано до позивача штрафні санкції, без урахуванням фактичних обставин справи та з порушення строків притягнення до відповідальності

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує викладене нижче.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» № 877-V від 05 квітня 2007 року (Закон № 877-V) державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Частина перша статті 259 Кодексу законів про працю України передбачає, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами-підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 1, 7 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України № 96 від 11.02.2015, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який, зокрема, реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Згідно пункту 2 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України «Деякі питання реалізації статті 259 КЗпП України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 26.04.2017 №295, (Порядок №295) державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Відповідно до пункту 19 Порядку №295 за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення.

За приписами підпункту 50 пункту 4 Положення про Головне управління (Управління) Державної служби України з питань праці в області, затвердженого Наказом Міністерства соціальної політики України № 340 від 27 березня 2015 року, Управління Держпраці відповідно до покладених на неї завдань накладає у випадках, передбачених законом, штрафи за порушення законодавства, невиконання розпоряджень посадових осіб Управління Держпраці.

Встановлено, що постановою від 11.10.2018 №ЧВ-772/18/10/АВ/П/ПТ/ТД-1ФС/288, застосовано до позивача штраф на підставі абзацу 2 частини другої статті 265 КЗпП України за порушення вимог частини 3 статті 24 КЗпП України, а саме за допуск працівника до роботи без укладання трудового договору оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника.

Згідно частини 3 статті 24 Кодексу законів про працю України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України, юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

В обґрунтування висновків в цій частині відповідач вказав, що позивач допускав до роботи без укладання трудового договору ОСОБА_2 на посаду водія вантажного автомобіля TIR - 13.03.2015, 23.04.2015, 27.08.2015 та 01.12.2015, що підтверджується листом заступника голови комісії з реорганізації Чернівецької ОДПІ від 24.05.2018 №451/10/24-12-13-08, згідно якого в АІС «Податковий блок» наявна інформація, що згідно вантажно-митних декларацій від 13.05.2015 року, 23.04.2015 року, 27.08.2015 року та 01.12.2015 року по яким перевізником є ФОП ОСОБА_1 в розділі 50 (Принципіал) зазначено громадянина ОСОБА_2 , що може свідчити про використання самозайнятою особою ОСОБА_1 незареєстрованої робочої сили.

Разом з цим, допитаний в якості свідка ОСОБА_2 пояснив, що позивач не допускав до здійснення транспортного перевезення ОСОБА_2 та не знав про те, що останній здійснює таке перевезення після його звільнення з посади водія фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 . Допуск ОСОБА_2 до автомобілів здійснювали водії, які працювали у фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , з метою їх тимчасової підміни у зв`язку із сімейними обставинами.

Суд зауважує, що роботодавець несе відповідальність за фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору у разі вчинення дії пов`язаної безпосередньо з допуском працівника до роботи. Враховуючи суб`єктивну сторону цього правопорушення, роботодавець має усвідомлювати той факт, що здійснює допуск працівника до такої роботи.

Однак, в даному випадку відповідач не довів, що позивач свідомо допустив ОСОБА_2 до виконання обов`язків водія.

Також суд апеляційної інстанції враховує, що постановою Глибоцького районного суду Чернівецької області у справі №715/2000/18 (провадження №3/715/934/18) від 24.09.2018 адміністративне провадження щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 41 КУпАП за порушення законодавства про працю, а саме статті 24 Кодексу законів про працю України, закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.

Згідно із частиною третьою статті 41 КУпАП фактичний допуск працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), - тягне за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю, від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до частини шостої статті 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, відсутність і діях позивача ознак порушення статті 24 Кодексу законів про працю України підтверджується постановою Глибоцького районного суду Чернівецької області у справі №715/2000/18 (провадження №3/715/934/18) від 24.09.2018.

Верховний Суд у постанові від 21.12.2018 №814/2156/16 надав оцінку правової природи відповідальності передбаченої статтею 41 КУпАП та статтею 265 КЗпП України в частині притягнення до відповідальності фізичних осіб-підприємців та зауважив, що відповідальність за правопорушення передбачені статтею 41 КУпАП та статтею 265 КЗпП України за своєю правовою природою належить до адміністративної відповідальності, а тому в силу положень статті 61 Конституції України, враховуючи тотожність їх фабул, не можуть одночасно застосовуватись до особи порушника вимог законодавця про працю.

Тобто, притягнення фізичної особи-підприємця до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 41 КУпАП виключає можливість її притягнення до адміністративної відповідальності на підставі абзацу 2 частини 2 статті 265 КЗпП Україн, за одне і те саме правопорушення.

З урахуванням викладеного суд вважає, що вжиття заходів для притягнення позивача до за частиною третьою статті 41 КУпАП також свідчить про протиправність постанови від 11.10.2018 №ЧВ-772/18/10/АВ/П/ПТ/ТД-1ФС/288.

Постановою від 11.10.2018 №ЧВ-772/18/10/АВ/П/ПТ/ІП-2ФС/289 до позивача на підставі абзацу 8 частини другої статті 265 Кодексу законів про працю України на ОСОБА_1 застосовано штраф у розмірі 3 723,00 грн за порушення вимог частини четвертої статті 115 Кодексу законів про працю України, статті 21 Закону України «Про відпустки».

Згідно ст.1 та ч.1 ст.24 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

У відповідності до ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

У разi коли день виплати заробiтної плати збiгається з вихiдним, святковим або неробочим днем, заробiтна плата виплачується напередоднi.

Розмір заробітної плати за першу половину місяця визначається колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не менше оплати за фактично відпрацьований час з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) працівника.

Заробiтна плата працiвникам за весь час щорiчної вiдпустки виплачується не пiзнiше нiж за три днi до початку вiдпустки.

В обґрунтування висновків в цій частині відповідач вказав, що заробітна плата працівникам за весь час щорічної відпустки у ФОП ОСОБА_1 за період з 01.01.2017 року по 01.02.2018 рік виплачувалась пізніше ніж за три дні до початку відпустки, зокрема: ОСОБА_3 , відпустка з 07.08.2018 по 31.08.2018, заробітна плата виплачена 06.08.2018; ОСОБА_4 , відпустка з 01.07.2018 по 24.07.2018, заробітна плата виплачена 02.07.2018.

Встановлено, що постановою Глибоцького районного суду Чернівецької області у справі №715/2000/18 (провадження №3/715/934/18) від 24.09.2018 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 41 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510, 00 грн. в дохід держави. Встановлено, що позивач вчинив адміністративне правопорушення, а саме порушив частину четверту статті 115 Кодексу законів про працю України та статтю 21 Закону України "Про відпустки" №504, відповідальність за яке передбачено частиною першою статті 41 КУпАП.

Згідно із частиною першою статті 41 КУпАП порушення встановлених термінів виплати пенсій, стипендій, заробітної плати, виплата їх не в повному обсязі, - тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та громадян - суб`єктів підприємницької діяльності від тридцяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, суд дійшов висновку, що факт вчинення позивачем порушення частини четвертої статті 115 КЗпП України , статті 21 Закону України «Про відпустки» є доведеним.

Разом з цим, з огляду на зазначений висновок Верховного Суду у постанові від 21.12.2018 №814/2156/16 щодо правової природи відповідальності передбаченої статтею 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення та статтею 265 КЗпП України в частині притягнення до відповідальності фізичних осіб-підприємців, суд апеляційної інстанції вважає, що притягнення позивача до адміністративної відповідальності згідно ч.1 ст.41 КУпАП згідно постанови Глибоцького районного суду Чернівецької області у справі №715/2000/18 від 24.09.2018 виключає повторне притягнення позивача до відповідальності за те саме порушення згідно постанови від 11.10.2018 №ЧВ-772/18/10/АВ/П/ПТ/ІП-2ФС/289.

Тому, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про протиправність та необхідність скасування постанови від 11.10.2018 №ЧВ-772/18/10/АВ/П/ПТ/ІП-2ФС/289.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу управління Держпраці у Чернівецькій області залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 28 березня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Смілянець Е. С. Сушко О.О.