Справа № 240/2271/19
Суддя: Панкеєва Вікторія Анатоліївна
Дата ухвалення: 2019-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2019 року м. Житомир справа № 240/2271/19

категорія 113040000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панкеєвої В.А.,

секретар судового засідання Бондаренко Д.А.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Лугини С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до Управління Держпраці у Житомирській області про визнання протиправною та скасування постанови,

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням уточненої позовної заяви, просить визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ЖИ41/ЖТ0182/92/АВ/П/ПТ/ТД-ФС від 15.02.2019.

В обґрунтування позову зазначено, що за результатами проведеного інспекційного відвідування було складено акт інспекційного відвідування № ЖТ0182/92/АВ від 21 січня 2019, у якому встановлено порушення норм трудового законодавства України, а саме порушення ч.1 ст.21 та ч.3 ст.24 КЗпП в частині допущення до роботи працівників без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу. В подальшому на підставі акту складено припис та винесено постанову про накладення штрафу на позивача. Позивач зазначає, що жодних порушень трудового законодавства він не допускав, оскільки відносини оформлені за цивільно-правовими-договорами, робота має не постійний характер. Вважає висновки акту інспекційного відвідування та постанову про накладення штрафу протиправними.

Ухвалою судді від 22.03.2019 відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Позивач та представник позивача в судових засіданнях позов підтримали, просили задовольнити в повному обсязі з підстав, зазначених в позовній заяві.

Представник відповідача в судових засіданнях проти позову заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву від 15.04.2019.

Заслухавши пояснення представників сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Як встановлено з матеріалів справи, проведення інспекційного відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 призначено наказом Управління Держпраці у Житомирській області від 17.01.2019 №123 (а.с.87-88).

Згідно направлення на проведення інспекційного відвідування від 17.01.2019 №114/04 інспекційне відвідування проводилась з питань додержання законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин позивачем (а.с.89).

Зі змісту акту інспекційного відвідування № ЖТ0182/92/АВ від 21.01.2019, встановлено, що інспектор праці Тимощук Т. П . з 18.01.2019 по 21.01.2019 провела інспекційне відвідування відповідно ст.259 КЗпП України, ч.3 ст.34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні". В ході інспекційного відвідування зафіксовано порушення ч.1 ст.21 та ч.3 ст.24 КЗпП України в частині фактичного допуску до роботи працівників без укладення трудових договорів, оформлених наказами чи розпорядженнями власника, та повідомлення територіального органу ДФС про прийняття працівника на роботу.

За місцем здійснення фактичної підприємницької діяльності у фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 працював 1 найманий працівник різноробочою ОСОБА_6 по трудовому договору та 6 найманих працівників, а саме: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 працювали різноробочими на виробництві по випалюванню деревного вугілля без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу та повідомлення Державної фіскальної служби про прийнятття працівника на роботу, чим порушено вимоги ч.1 ст.21 КЗпП України та ч.3 стю24 КЗпП України. На кінець проведення заходу державного контролю 21.01.2019 оформлено трудові відносини з усіма 6 найманими працівниками. Інспектору праці були надані копії підтверджуючих документів, а саме: наказ на прийняття на роботу 6 найманих працівників №1-к від 18.01.2019, повідомлення ДФС про прийняття працівників на роботу, яке було подано о 18-22 годині 18.01.2019 р. та укладено 21.01.2019 трудові договори з найманими працівниками (а.с.140-145).

Акт підписаний позивачем без заперечень та зауважень до проведеного заходу (а.с.145).

Постановою про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами ЖИ41/ЖТ0182/92/АВ/П/ПТ/ТД-ФС від 15.02.2019 начальник Управління Держпраці у Житомирській області, розглянувши справу про накладення штрафу та на підставі акта перевірки додержання суб`єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов`язкове соціальне страхування вирішив накласти штраф на фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 у розмірі 751 140 грн (а.с.76-78).

Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернувся до суду з вказаним позовом за захистом порушеного права.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Вирішуючи спір по суті, суд ураховує, що згідно з ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

При цьому суд відмічає, що "на підставі" означає, що суб`єкт владних повноважень: 1) повинен бути утворений у порядку, визначеному Конституцією та законами України; 2) зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним; "у межах повноважень" означає, що суб`єкт владних повноважень повинен приймати рішення, а дії вчиняти відповідно до встановлених законом повноважень, не перевищуючи їх; "у спосіб" означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби; "з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано", тобто використання наданих суб`єкту владних повноважень повинно відповідати меті та завданням діяльності суб`єкта, які визначені нормативним актом, на підставі якого він діє; "обґрунтовано", тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). Рішення повинно ґрунтуватися на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення.

Відповідно до п.1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року N 96 (далі - Положення N 96), Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі - загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Пунктом 7 Положення N 96 встановлено, що Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (далі - об`єкт відвідування), визначена в Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року N 295 "Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні"(далі - Порядок N 295).

Відповідно до п.2 Порядку N 295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці:

Держпраці та її територіальних органів; виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин) (далі - виконавчі органи рад).

Згідно п.4 Порядку N 295 форми службового посвідчення інспектора праці, акта, довідки, припису, вимоги, перелік питань, що підлягають інспектуванню, оприлюднюються на офіційному веб-сайті Держпраці.

Відповідно до п.п.3 п.5 Порядку N 295 інспекційні відвідування проводяться, зокрема, за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4 - 7 цього пункту.

Згідно п.9 Порядку N 295 під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред`явити об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення.

Відповідно до п.11 Порядку N 295 інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право: 1) під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, самостійно і в будь-яку годину доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця; 2) ознайомлюватися з будь-якими книгами, реєстрами та документами, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію / відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, невиїзного інспектування, з метою перевірки їх відповідності нормам законодавства та отримувати завірені об`єктом відвідування їх копії або витяги; 3) наодинці або у присутності свідків ставити керівнику та/або працівникам об`єкта відвідування запитання, що стосуються законодавства про працю, отримувати із зазначених питань усні та/або письмові пояснення; 4) за наявності ознак кримінального правопорушення та/або створення загрози безпеці інспектора праці залучати працівників правоохоронних органів; 5) на надання робочого місця з можливістю ведення конфіденційної розмови з працівниками щодо предмета інспекційного відвідування; 6) фіксувати проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин засобами аудіо-, фото- та відеотехніки; 7) отримувати від державних органів інформацію, необхідну для проведення інспекційного відвідування, невиїзного інспектування.

Згідно п.14 Порядку N 295 під час проведення інспекційного відвідування об`єкт відвідування має право: 1) перевіряти в інспектора праці наявність службового посвідчення; 2) не допускати до проведення інспекційного відвідування у разі: відсутності службового посвідчення; якщо на офіційному веб-сайті Держпраці відсутні рішення Мінсоцполітики про форми службового посвідчення інспектора праці, акта, довідки, припису, вимоги, перелік питань, що підлягають інспектуванню; якщо строк проведення інспекційного відвідування перевищує строки, визначені пунктом 10 цього Порядку; 3) подавати в письмовій формі свої пояснення, зауваження про усунення порушень до акта або припису; 4) вимагати від інспектора праці внесення запису про проведення інспекційного відвідування до відповідного журналу перевірок об`єкта відвідування (за його наявності) перед наданням акта для підпису керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником; 5) перед підписанням акта бути поінформованим про свої права та обов`язки; 6) вимагати від інспектора праці додержання вимог законодавства; 7) вимагати нерозголошення інформації, що становить комерційну таємницю або є конфіденційною інформацією об`єкта відвідування; 8) оскаржувати в установленому законом порядку неправомірні дії інспектора праці; 9) отримувати консультативну допомогу від інспектора праці з метою запобігання порушенням під час проведення інспекційних відвідувань, невиїзних інспектувань.

Відповідно до пунктів 16, 17 Порядку № 295 у разі створення об`єктом відвідування перешкод у діяльності інспектора праці (відмова у допуску до проведення відвідування (ненадання інформації, необхідної для проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування; перешкода в реалізації інших прав, передбачених пунктом 11 цього Порядку), відсутності об`єкта відвідування або уповноваженої ним особи за місцезнаходженням (адресою, зазначеною в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, інших документах, що стали підставою для проведення відвідування), відсутності документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, складається акт про неможливість проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування із зазначенням відповідних причин, який за можливості підписується керівником об`єкта відвідування або іншою уповноваженою особою. Копія акта, зазначеного у пункті 16 цього Порядку, надсилається органам, яким підпорядкований об`єкт відвідування (за наявності), для вжиття заходів з усунення перешкод і забезпечення присутності об`єкта відвідування за своїм місцезнаходженням.

Пунктами 19, 20 Порядку N 295 визначено, що за результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення. Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник акта залишається в об`єкта відвідування.

Частиною 1 статті 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Згідно з ч.1 ст.259 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) передбачено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами-підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до абз.1 ч.2 ст.265 КЗпП України визначено, що юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Як встановлено з матеріалів справи, на адресу Управління Держпраці у Житомирській області надійшла заява ОСОБА_13 про проведення перевірки ФОП ОСОБА_3 , у зв`язку з наявністю підтвердженої інформації про роботу неоформлених працівників (а.с.86).

На підставі наказу Управління Держпраці у Житомирській області від 17.01.2019 №123 та направлення №114/04 від 17.01.2019 проведено захід державного контролю щодо дотримання вимог законодавчих та нормативно-правових актів у формі інспекційного відвідування з питань додержання законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин (а.с. 87-89).

За результатами проведеного інспекційного відвідування було складено акт, яким зафіксовано порушення ч.1 ст.21 та ч.3 ст.24 КЗпП України в частині фактичного допуску до роботи працівників без укладення трудових договорів, оформлених наказами чи розпорядженнями власника, та повідомлення територіального органу ДФС про прийняття працівника на роботу (а.с.140-145).

Суд не приймає до уваги доводи позивача про порушення порядку повідомлення про розгляд справи з огляду на наступне.

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України "Про зайнятість населення" (далі - штрафи) передбачено Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 р. № 509 (далі - Порядок №509)

Так, пунктом 2 Порядку №509 визначено, що штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).

Пунктом 6 Порядку №509 визначено, що про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Судом встановлено, що повідомлення про розгляд справи про накладення штрафу від 31.01.2019 №602 (а.с.138) 01.02.2019 направлено на адресу ФОП Мосейчука М.І. за № 197 (а.с.139).

Як видно з офіційного сайту Укрпошти, відправлення за № 197 - 04.02.2019 19:59:00 не вручене під час доставки: інші причини; 18.02.2019 17:09:00 вручено: особисто.

Виходячи з викладеного суд приходить до висновку, що Управлінням відповідно до п.6 Порядку №509 завчасно направлено на адресу позивача повідомлення про розгляд справи про накладення штрафу, у зв`язку з чим позивач вважається повідомленим належним чином та вчасно.

Пунктом 7 Порядку №509 визначено, що справа розглядається за участю представника суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду.

Частиною 5 статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно висновків Верховного Суду в постанові від 20 червня 2018 року у справі №809/1198/17, фактичне неотримання рішень адресатом не залежать від відправника та не може свідчити про протиправність оскаржуваного рішення.

Розгляд спави було призначено на 15.02.2019 о 10:00, тобто позивача завчасно було повідомлено про призначення такого розгляду та про право управління у разі неявки розглянути таку справу без участі сторони.

Постановою начальника Управління Держпраці у Житомирській області 15.02.2019 розглянуто справу про накладення штрафу на підставі акта перевірки додержання суб`єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов`язкове соціальне страхування та прийнято рішення про накладення на ФОП ОСОБА_3 штрафу у розмірі 751 140 грн (а.с.76-78).

На підтвердження провадження незаконної діяльності відповідачем надано фотоматеріали.

Зі змісту фотоматеріалів неможливо встановити дату та час фіксування робочого процесу, факт випалювання позивачем деревного вугілля не підтверджується наданими знімками (а.с.99-104).

Під час проведення інспекційного відвідування 18.01.2019 від ОСОБА_3 було отримано письмові пояснення, в яких вказано, що громадяни ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 перебували на території виробництва деревного вугілля з метою ознайомлення з майбутнім робочим місцем (а.с.90).

Так, 03.01.2019 між позивачем і громадянами ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 укладено цивільно-правові договори про виконання робіт по навантаженню 2,7 т деревного вугілля у строк з 03.01.2019 по 20.01.2019 (а.с.15, 17, 19, 21, 23, 25).

Зміст вказаних договорів свідчить про договірний характер відносин між вказаними громадянами та підприємцем. Громадяни не підпорядковуються правилам внутрішнього трудового розпорядку, зобов`язані виконати певний об`єм робіт.

У зв`язку з виконанням вказаного об`єму робіт в повному обсязі між сторонами цивільно-правових угод 20.01.2019 було підписано акти прийому-передачі виконаних робіт (а.с.14, 16, 18, 20, 22, 24).

На підтвердження оплати робіт за цивільно-правовим договором надано платіжну відомість від 03.01.2019 (а.с.12) та розрахункову відомість нарахування винагороди від 03.01.2019 (а.с.13).

Статтею 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Аналіз норм чинного законодавства дозволяє зробити висновок, що основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

Суд не погоджується з доводами відповідача, що вказані договори містять ознаки трудових відносин.

Договори з громадянами на використання їх праці можуть укладатися за трудовим договором або цивільно-правовою угодою. Основною відмінністю угод цивільно-правового характеру від трудових договорів є те, що перші регламентуються ЦК України, а трудові КЗпП України. Заборони на укладення договорів цивільно-правового характеру між підприємством і працівником на виконання робіт чи надання послуг, законодавством не встановлено.

Слід зауважити, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати не якусь індивідуально-визначену роботу, а роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Таким чином, аналіз норм чинного законодавства та обставин справи дозволяють зробити висновок, що між ФОП ОСОБА_3 та громадянами ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 впродовж 03.01.2019 - 20.01.2019 наявні були відносини цивільно-правового характеру.

На підтвердження обставин прийняття позивачем вказаних осіб на роботу надано копію наказу по особовому складу від 18.01.2019 №1-к (а.с.92) та повідомлення про прийняття працівників на роботу (а.с.91).

В подальшому між ФОП ОСОБА_3 та громадяни ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 було укладено трудові договори від 21.01.2019 (а.с.93-98).

Договори укладені між сторонами на підставі заяв ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 від 18.01.2019 про прийняття на роботу підсобними робітниками з 21.01.2019 (а.с.48, 51, 54, 57, 60, 64).

22.02.2019 громадяни ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 подали заяви на звільнення (а.с.32-37) на підставі чого наказом від 22.02.2019 №2-к були звільнені за згодою сторін (а.с. 46-47).

Для з`ясування обставин у справі судом було викликано свідків.

Так, свідок ОСОБА_8 показав, що вперше працював на вказаному об`єкті, виконував роботи з навантаження автомобіля. Цивільно-правову угоду було підписано ним власноруч, так, як наміру працевлаштовуватись не мав.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_7 показав, що працював вперше та виконував роботу по навантаженню автомобіля. У зв`язку з інспекційним відвідуванням надав документи для укладення трудового договору. Офіційно попрацював місяць і подав заяву на звільнення, так, як наміру працевлаштовуватись не мав, документи на оформлення трудових відносин дав на прохання ОСОБА_3 .

В свою чергу, відповідачем не доведено, факту наявності між позивачем та громадянами ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 трудових відносин, що мали постійний характер за певною кваліфікацією. Також доказів дотримання вказаними особами внутрішнього трудового розпорядку не надано.

Вказані докази свідчать, що ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 дійсно працювали по цивільно-правовим договорам.

Крім того, варто зауважити, що заяв про прийняття на роботу з 03 січня 2019 по 20 січня 2019 ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 не подавали, наказів (розпорядження) про прийняття на роботу не видавалося, виконавці повинні були виконати певний визначений обсяг робіт, за результатами яких, як уже згадувалось, оформлено акти приймання-здачі робіт, де сторони не мали жодних претензій, оплата проводилася на підставі актів виконаних робіт.

ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 при виконанні договорів як особи, що працюють згідно з цивільно-правовими договорами, на відміну від працівника, яким виконує роботу відповідно до трудового договору не підпорядковувалися правилам внутрішнього трудового розпорядку, при цьому, самі організовували свою роботу і виконували її на власний ризик, тобто самостійно організовували виконання робіт у зручний для них час, оскільки саме результат виконаних робіт їх повнота та якість були предметом зазначених цивільно-правових угод.

В свою чергу, відповідачем не доведено, факту прийняття з 03 січня 2019 по 20 січня 2019 ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 на роботу за конкретною кваліфікацією, професією, посадою, поширення на них правил внутрішнього трудового розпорядку, постійний характер трудових відносин між ними та позивачем, тобто що зазначені цивільно-правові договори містять ознаки трудових договорів.

З огляду на наведене, з урахуванням усіх обставин справи, суд дійшов висновку, що зазначені цивільно-правові договори у січні 2019 року не містили ознак трудових відносин, а тому постанова про накладення штрафу щодо фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 винесена протиправно.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд зауважує, що відповідачем не надано доказів на підтвердження правомірності винесеної постанови ЖИ41/ЖТ0182/92/АВ/П/ПТ/ТД-ФС від 15.02.2019 та не обґрунтовано наявність порушень трудового законодавства.

Приписами статті 90 КАС України встановлено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку, що постанова ЖИ41/ЖТ0182/92/АВ/П/ПТ/ТД-ФС від 15.02.2019 винесена з порушенням норм чинного законодавства, а тому підлягає визнанню протиправною та скасуванню, а позов задоволенню в повному обсязі.

З приводу розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Як встановлено з матеріалів справи, позивачем при подачі до суду позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 11271,00 грн, про, що свідчить квитанція №63 від 13.03.2019 та чек №0.0..1 від 01.03.2019 (а.с.4-5).

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З урахуванням задоволення позову, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з Управління Держпраці у Житомирській області сплаченого судового збору у сумі 7511,40 грн.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" від 08 липня 2011 року N 3674-VI, із змінами і доповненнями, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Враховуючи, що позивачем при подачі до суду позовної заяви було переплачено судовий збір, суд приходить до висновку про необхідність роз`яснити позивачу право на звернення з клопотанням до суду про повернення суми надмірно сплаченого судового збору.

Керуючись статтями 9, 77, 90, 242-246, 371 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Позов задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Житомирській області (вул. Шевченка, 18-а, Житомир, 10008, ) ЖИ41/ЖТ0182/92/АВ/П/ПТ/ТД-ФС від 15.02.2019 року про накладення штрафу на фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 . код НОМЕР_1 ) у розмірі 751 140, 00 грн.

Стягнути з Управління Держпраці у Житомирській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 понесені судові витрати в сумі 7511,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пп. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.А. Панкеєва

Повне судове рішення складене 29 липня 2019 року