Справа № 300/1098/19
Суддя: Чуприна О.В.
Дата ухвалення: 2019-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" липня 2019 р. справа № 300/1098/19

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Чуприни О.В., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправними дій щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи у колгоспах з 10.08.1984 по 25.09.1984, з 01.09.1984 по 11.04.1985, з 10.05.1985 по 10.07.1985, з 01.11.1985 по 01.01.1986, з 10.05.1986 по 25.07.1986, з 20.08.1986 по 26.09.1986, з 10.05.1987 по 01.04.1988, з 01.04.1988 по 25.03.1989, з 01.04.1990 по 19.11.1990, а також період здійснення підприємницької діяльності з 10.05.1993 по 31.12.1997, з 01.07.2000 по 31.12.2003, зобов`язання зарахувати до страхового стажу такий період роботи у колгоспах та період здійснення підприємницької діяльності для призначення пенсії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (надалі по тексту також - позивач, ОСОБА_1 ) 21.05.2019 звернувся в суд з адміністративним позовом до Калуського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області (надалі по тексту також - первинний відповідач, Калуське об`єднане управління ПФУ області, орган пенсійного фонду) про визнання протиправними дій щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу періоду роботи у колгоспах з 10.08.1984 по 25.09.1984, з 01.09.1984 по 11.04.1985, з 10.05.1985 по 10.07.1985, з 01.11.1985 по 01.01.1986, з 10.05.1986 по 25.07.1986, з 20.08.1986 по 26.09.1986, з 10.05.1987 по 01.04.1988, з 01.04.1988 по 25.03.1989, з 01.04.1990 по 19.11.1990, а також період здійснення підприємницької діяльності з 10.05.1993 по 31.12.1997, з 01.07.2000 по 31.12.2003, зобов`язання зарахувати до страхового стажу такий період роботи у колгоспах та період здійснення підприємницької діяльності для призначення пенсії.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що 28.02.2019 йому виповнилося 60 років, у зв`язку з чим звернувся у Долинський відділ Калуського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області із заявою про призначення пенсії за віком на підставі частини 1 статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Проте первинний відповідач, листом від 08.05.2019 №ПІ/7, відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком з посиланням на обставину відсутності у позивача необхідного страхового стажу 26 років. Первинний відповідач здійснив розрахунок страхового стажу позивача, який склав 19 років 4 місяці і 4 дні. До такого висновку прийшов орган пенсійного фонду, після проведення перевірки документів, долучених позивачем на підтвердження страхового стажу. Як стверджує позивач, орган пенсійного фонду протиправно не врахував до його страхового стажу періоду роботи у колгоспах з 10.08.1984 по 25.09.1984, з 01.09.1984 по 11.04.1985, з 10.05.1985 по 10.07.1985, з 01.11.1985 по 01.01.1986, з 10.05.1986 по 25.07.1986, з 20.08.1986 по 26.09.1986, з 10.05.1987 по 01.04.1988, з 01.04.1988 по 25.03.1989, з 01.04.1990 по 19.11.1990, оскільки такий період підтверджений оригіналами відповідних довідок, які були надані первинному відповідачу із заявою про призначення пенсії. Вважає безпідставним посилання первинного відповідача на те, що при обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року необхідно підтвердити виконання встановленого мінімуму трудової участі у колгоспі, оскільки, як відзначив ОСОБА_1 , заробітна плата йому виплачувалась як робітнику, а не як члену колгоспу. Також, на переконання позивача, орган пенсійного фонду протиправно відмовив у зарахуванні до страхового стажу період здійснення ним підприємницької діяльності, а саме з 10.05.1993 по 31.12.1997, з 01.07.2000 по 31.12.2003, з посиланням на відсутність у останнього підтверджуючих документів. ОСОБА_1 стверджує, що належними документами, якими фізична особа-підприємець може підтвердити страховий стаж за період здійснення нею підприємницької діяльності, можуть бути документи про сплату страхових внесків, а саме до 31.12.1997 - довідка органу пенсійного фонду про сплату страхових внесків, після 01.07.2000 - довідка з бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. На переконання позивача дії Калуського об`єднаного управління ПФУ області щодо відмови у призначенні пенсії за віком є неправомірними, оскільки трудовий стаж, необхідний для призначення пенсії, підтверджується попередньо представленими документами. Просив позов задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.05.2019 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику сторін, одночасно витребувано у позивача і відповідача докази необхідні для розгляду даної адміністративної справи (а.с.1-3).

На виконання вищевказаної ухвали суду від 24.05.2019, позивач 06.06.2019 направив на адресу суду витребувані судом докази (а.с.38, 39-57).

Первинний відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 10.06.2019 (а.с.60-62, 63-67).

Останній не погоджується з доводами ОСОБА_1 , викладеними у позовній заяві, та вказує на їх безпідставність і необґрунтованість з огляду на наступні обставини. Зокрема зазначено, що відповідно до статей 3, 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України. При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю. На думку первинного відповідача, у зв`язку з ненаданням позивачем документів про встановлений і вироблений мінімум трудової участі у господарстві, відсутні підстави для врахування до страхового стажу періоду роботи позивача у колгоспі після 1965 року. Також вказав на відсутність підстав для врахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду здійснення ним підприємницької діяльності, визначеного у адміністративному позові, оскільки позивачем не надано підтверджуючих документів про сплату єдиного внеску за вказаний період. Отже, з урахуванням відсутності у позивача необхідного страхового стажу на момент звернення із заявою про призначення пенсії, Калуське об`єднане управління ПФУ області вважає правомірною відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком. Первинний відповідач просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Поряд із вказаним у відзиві на позов поставлено питання про заміну первинного відповідача у даній адміністративній справі - Калуське об`єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області його правонаступником - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (а.с.62).

Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 13.06.2019 (а.с.71-72) клопотання задоволено та проведено заміну первинного відповідача - Калуське об`єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області його правонаступником - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (надалі по тексту також - відповідач, орган пенсійного фонду).

Одночасно, Івано-Франківським окружним адміністративним судом 13.06.2019 постановлено ухвалу про витребування у ОСОБА_1 доказів, необхідних для розгляду адміністративної справи (а.с.73-74).

19.06.2019 від позивача, на адресу суду, надійшла відповідь на відзив (а.с.77-78), в якій останній заперечив доводи відповідача, наведені у відзиві на позов, та вказав на їх помилковість з огляду на таке. Позивач вкотре наголосив, що він працював у колгоспах та отримував заробітну плату як працівник, а не член колгоспу, а тому відсутній обов`язок доводити встановлений і вироблений мінімум. Також вказав на відсутність обґрунтованих доводів відповідача про те, що позивач підлягав соціальному страхуванню у вказаний спірний період.

Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області 19.06.2019 подано в суд доповнення до відзиву із відповідними письмовими доказами (а.с.82, 83-88), в якому останній вказує на розмежування законодавцем періоду роботи на підприємствах, в установах та організаціях, які зараховуються до стажу роботи за довідками про підтвердження страхового стажу, а також період роботи в колгоспах, який зараховується на підставі членства в колгоспі, та окремо довідки про встановлений і вироблений мінімум трудової участі в господарстві.

На виконання ухвали суду про витребування доказів від 14.06.2019, ОСОБА_1 01.07.2019 направив на адресу суду витребувані судом докази (а.с.93-108, 100-111).

Розглянувши справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, вивчивши зміст позовної заяви, відзиву на позов, відповіді на відзив, додаткових пояснень, дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить із таких підстав та мотивів.

Відповідно до наявних в матеріалах справи довідок, судом встановлено, що ОСОБА_1 в період з 10.08.1984 по 19.11.1990 здійснював свою трудову діяльність в колгоспах:

- з 10.08.1984 по 25.09.1984 в Агрономічному колгоспі-технікумі імені Леніна с. Цауль Дондюшанського району Молдавської ССР, за даними довідки від 27.09.1984 за №380 (а.с.14);

- з 01.09.1984 по 11.04.1985 в колгоспі імені Ілліча в с. Богданівка Васильківського району Дніпропетровської області Української РСР, за даними довідки від 11.04.1985 за №110 (а.с.15);

- з 10.05.1985 по 10.07.1985 в Спецколгоспі "Золоте Руно" в с. Шараповка Новооскольського району Белгородської області РСФСР, за даними довідки (а.с.16);

- з 01.11.1985 по 01.01.1986 в колгоспі імені Кірова в с. Ниво Трудова Апостолівського району Дніпропетровської області Української РСР, заданими довідки без дати і номера (а.с.17);

- з 10.05.1986 по 25.07.1986 в колгоспі "Радянська Україна" в с. Караван Нововодолазького району Харківської області Української РСР, за даними довідки від 18.07.1986 за №129 (а.с.18);

- з 20.08.1986 по 26.09.1986 в колгоспі "Юшковський" в селищі Юшково Вяземського району Смоленської області РСФСР, за даними довідки без дати і номера (а.с.19);

- з 10.05.1987 по 01.04.1988 в колгоспі імені Фрунзе Глодської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області Української РСР, за даними довідки від 01.04.1988 (а.с.20);

- з 01.04.1988 по 25.03.1989 в колгоспі імені Куйбишева Новоукраїнського району Кіровоградської області Української РСР, за даними довідки від 23.03.1989 за №36 (а.с.21);

- з 01.04.1990 по 19.11.1990 в колгоспі "Дружба" Добровеличківського району Кіровоградської області Української РСР, за даними довідки від 19.11.1990 (а.с.22).

Наявна в матеріалах справи копія дубліката трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , виданої 12.09.1978, не містить записів про здійснення позивачем трудової діяльності у вищевказаних колгоспах в зазначені періоди (а.с.98-108).

Окрім того, судом встановлено, що ОСОБА_1 з 10.05.1993 зареєстрований як фізична особа-підприємець і перебуває на обліку у Долинській об`єднаній Державній податковій інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області.

Вказана обставина підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії НОМЕР_5 від 10.05.1993, відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (https:///usr.minjust.gov.ua/ua/freesearch) станом на 23.07.2019, а також довідкою Головного управління ДФС в Івано-Франківській області про взяття на податковий облік (а.с.25, 26).

Позивач, 28.02.2019 досяг 60-річного віку, про що свідчить наявна в матеріалах справи копія паспорта громадянина України серії НОМЕР_4 , виданий Долинським РВ УМВС в Івано-Франківській області 15.07.1996 (а.с.9-10).

У зв`язку із вказаною обставиною, з метою призначення і виплати пенсії за віком відповідно до частини 1 статті 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", ОСОБА_1 звернувся із заявою в Долинський відділ Калуського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України в області, подавши наявні документи, які засвідчують загальний трудовий і страховий стаж.

Таку обставину відповідач не заперечує, про що свідчить зміст відзиву на позов і наявні в матеріалах справи додаткові письмові пояснення відповідача.

В подальшому, 11.02.2019, позивач звернувся до Калуського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області із заявою про надання роз`яснень щодо не врахування до страхового стажу здійснення позивачем підприємницької діяльності в період з 10.05.1993 по 31.12.2000 згідно свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії НОМЕР_5 від 10.05.1993 (а.с.83).

Калуське об`єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області надало позивачу письмову відповідь №60/П-15 від 25.02.2019, роз`яснивши, що відповідно до пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 1 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 1 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 1 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку (а.с.64).

18.03.2019 ОСОБА_1 вдруге звернувся до Калуського об`єднаного управління ПФУ області із заявою про надання пояснень, щодо неврахування до страхового стажу позивача періоду трудової діяльності у колгоспах, згідно відповідних довідок (а.с.85).

Листом від 01.04.2019 за №93/Г-15 органом пенсійного фонду надано відповідь, вказавши на можливість зарахування до страхового стажу позивача період здійснення ним трудової діяльності у колгоспах за умови надання підтверджуючих довідок про стаж роботи (а.с.86).

Позивач 02.05.2019 вкотре звернувся до Калуського об`єднаного управління ПФУ області із заявою, в якій просив здійснити розрахунок його стажу із врахуванням поданих документів (а.с.87).

08.05 2019 Калуське об`єднане управління ПФУ області листом №ПІ/7 від 08.05.2019, повідомлено позивача про наявність у нього страхового стажу 19 років 4 місяці 4 дні, який є меншим ніж стаж, визначений статтею 26 Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (а.с.88).

ОСОБА_1 не погоджуючись із відмовою Калуського об`єднаного управління ПФУ області у призначенні пенсії за віком, звернувся до суду, з метою захисту свого порушеного права. Просить зарахувати до страхового стажу для призначення пенсії період роботи у колгоспах з 10.08.1984 по 25.09.1984, з 01.09.1984 по 11.04.1985, з 10.05.1985 по 10.07.1985, з 01.11.1985 по 01.01.1986, з 10.05.1986 по 25.07.1986, з 20.08.1986 по 26.09.1986, з 10.05.1987 по 01.04.1988, з 01.04.1988 по 25.03.1989, з 01.04.1990 по 19.11.1990, а також період здійснення підприємницької діяльності з 10.05.1993 по 31.12.1997, з 01.07.2000 по 31.12.2003.

Надаючи правову оцінку публічно-правовим відносинам, суд виходить із наступного.

У відповідності до вимог пункту 3 частини 1 статті 244 КАС України, визначаючи яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин суд зазначає, що при вирішенні даної справи керується нормами Законів та підзаконних нормативно-правових актів в тій редакції, яка чинна на момент виникнення чи дії конкретної події, обставини і врегулювання відповідних відносин.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 (надалі по тексту також - Закон №1058).

За змістом пункту 1 частини 1 статті 8 Закону №1058, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Згідно вимог частин 1 статті 24 Закону №1058 страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, які містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, яке діяло до набрання чинності цим Законом (частина 2 статті 24 Закону №1058).

Так, частинами 1, 2 статті 21 Закону №1058 передбачено, що персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування.

На кожну застраховану особу відкривається персональна електронна облікова картка, якій присвоюється унікальний номер електронної облікової картки. Унікальний номер електронної облікової картки формується автоматично шляхом додавання одиниці до останнього наявного унікального номера електронної облікової картки. Порядок та строки впровадження унікальних номерів електронних облікових карток застрахованих осіб, порядок ведення персональних електронних облікових карток визначаються Пенсійним фондом.

Відомості, що містяться в системі персоніфікованого обліку, використовуються виконавчими органами Пенсійного фонду зокрема для: підтвердження участі застрахованої особи в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; обчислення страхових внесків; визначення права застрахованої особи або членів її сім`ї на отримання пенсійних виплат згідно з цим Законом; визначення розміру, перерахунку та індексації пенсійних виплат, передбачених цим Законом (пункту 1 частини 2 статті 22 Закону №1058).

Постановою Кабінету Міністрів України №794 від 04.06.1998 затверджено Положення про організацію персоніфікованого обліку відомостей у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (надалі по тексту також - Положення №794), згідно пункту 1 якого, персоніфікований облік полягає в збиранні, обробленні, систематизації та зберіганні передбачених законодавством про пенсійне забезпечення відомостей про фізичних осіб, що пов`язані з визначенням права на виплати з Пенсійного фонду та їх розмір за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Відповідно до пункту 5 Положення №794, персоніфікований облік здійснює Пенсійний фонд та його органи на місцях (надалі по тексту також - уповноважений орган).

Пунктом 6 цього Положення передбачено, що уповноважений орган з додержанням вимог статті 23 Закону України "Про інформацію" має право своєчасно одержувати в установленому порядку від фізичних осіб та роботодавців відомості, передбачені пунктом 1 цієї Постанови.

Згідно пункту 7 Положення №794, уповноважений орган створює і забезпечує функціонування єдиного державного автоматизованого банку відомостей про фізичних осіб та з цією метою організовує збирання, оброблення, систематизацію і зберігання відомостей про фізичних осіб.

Персональна облікова картка застрахованої особи - документ, що централізовано зберігається у вигляді електронної таблиці Державного автоматизованого банку відомостей про застрахованих осіб у Пенсійному фонді України.

Відкривається картка після реєстрації застрахованої особи в місцевому відділі Пенсійного фонду. У цій картці накопичуються та зберігаються всі відомості про доходи, перераховані внески застрахованої особи до Пенсійного фонду, а також інші відомості (про стаж, умови праці), які необхідні для правильного призначення пенсії. Зазначені відомості доповнюються щорічно відомостями від усіх роботодавців з урахуванням випадків трудової міграції та роботи за сумісництвом.

Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що на підставі відомостей, поданих роботодавцями і громадянами, які самостійно сплачують страхові внески, в централізованому банку даних Пенсійного фонду України на кожну застраховану особу відкривається електронна персональна облікова картка з постійним страховим номером, який відповідає персональному номеру фізичної особи з Державного реєстру фізичних осіб (ідентифікаційному номеру фізичної особи).

Як уже зазначалось судом вище у дублікаті трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , виданої 12.09.1978, відсутні записи про періоди трудової діяльності позивача у колгоспах, які останній просить зарахувати до трудового стажу для призначення пенсії.

При цьому, на підтвердження здійснення вказаної трудової діяльності позивачем надано довідки, видані Агрономічним колгоспом-технікумом імені Леніна с. Цауль Дондюшанского району Молдавської ССР, колгоспом імені Ілліча в с. Богданівка Васильківського району Дніпропетровської області Української РСР, Спецколгоспом "Золоте Руно" в с . Шараповка Новооскольського району Белгородської області РСФСР, колгоспом імені Кірова в с. Ниво Трудова Апостолівського району Дніпропетровської області Української РСР, колгоспом "Радянська Україна" в с. Караван Нововодолазького району Харківської області Української РСР, колгоспом "Юшковський" в селищі Юшково Вяземського району Смоленської області РСФСР, колгоспом імені Фрунзе Глодської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області Української РСР, колгоспом імені Куйбишева Новоукраїнського району Кіровоградської області Української РСР і колгоспом "Дружба" Добровеличківського району Кіровоградської області Української РСР, про які судом відзначено вище.

Такі ж довідки були подані позивачем до Калуського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області при зверненні із заявою про призначення пенсії.

Обставину надання таких довідок відповідач не заперечує.

Як слідує із змісту відзиву на позов та доповнення до нього, відповідач в обґрунтування правомірності неврахування до страхового стажу ОСОБА_1 періодів здійснення ним трудової діяльності у колгоспах з 10.08.1984 по 19.11.1990, вказує на єдину підставу такого неврахування - ненадання позивачем документів (довідок) про встановлений і вироблений мінімум трудової участі у господарстві.

Суд не погоджується з такими доводами відповідача, вважаючи їх необґрунтованими, виходячи із наступного.

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону №1058, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років.

За приписами частини 4 статті 24 Закону №1058 періоди трудової діяльності та інші періоди, які враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Так, згідно вимог частини 1, 2 статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІI від 05.11.1991 (надалі по тексту також - Закон №1788-ХІI) до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.

Наведені положення свідчать про те, що єдиною підставою для врахування до трудового стажу часу роботи колгоспника за фактичною тривалістю є невиконання встановленого мінімуму трудової участі саме без поважних причин.

Суд звертає увагу на те, що довідки за спірний період, видані відповідними колгоспами, які не взяті відповідачем до уваги при обчисленні трудового стажу ОСОБА_1 , не містять жодних відомостей про встановлений мінімум трудової участі в господарствах, де працював позивач. Будь-яких доказів, які б підтверджували встановлений мінімум та відсутність поважних причин його невиконання представником органу пенсійного фонду до матеріалів справи не долучено.

Позивачем неодноразово, як у позовній заяві, так і у відповіді на відзив наголошувалась про те, що працюючи у колгоспі він отримував заробітну плату як робітник, а не як член колгоспу.

Так, відповідно до статей 3, 48 Примірного статуту колгоспників, прийнятого ІІІ Всесоюзним з`їздом колгоспників 27.11.1969 і затвердженого постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР від 28.11.1969, громадяни СРСР приймались в члени колгоспу на підставі заяви, яка розглядалася спочатку правлінням колгоспу, після чого прийом у члени колгоспу проводиться загальними зборами колгоспників за поданням правління. Допускається залучення на роботу за трудовими договорами фахівців та інших працівників з боку лише в тих випадках, коли в колгоспі немає відповідних фахівців або коли сільськогосподарські та інші роботи не можуть бути виконані в необхідні терміни силами колгоспників (стаття 24 Примірного статуту 1969 року).

Окрім того, як відзначено позивачем, при звернення до пенсійного органу ним повідомлялось про можливість, у разі необхідності, надання свідчень щодо періодів роботи, особами, які працювали разом із позивачем на вказаних колгоспах.

Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затверджено постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993 (надалі по тексту також - Порядок №637).

Згідно із пунктом 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

У відповідності із пунктом 2 вказаного Порядку у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.

Відповідно до пункту 3 Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно із пунктом 17 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку з воєнними діями, стихійним лихом, аваріями, катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі.

За приписами пункту 18 Порядку №637 за відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості одержання їх внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації або відсутності архівних даних з інших причин, ніж ті, що зазначені в пункті 17 цього Порядку, трудовий стаж установлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі колгоспі) або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.

Таким чином, підтвердження трудового стажу на підставі показань свідків можливо у випадку відсутності документів про наявний стаж роботи і неможливості їх одержання.

У спірному випадку орган пенсійного фонду мав всі правові підстави для вжиття необхідних заходів щодо встановлення наявності чи відсутності у позивача трудового стажу за оскаржуваний період роботи у колгоспах, шляхом врахування показань свідків.

Однак відомостей стосовно затребування у ОСОБА_1 переліку осіб, яких слід з ініціативи позивача ідентифікувати як свідків з метою отримання їх показань по спірних, на переконання відповідача, періодах страхового стажу у колгоспах, а також вжиття заходів щодо проведення будь-яких звірок Калуським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Івано-Франківської області стажу роботи позивача із первинними документами, матеріали справи не містять.

Також, суд зазначає, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду в постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17.

Слід звернути увагу також на приписи підпункту 2 пункту 6 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 №28-2, відповідно до якого, Управління Фонду має право отримувати безоплатно в установленому законодавством порядку від державних органів та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій усіх форм власності і від фізичних осіб підприємців відомості про нарахування, обчислення і сплату страхових внесків, а також інші відомості, необхідні для здійснення покладених на управління Фонду завдань.

Таким чином, відповідач не позбавлений права, зокрема, у разі наявності певних розбіжностей у документах, чи відсутності окремих документів у архівних установах, для підтвердження стажу роботи, звертатись із відповідними листами, запитами до підприємств, установ, організацій, з метою отримання інформації, в тому числі, уточнюючої довідки чи документів, які містять відомості про періоди роботи, характер праці, тривалість трудоднів тощо.

Жодних пояснень та будь-яких письмових доказів стосовно вжитих заходів в частині самостійного витребування Калуським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Івано-Франківської області матеріалів, що містять відомості про трудовий стаж позивача, до суду не надходило.

Враховуючи наведене, а також те, що доказів, які б свідчили про недостовірність поданих позивачем довідок чи записів у них, відповідачем не надано, на переконання суду, такі безпідставно не взяті до уваги для вирішення питання про наявність у ОСОБА_1 права на призначення пенсії за віком.

Така позиція суду узгоджується і з висновками Верховного Суду в постанові від 21.02.2018 року у справі №687/975/17, відповідно до яких, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Відтак, на думку суду, відповідачем безпідставно, виходячи із змісту довідок про трудову діяльність ОСОБА_1 у колгоспах, не враховано до його страхового стажу період роботи у колгоспах з 10.08.1984 по 25.09.1984, з 01.09.1984 по 11.04.1985, з 10.05.1985 по 10.07.1985, з 01.11.1985 по 01.01.1986, з 10.05.1986 по 25.07.1986, з 20.08.1986 по 26.09.1986, з 10.05.1987 по 01.04.1988, з 01.04.1988 по 25.03.1989, з 01.04.1990 по 19.11.1990, чим обмежено право останнього на належне пенсійне забезпечення.

Щодо відмови позивачу у зарахуванні до загального трудового (страхового) стажу період здійснення підприємницької діяльності з 10.05.1993 по 31.12.1997, з 01.07.2000 по 31.12.2003, суд відзначає слідуюче.

Так, у відповідності до підпункту 2.1.3 пункту 2.1 Інструкції про порядок обчислення і сплати страхувальниками та застрахованими особами внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного Фонду України від 19.12.2003 за №21-1, платниками страхових внесків є зокрема фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, у тому числі ті, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок).

Згідно пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 за №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (надалі по тексту також - Порядок №22-1), період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 1 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 1 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 1 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

Відповідно до пункту 4 Порядок №637 час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, заснованою на приватній власності та на виключно їхній праці, за період до 1 травня 1993 року, а також час роботи осіб, які займаються веденням особистого селянського господарства зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків.

Періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 року по 31 грудня 2003 року зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 року по 31 грудня 2017 року за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.

Як уже вказувалось судом вище, ОСОБА_1 з 10.05.1993 зареєстрований як фізична особа-підприємець та перебуває на обліку у Долинській об`єднаній Державній податковій інспекції Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області (а.с.25-26).

Матеріали адміністративної справи свідчать про неодноразове звернення позивача до Долинської управління Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області із заявами від 20.12.2018, 01.02.2019 і 27.03.2019 щодо надання інформації стосовно форми (виду системи) оподаткування і звітності, а також стану розрахунків з бюджетом.

На вказані заяви Долинським управлінням Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області позивачу надані письмові відповіді та довідки.

Так, згідно довідки №3/10/09-19-50-07-10 від 02.01.2019 ОСОБА_1 у 2000 році здійснено оплату за придбання торгового патенту в сумі 120,00 гривень та фіксований податок на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності (надалі - фіксований податок) в сумі 780,00 гривень; у 2001 році оплату за придбання торгового патенту в сумі 120,00 гривень, фіксований податок - 300,00 гривень; у 2002 році оплату фіксованого податку в сумі 360,00 гривень; у 2003 році оплату за придбання торгового патенту в сумі 180,00 гривень, фіксований податок в сумі 900,00 гривень, прибутковий податок з робітників і службовців в сумі 280,70 гривень, податок на додану вартість в сумі 7,00 гривень (а.с.27).

Відповідно до довідки №44/09/-19-50-13 від 04.02.2019, ОСОБА_1 з 01.01.2000 до 31.12.2004 перебував на загальній системі оподаткування та звітності. Також зазначено, про неможливість надати інформацію за період з 01.11.1993 по 31.12.2000 щодо форми оподаткування та звітності, у зв`язку з її відсутністю, оскільки минув термін зберігання відповідно до наказу Міністерства юстиції України від 12.04.2012 за №578/5 "Про перелік типових документів, що створюються під час діяльності державних органів та органів місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання документів", зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.04.2012 за №71/20884 (а.с.28).

Така ж інформація міститься в листі №392/10/09-19-50-17-15 від 28.03.2019. Додатково вказано про відсутність у позивача заборгованості по платежах за період з 01.01.2001 по 31.12.2003 (а.с.29).

Отже, вказані докази унеможливлюють встановити форму (вид системи) оподаткування та звітності ОСОБА_1 за період з 01.11.1993 по 31.12.2000. Будь-яких інших доказів з даного приводу матеріали справи не мітять.

Позивачем долучено до матеріалів справи дві квитанції від 20.09.1995, одна із яких на суму "500 000" хоч і містить відомості про отримувача платежу "Пенсійний фонд", втім не містить даних про вид/призначення такого платежу. В іншій квитанції від 20.09.1995 на суму "20 000" в розділі "вид платежу" визначено "комісійний збір" (а.с.50).

Подані ОСОБА_1 в суд на підтвердження власних доводів про сплату страхових внесків копія квитанції від 02.12.2003 за №51036536 на суму 45,10 гривень про сплату "прибуткового податку з робітників і службовців", квитанції із зазначенням призначення платежу "прибутковий з зарплати за грудень (фіксований податок)" (виготовленої неналежним чином, з якої неможливо встановити її зміст, в тому числі номера і дати сплати зазначеного податку), а також квитанції про сплату "прибуткового податку" в сумі "30 376,46" без ідентифікації найменування національної валюти і дати, номера видачі документа (а.с.51, 52, 54), не стосуються спірних правовідносин, так як судом досліджується питання сплати до бюджету Пенсійного Фонду України саме страхових внесків за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Вказані докази не є належними і допустимими доказами та не можуть братися судом до уваги при вирішенні даної адміністративної справи.

Окрім того, в матеріалах справи містяться, подані позивачем, копії (зворотній бік а.с.52, а.с.53, 55, 56, 57): квитанції від 03.12.2004 про сплату "фіксованого податку", квитанції від 02.08.2004 про сплату "податку з доходів фізичних осіб", патенту серії АВ №164524 від 15.01.1998 (термін дії з 01.01.1998 по 31.03.1998), патенту серії ПАД №365916 від 09.01.2007 (термін дії з 09.01.2007 по 31.03.2007), патенту серії АЕ №371933 від 05.04.1999 (термін дії з 01.04.1999 по 30.04.1999, в подальшому безперервно продовжений до 21.08.1999).

Суд звертає увагу на те, що вищезазначені докази не стосуються періоду здійснення позивачем підприємницької діяльності, який останній просить зарахувати до страхового стажу для призначення пенсії за віком, а отже не можуть бути підтвердженням здійснення ОСОБА_1 підприємницької діяльності в період з 10.05.1993 по 31.12.1997 і з 01.07.2000 по 31.12.2003, в тому числі сплати страхових внесків.

Поряд з вказаним необхідно відзначити, що за змістом пункту 3-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058 до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку:

- з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності;

- з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Так, вищевказана норма Закону передбачає зарахування до страхового стажу для призначення пенсії два види здійснення підприємницької діяльності, а саме: із застосуванням спрощеної системи оподаткування та із застосуванням фіксованого податку.

При цьому, дана норма за вищевказаних умов передбачає зарахування до страхового стажу періоди підприємницької діяльності тільки з 1 січня 1998 року.

Водночас, Порядком №637 також врегульовано зарахування до трудового стажу фізичних осіб-підприємців період здійснення підприємницької діяльності саме з 1 січня 1998 року по 31 грудня 2003 року на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності.

В контексті вказаного, згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (https:///usr.minjust.gov.ua/ua/freesearch) станом на 23.07.2019, ОСОБА_1 взятий на облік Долинською об`єднаною Державною податковою інспекцією Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області як платника єдиного внеску лише 02.10.1997.

Таким чином, беручи до уваги вказані правові норми, відсутність в матеріалах справи будь-яких доказів, які б визначали форму (вид системи) оподаткування та звітності ОСОБА_1 за період з 01.11.1993 по 31.12.2000, а також ненадання позивачем доказів про ведення підприємницької діяльності із застосуванням фіксованого податку (в тому числі його сплати), суд дійшов висновку про безпідставність та необґрунтованість позовної вимоги щодо зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду здійснення підприємницької діяльності з 10.05.1993 по 31.12.1997, та вважає її такою, що не підлягає до задоволення.

Стосовно періоду здійснення підприємницької діяльності з 01.07.2000 по 31.12.2003, який позивач просить врахувати до страхового стажу для призначення пенсії, то суд вказує на наступні обставини.

Як уже відмічалось судом, в матеріалах справи міститься довідка Головного управління ДФС в Івано-Франківській області №44/09/-19-50-13 від 04.02.2019, згідно якої ОСОБА_1 з 01.01.2000 до 31.12.2004 перебував на загальній системі оподаткування та звітності.

Відповідно до довідки Долинського управління Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області №3/10/09-19-50-07-10 від 02.01.2019, ОСОБА_1 у період з 2000 по 2003 року сплачував фіксований податок на доходи фізичних осіб від підприємницької діяльності, плату за придбання торгового патенту, прибуткового податку з робітників і службовців, а також податок на додану вартість (а.с.27).

Також наявна відповідь податкового органу №392/10/09-19-50-17-15 від 28.03.2019, зміст якої свідчить про відсутність у позивача заборгованості по платежах за період з 01.01.2001 по 31.12.2003 (а.с.29).

Однак, суд зазначає, що вищевказані документи підтверджують тільки факт здійснення позивачем підприємницької діяльності на загальній системі оподаткування, сплату відповідних податків та відсутність заборгованості по податкам, проте не є належними доказами в підтвердження сплати страхових внесків, облік яких ведеться пенсійним органом.

Виходячи із положень Порядку №22-1, суд звертає увагу належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж можуть бути документи про сплату страхових внесків, а саме до 1 липня 2000 року - довідка Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, після 1 липня 2000 року - довідка із бази даних реєстру зарахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.

В контексті вказаного вкотре суд відзначає, що в силу вимог пункту 3-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058 до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).

Як свідчать матеріали справи, при наявності інформації про сплату фіксованого податку на доходи фізичних особі від підприємницької діяльності в 2000, 2001, 2002, 2003 роках в сумі 780,00 гривень, 300,00 гривень, 360,00 гривень і 900,00 гривень, позивачем ані до пенсійного органу, ані до суду не надано жодних доказів про сплату саме страхових внесків за період з 01.07.2000 по 31.12.2003.

Окрім того, згідно наданої відповідачем на виконання ухвали суду від 24.05.2019, письмової відповіді №30/06-2 від 22.07.2019, згідно бази даних Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відомості про застраховану особу ОСОБА_1 за спірний період відсутні (а.с.114-115).

Аналогічна правова позиція висвітлена Верховним судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 26 жовтня 2018 року (справа №643/20104/15-а).

Таким чином, наведене свідчить про відсутність сплати позивачем в період з 01.07.2000 по 31.12.2003 страхових внесків, що є законодавчо визначеною умовою для врахування періоду підприємницької діяльності особи до страхового стажу для призначення пенсії навіть за умови сплати до відповідного бюджету фіксованого податку на доходи фізичних особі від підприємницької діяльності.

З огляду на вказані обставини, суд дійшов висновку про правомірність неврахування органом пенсійного забезпечення до страхового стажу позивача період здійснення ним підприємницької діяльності з 01.07.2000 по 31.12.2003, так як відсутні відомості про сплату позивачем страхових внесків у вказаний період, що є особливою умовою при обчисленні страхового стажу для призначення пенсії.

Як уже зазначалось, ухвалою суду від 13.06.2019 задоволено клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області та проведено заміну відповідача - Калуське об`єднане управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області його правонаступником - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області в даній адміністративній справі (а.с.71-72).

Таким, чином, оцінюючи в сукупності обставини справи, враховуючи вищенаведені положення законодавства, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Калуського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області підлягають до часткового задоволення. При цьому, слід визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області в особі Калуського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області щодо відмови у зарахуванні до страхового стажу ОСОБА_1 періоду роботи у колгоспах з 10.08.1984 по 25.09.1984, з 01.09.1984 по 11.04.1985, з 10.05.1985 по 10.07.1985, з 01.11.1985 по 01.01.1986, з 10.05.1986 по 25.07.1986, з 20.08.1986 по 26.09.1986, з 10.05.1987 по 01.04.1988, з 01.04.1988 по 25.03.1989, з 01.04.1990 по 19.11.1990 та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 вказаний період роботи у колгоспах. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

З приводу розподілу судових витрат суд зазначає, що позивач за подання до суду адміністративного позову немайнового характеру сплачено судовий збір в розмірі 768,40 гривень, на підтвердження чого в матеріалах справи міститься квитанція від 20.05.2019 за №62 (а.с.4).

Відповідно до частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Відтак, підлягають стягненню з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача понесені ним судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 384,20 гривень, що пропорційно становить 50 відсотків задоволених позовних вимог від загального розміру сплаченого судового збору.

Сторонами не подано до суду будь-яких доказів про понесені ними інших судових витрати при розгляду даної справи, відтак у суду відсутні підстави для вирішення питання щодо їх розподілу.

На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області в особі Калуського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Івано-Франківської області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи у колгоспах з 10.08.1984 по 25.09.1984, з 01.09.1984 по 11.04.1985, з 10.05.1985 по 10.07.1985, з 01.11.1985 по 01.01.1986, з 10.05.1986 по 25.07.1986, з 20.08.1986 по 26.09.1986, з 10.05.1987 по 01.04.1988, з 01.04.1988 по 25.03.1989 і з 01.04.1990 по 19.11.1990.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи у колгоспах з 10.08.1984 по 25.09.1984, з 01.09.1984 по 11.04.1985, з 10.05.1985 по 10.07.1985, з 01.11.1985 по 01.01.1986, з 10.05.1986 по 25.07.1986, з 20.08.1986 по 26.09.1986, з 10.05.1987 по 01.04.1988, з 01.04.1988 по 25.03.1989 і з 01.04.1990 по 19.11.1990.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (ідентифікаційний код юридичної особи 20551088) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 ) сплачений судовий збір в розмірі 384,20 гривень (триста вісімдесят чотири гривні двадцять копійок).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Відповідно до статей 255, 295, 297 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

Позивач - ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 ), АДРЕСА_3 .

Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області (ідентифікаційний код юридичної особи 20551088), вул. Січових Стрільців, 15, м. Івано-Франківськ, 76018.

Суддя /підпис/ Чуприна О.В.