Справа № 360/73/19
Суддя: К.О. Пляшкова
Дата ухвалення: 2019-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

Іменем України

19 липня 2019 рокуСєвєродонецькСправа № 360/73/19

Луганський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Пляшкової К.О.,

за участю

секретаря судового засідання: Моспанюк Є.С.,

представників

позивача: Борисова Д.Г. (довіреність від 19.04.2019 б/н),

відповідача: Пархоменко Г.В. (довіреність від 05.07.2019 № П-2360/14/12-32-0),

Ільчука О.В. (довіреність від 05.07.2019 № І-2361/14/12-32-0),

розглянувши у судовому засіданні у порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Луганській області про визнання протиправними дій, скасування рішень,

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного адміністративного суду 03 січня 2019 року надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління ДФС у Луганській області (далі - відповідач, ГУ ДФС у Луганській області) з позовними вимогами про визнання протиправними дій відповідача, скасування наказу від 14.06.2018 № 667 «Про проведення фактичної перевірки»; податкові повідомлення-рішення від 25.06.2018 № 4 та № 4; податкову вимогу від 26.09.2018 № 95-53.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що працівниками ГУ ДФС у Луганській області протиправно здійснено фактичну перевірку у житловому будинку, що належить позивачу на праві приватної власності, без будь-яких правових підстав та дозволу ОСОБА_1 . Як наслідок всі накази, акти, рішення прийняті під час перевірки або за її наслідками підлягають скасуванню, оскільки первісні докази, що стали підставою для складання таких документів, отримані з порушенням чинного законодавства.

Наказ про проведення фактичної перевірки від 14.06.2018 № 667 містить інформацію, яка суперечить фактичним обставинам справи, оскільки за вказаною у ньому адресою проведення фактичної перевірки відсутній магазин. За цією адресою розташований житловий будинок позивача, де вона не здійснює свою підприємницьку діяльність. Також в акті перевірки вказана неправильна дата проведення фактичної перевірки, відсутні будь-які правові підстави для проведення цієї перевірки. На проведення перевірок суб`єктів малого бізнесу Законом України від 07.12.2017 № 2246-VIII «Про державний бюджет України на 2018 рік» та пунктом 3 розділу ІІ Закону України від 28.12.2014 № 71- VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» у 2018 році накладений мораторій. Заборона на проведення перевірок у 2018 році також встановлена Законом України від 03.11.2016 № 1728- VIII та Законом України від 05.04.20007 № 877- V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності».

За результатами перевірки складений акт від 15.06.2018 № 128/12/32/14/04//478, на підставі якого винесено податкові повідомлення-рішення від 25.06.2018 № 4 та № 4 про нарахування штрафних санкцій у сумі 17000,00 грн та 1,00 грн. Вказані податкові повідомлення-рішення позивач не отримувала, про існування боргу стало відомо лише 04.10.2018 після отримання податкової вимоги від 26.09.2018 № 95-53.

Ухвалою суду від 08 січня 2019 року позовну заяву залишено без руху (арк. спр. 30-31).

Після усунення недоліків позовної заяви ухвалою суду від 25 січня 2019 року відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання у справі (арк. спр. 1-2).

Від представника ГУ ДФС у Луганській області 12 лютого 2019 року за вх. № 7801/2019 надійшов відзив на адміністративний позов, в якому представник відповідача заперечує проти задоволення позовних вимог з таких підстав (арк. спр. 57-60).

Підставою для проведення фактичної перевірки позивача, видання відповідного наказу та направлень на проведення фактичної перевірки, стало надходження скарги від громадянки ОСОБА_2 щодо порушення ФОП ОСОБА_1 чинного законодавства в частині продажу лікеро-горілчаної продукції, тютюнових виробів та продуктів харчування без застосування реєстраторів розрахункових операцій у господарському об`єкті обладнаному під магазин.

На думку представника відповідача, якщо платник податку вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки, то належним способом захисту порушених прав є недопуск посадових осіб до перевірки. Якщо допуск до перевірки відбувся, то предметом розгляду в подальшому має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства. Такий спосіб захисту, як скасування наказу про проведення перевірки після її проведення та завершення, жодним чином не сприятиме відновленню прав позивача, які він вважає порушеними.

Мораторій на проведення перевірок, на думку представника відповідача, не поширюється на фактичні перевірки дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій, що проводяться органами ДФС.

Оскільки в ході перевірки встановлено порушення позивачем вимог Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» та Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», а відповідачем здійснено фактичну перевірку із дотриманням вимог Податкового кодексу України, представник відповідача вважає, що у суму відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

У підготовчому засіданні, що відбулося 19 лютого 2019 року, позивачем подано клопотання про виклик свідків, розгляд та вирішення якого здійснено за результатами підготовчого засідання (арк. спр. 79).

Від представника ГУ ДФС у Луганській області 20 лютого 2019 року за вх. № 9599/2019 надійшло клопотання про виклик свідків, розгляд та вирішення якого здійснено за результатами підготовчого засідання (арк. спр. 87).

Ухвалою суду від 25 лютого 2019 року зупинено провадження у справі (арк. спр. 97).

Провадження у справі поновлено згідно з ухвалою від 08 травня 2019 року (арк. спр. 113).

Згідно з ухвалою суду від 05 червня 2019 року продовжено строк підготовчого провадження у даній справі (арк. спр. 126).

Представником позивача у підготовчому засіданні 01 липня 2019 року подано клопотання про виклик свідків, розгляд та вирішення якого здійснено за результатами підготовчого засідання (арк. спр. 150).

Ухвалою суду від 01 липня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті, за клопотанням представників сторін викликано у судове засідання свідків (арк. спр. 157-158).

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, надав пояснення, аналогічні викладеному у позовній заяві.

Представники відповідача у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позов. Представник відповідача ОСОБА_3 повідомив суду, що ним разом з ОСОБА_4 15 червня 2018 року проведено фактичну перевірку магазину ОСОБА_1 , за результатами проведення якої склали акт фактичної перевірки, а також протокол про адміністративне правопорушення. Всі обставини, вказані в акті перевірки відповідають дійсності. Чому свідок ОСОБА_5 змінив свої пояснення йому не відомо.

Допитаний як свідок у судовому засіданні ОСОБА_5 , повідомив суду, що 15 червня 2018 року він придбав одну пляшку пива «Гараж» у магазині «Лавка». Проїжджав мимо будинку позивача, коли до нього підійшли працівники податкової та запропонували підтвердити, що пиво «Гараж» ним придбано в магазині у ОСОБА_6 . Свідок на таку пропозицію погодився, після чого зайшов до магазину ОСОБА_6 , спитав про наявність огірків та помідорів, отримав відповідь, що овочі вже відсутні і вийшов. Як повідомив свідок, пляшка пива у нього знаходилася в пакеті, який ОСОБА_5 залишив у магазині ОСОБА_6 . Після чого працівники ГУ ДФС у Луганській області вказану пляшку пива вилучили у позивача.

На початку своїх пояснень свідок повідомив суду, що жодних пояснень працівникам ГУ ДФС у Луганській області не надавав, а тільки підписав чистий аркуш паперу та поїхав. Проте, після надання свідку для огляду оригіналу його власноруч написаних пояснень, він свої твердження змінив та повідомив суду, що дійсно такі пояснення писав, але писав їх під диктовку працівників, які проводили перевірку, та вказав обставини, які не відповідали дійсності. Під час написання пояснень отримав від працівників ГУ ДФС у Луганській області 50,00 грн. Проте, не бачив від кого саме, оскільки стояв до них спиною та не бачив, хто диктував йому пояснення та дав гроші. З якою метою свідок у поясненнях написав, що придбав алкогольний напій в магазині у ОСОБА_6 , він повідомити не зміг, тільки неодноразово повторив, що «так йому сказали» та, що «за це йому нічого не буде», не конкретизуючи, хто саме.

Під час проведення перевірки були присутні: він, ОСОБА_6 , 3 особи у формі з автоматами, 1 чи 2 особи без форми, заходив та виходив чоловік ОСОБА_6 .

Свідок неодноразово наголосив на тому, що алкогольний напій ним придбаний в іншому магазині, що у ОСОБА_1 в магазині алкогольні напої не продавалися, а продавалися овочі, крупи, риба, тобто тільки продуктові товари. Про те, що ОСОБА_5 зайшов до приміщення магазину, йому стало зрозумілим з огляду на те, що стояли прилавки з товаром, були полиці з товаром, працював холодильник, ОСОБА_6 знаходилася за прилавком з товарами.

Звідки працівникам ГУ ДФС у Луганській області було відомо, що у нього в пакеті наявна пляшка пива, свідку не відомо.

ОСОБА_5 повідомив, що ОСОБА_2 , яка написала до ГУ ДФС у Луганській області скаргу на ОСОБА_6 , є племінницею його дружини. ОСОБА_2 мешкає на тій самій вулиці, що й позивач.

Допитаний як свідок у судовому засіданні ОСОБА_7 повідомив суду, що ОСОБА_6 його колишня дружина.

У червні, у п`ятницю 2018 року, більш точну дату він вже не пам`ятає, свідок разом з ОСОБА_6 повернулися з ринку, де ОСОБА_6 здійснює продаж продуктових товарів. Залишки товарів свідок почав переносити до прибудови до житлового будинку, де ОСОБА_6 зазвичай зберігає товар, продаж якого здійснює на ринку. В цей час ОСОБА_6 сиділа у цій прибудові та відпочивала. Через деякий час до прибудови зайшов не відомий свідку чоловік, яким виявився ОСОБА_5 . Потім до ОСОБА_5 підійшли 2-є хлопців, подивилися у пакет до ОСОБА_5 . Після чого він щось підписав, забрав пакет та пішов. Що саме було в пакеті у ОСОБА_5 , свідку не відомо.

Під час перевірки були присутні: ОСОБА_1 , 2 особи у цивільному одязі та 3 особи у формі та зброєю, під кінець перевірки ще приїхав син - ОСОБА_8 Особи, що були зі зброєю почали погрожувати свідку.

Особи, які залишися у прибудові почали вивертати товар, перевіряти всі ящики з товаром, холодильник.

Свідок наголосив на тому, що за адресою розташування житлового будинку ОСОБА_6 вони жодного разу продаж товарів не здійснювали, тільки зберігали у прибудові до житлового будинку. Алкогольними напоями ОСОБА_6 жодного разу не торгувала.

З якою метою ОСОБА_5 зайшов до прибудови до житлового будинку, свідку не відомо.

Також свідок повідомив суду, що ОСОБА_6 жодних пояснень під час перевірки не надавала, писали тільки співробітники, які проводили перевірку. Проте, після надання оригіналу складених власноруч позивачем пояснень, свідок свої твердження змінив та повідомив, що почерк, яким складено пояснення та підпис схожі на підпис та почерк його колишньої дружини ОСОБА_6 .

Також свідок повідомим, що напередодні судового засідання, йому стало відомо, що свідок ОСОБА_5 є родичом ОСОБА_2 , яка є сусідкою ОСОБА_6 та перебуває з нею у неприязних відносинах.

Викликаний у судове засідання як свідок ОСОБА_9 у судове засідання не прибув, повістку про виклик отримав 10.07.2019, що підтверджено підписом про отримання (арк. спр. 166).

Заслухавши пояснення представників сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази відповідно до вимог статей 72-76, 90 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд встановив таке.

За даними витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 04.01.2019 № ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , у період з 11.07.2012 по 30.07.2018 була зареєстрована як фізична особа-підприємець, види діяльності: 47.89 Роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами (арк. спр. 28-29).

До ГУ ДФС у Луганській області 24.05.2018 за вх. № М/87 надійшла скарга ОСОБА_2 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , про те, що громадянка ОСОБА_1 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , здійснює підприємницьку діяльність у гаражі, обладнаному під магазин, де торгує лікеро-горілчаною продукцією, тютюновими виробами та продуктами харчування без застосування розрахункових апаратів. Її чоловік займається ремонтом карбюраторів без оформлення підприємницької діяльності (арк. спр. 67).

На підставі наказу ГУ ДФС у Луганській області від 14.06.2018 № 667 «Про проведення фактичної перевірки» (арк. спр. 42, 64) та направлень на перевірку від 14.06.2018 № 524, 525 (арк. спр. 65, 66) 15 червня 2018 року заступником начальника відділу ГУ ДФС у Луганській області Відоменко М.А. та головним державним ревізором-інспектором ГУ ДФС у Луганській області Ільчуком О.В., із залученням фахівців управління оперативного забезпечення на окремих територіях зон АТО ГУ ДФС у Луганській області для забезпечення безпеки посадових осіб ГУ ДФС у Луганській області у смт Троїцьке, проведено фактичну перевірку магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , за місцем здійснення діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , за результатами якої складено акт від 15.06.2018 № 0128/12/32/14/04//478 (арк. спр. 62-63).

Дослідженням копій наказу від 14.06.2018 № 667 та направлень на перевірку від 14.06.2018 № 524, 525 встановлено, що ОСОБА_1 15.06.2018 вручено 2-й примірник наказу та ознайомлено з направленнями на перевірку, що підтверджено підписами позивача на цих документах.

Дослідженням акта перевірки від 15.06.2018 № 0128/12/32/14/04//478 встановлено, що 15 червня 2018 року о 13 год. 40 хв. у присутності позивача проведено перевірку магазину ФОП ОСОБА_1 . Перевіркою встановлено, що у магазині, розташованому за адресою АДРЕСА_2 , який належить ФОП ОСОБА_1 здійснюється торгівля алкогольними напоями без наявності ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями, а саме: ФОП ОСОБА_1 продано покупцеві пиво світле спеціальне «Гараж», об`ємом 0,44 л., вмістом спирту 4,6 %, за ціною 18,50 грн, у кількості 1 пляшка, чим порушено статтю 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» - здійснення торгівлі алкогольними напоями без ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями.

При продажу пиво світле спеціальне «Гараж», об`ємом 0,44 л., вмістом спирту 4,6 %, у кількості 1 пляшка за ціною 18,50 грн розрахунок здійснювався за готівку без застосування реєстратора розрахункових операцій, книги обліку розрахункових операцій, розрахункової книжки та без видачі фіскального чеку, чим порушено пункти 1, 2 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» - проведення розрахункової операції без застосування РРО зареєстрованого та опломбованого в установленому порядку чи переведеного у фіскальний режим роботи; особі, яка отримала товар, розрахунковий документ встановленої форми на повну суму покупки не видано.

В акті перевірки також зазначено, що позивач з актом ознайомлена, зауважень не має, копію акта отримала.

Зазначено, що до акта перевірки додаються додатки.

Так, до акта перевірки ОСОБА_5 власноруч складено пояснення, в яких вказано, що 15 червня 2018 року, повертаючись додому, він зайшов у магазин за адресою: АДРЕСА_2 , в якому придбав пиво світле спеціальне «Гараж», об`ємом 0,44 л., зі вмістом спирту 4.6 % за ціною 18,50 грн, у кількості 1 пляшка (арк. спр. 68).

До акта перевірки ОСОБА_1 власноруч складено пояснення, в яких вказано, що під час продажу пива «Гараж» 1 пляшка, 0,5 л., вартістю 18,50 грн, розрахункова операція проведена без РРО, оскільки він не зареєстрований, а про те, що потрібна ліцензія вона не знала (арк. спр. 69).

Супровідним листом від 26.06.2018 ГУ ДФС у Луганській області направлено позивачу податкові повідомлення-рішення від 25.06.2018 № 4, № 4, розрахунки штрафних (фінансових) санкцій до цих податкових повідомлень-рішень (арк. спр. 71-72).

Дослідженням податкових повідомлень-рішень встановлено, що:

податковим повідомленням-рішенням від 25.06.2018 № 4 ГУ ДФС у Луганській області на підставі акта перевірки від 15.06.2018 № 0128/12/32/14/04//478 за встановлене порушення пунктів 1, 2 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» до ОСОБА_1 застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у сумі 1,00 грн (арк. спр. 73, 74);

податковим повідомленням-рішенням від 25.06.2018 № 4 ГУ ДФС у Луганській області на підставі акта перевірки від 15.06.2018 № 0128/12/32/14/04//478 за встановлене порушення статті 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» до ОСОБА_1 застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у сумі 17000,00 грн (арк. спр. 75, 76).

Податкові повідомлення-рішення отримані позивачем 29.06.2018, що підтверджено відміткою про отримання у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (арк. спр. 70).

Також ГУ ДФС у Луганській області направлено ОСОБА_1 податкову вимогу від 26 вересня 2018 року № 95-53, якою повідомлено, що станом на 25 вересня 2018 року сума податкового боргу платника податку становить 17241,99 грн, у тому числі: земельний податок з фізичних осіб - 240,99 грн; штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, нормування регулювання обігу готівки та застосування РРО - 1,00 грн; адміністративні штрафи та штрафні санкції за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюнових виробів - 17000,00 грн (арк. спр. 51).

Податкова вимога отримана позивачем 04.10.2018, що підтверджено відміткою про отримання у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (арк. спр. 135).

Позивач 13.10.2018 звернулася до ГУ ДФС у Луганській області, ДФС України із скаргою на вимогу про сплату боргу (арк. спр. 47-48), за результатами розгляду якої скаргу залишено без задоволення (арк. спр. 45-46).

Також судом встановлено, що постановою Троїцького районного суду Луганської області від 25 вересня 2018 року у справі № 433/1076/18 визнано винною ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених частиною першою статті 164, частиною першою статті 155-1 КУпАП; закрито провадження у справі відносно ОСОБА_1 по факту вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 164, частиною першою статті 155-1 КУпАП, які мали місце 15 та 16 червня 2018 року відповідно (арк. спр. 89).

Постановою Луганського апеляційного суду від 08 листопада 2018 року у справі № 433/1076/18 постанову Троїцького районного суду Луганської області від 25 вересня 2018 року про визнання винною ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених частиною першою статті 164, частиною першою статті 155-1 КУпАП та закриття провадження у справі залишено без змін (арк. спр. 90 зв.-91).

Відповідно до частини другої статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частинами першою та другою статті 159 КАС України визначено, що при розгляді справи судом за правилами загального позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Згідно з пунктами 4 та 5 частини п`ятої статті 169 КАС України в позовній заяві зазначаються зміст позовних вимог і виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Відповідно до частини першої, пункту 5 частини другої статті 162 КАС України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. Відзив повинен містити заперечення (за наявності) щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими відповідач не погоджується, із посиланням на відповідні докази та норми права.

Зважаючи на обставини, викладені сторонами у заявах по суті справи, суд вважає, що предметом доказування у даній справі є: дотримання процедури прийняття ГУ ДФС у Луганській області наказу про проведення фактичної перевірки магазину, розташованому та обладнаному у приміщенні житлового будинку, що належить ОСОБА_1 , наявність підстав для прийняття цього наказу, а також проведення фактичної перевірки під час дії у 2018 році мораторію на проведення органами державного нагляду (контролю) заходів здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Згідно з частиною шостою статті 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Зважаючи на вищевикладене, а також наявність в матеріалах справи постанови Троїцького районного суду Луганської області від 25 вересня 2018 року, яка 08 листопада 2018 року набрала законної сили згідно з постановою Луганського апеляційного суду, суд вважає звільненими від доказування питання вчинення ОСОБА_1 продажу пива світлого спеціального «Гараж», об`ємом 0,44 л., зі вмістом спирту 4,6 % за ціною 18,50 грн, у кількості 1 пляшка, без ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та без застосування реєстратора розрахункових операцій, без видачі особі, що придбала товар розрахункового документу встановленої форми.

Зауваження представника позивача, що така постанова не свідчить про вчинення ОСОБА_1 вищевказаних дій, оскільки містить відомості про вчинення позивачем адміністративного правопорушення 15 та 16 червня 2018 року, а не 15 червня 2018 року, суд відхиляє, оскільки сукупністю вищеописаних доказів, наявних в матеріалах справи, у повній мірі підтверджено, що фактична перевірка та встановлені нею обставини відбувалися саме 15 червня 2018 року. Відповідно суд погоджується з твердженнями представника відповідача, що у постанові Троїцького районного суду від 25 вересня 2018 року допущена описка.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, суд виходить з такого.

Спеціальним законом, що визначає основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України, є Закон України від 19.12.1995 № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (далі - Закон № 481/95-ВР).

Згідно із статтею 1 Закону № 481/95-ВР у цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

алкогольні напої - продукти, одержані шляхом спиртового бродіння цукровмісних матеріалів або виготовлені на основі харчових спиртів з вмістом спирту етилового понад 0,5 відсотка об`ємних одиниць, які зазначені у товарних позиціях 2203, 2204, 2205, 2206 (крім квасу «живого» бродіння), 2208 згідно з УКТ ЗЕД, а також з вмістом спирту етилового 8,5 відсотка об`ємних одиниць та більше, які зазначені у товарних позиціях 2103 90 30 00, 2106 90 згідно з УКТ ЗЕД;

пиво - насичений діоксидом вуглецю пінистий алкогольний напій із вмістом спирту етилового від 0,5 відсотка об`ємних одиниць, отриманий під час бродіння охмеленого сусла пивними дріжджами, що відноситься до товарної групи УКТ ЗЕД за кодом 2203.

Статтею 15 Закону № 481/95-ВР визначено, що роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю.

В силу статті 16 Закону № 481/95-ВР контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України.

Згідно з частиною першою статті 17 Закону № 481/95-ВР за порушення норм цього Закону щодо виробництва і торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, дистилятом виноградним спиртовим, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами посадові особи і громадяни притягаються до відповідальності згідно з чинним законодавством.

Абзацом 5 частини другої статті 17 Закону № 481/95-ВР визначено, що до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій (крім випадків, передбачених цим Законом), - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень.

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначає Закон України від 06.07.1995 № 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі - Закон № 265/95-ВР), дія його поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.

Згідно з пунктами 1 та 2 статті 3 Закону № 265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані:

проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок;

видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції.

Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону № 265/95-ВР за порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних органів доходів і зборів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах: у разі встановлення протягом календарного року в ході перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невідповідності у юридичних осіб на місці проведення розрахунків суми готівкових коштів сумі коштів, зазначеній у денному звіті, більше ніж на 10 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, а в разі використання юридичною особою розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня; нероздрукування відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання: вчинене вперше - 1 гривня.

Порядок проведення фактичних перевірок визначений положеннями Податкового кодексу України.

Відповідно до підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Статтею 80 Податкового кодексу України визначено порядок проведення фактичної перевірки, а саме:

- фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи) (пункт 80.1);

- фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав: письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, касових операцій, патентування або ліцензування (підпункт 80.2.3 пункту 80.2); у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального (підпункт 80.2.5 пункту 80.2);

- допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу (пункт 80.5);

- фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб`єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції (пункт 80.7);

- порядок оформлення результатів фактичної перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу (пункт 80.10).

Пунктом 81.1 статті 81 Податкового кодексу України визначено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

При пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.

Аналіз наведених вище норм законодавства свідчить про те, що фактична перевірка суб`єкта господарювання може бути проведена при дотриманні таких умов, як наявність підстав для проведення фактичної перевірки та пред`явлення посадовими особами податкового органу необхідного пакету документів.

Суд звертає увагу, що в матеріалах справи наявні копії наказу про проведення фактичної перевірки від 14.06.2018 № 667 та направлень на перевірку від 14.06.2018 № 524, 525, дослідженням яких встановлено, що вони містять всю необхідну інформацію, визначену пунктом 81.1 статті 81 Податкового кодексу України, у тому числі й щодо підстави для проведення фактичної перевірки.

Як вже вище зазначено, у направленнях на проведення фактичної перевірки наявний підпис позивача про ознайомлення з цими направленнями, а також про отримання копії наказу про призначення фактичної перевірки.

За таких обставин твердження представника позивача про відсутність у наказі про проведення фактичної перевірки підстав для її проведення не відповідають фактичним обставинам справи та спростовані належними доказами.

Більш того, ГУ ДФС у Луганській області до матеріалів справи надано копію скарги ОСОБА_2 від 21.05.2018, в якій наявна інформація, що позивач здійснює торгівлю підакцизними товарами без застосування реєстраторів розрахункових операцій за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , у приміщенні обладнаному під магазин.

Така скарга за своїм змістом є зверненням споживача про порушення позивачем установленого порядку проведення розрахункових операцій та інформацією про здійснення позивачем функцій у сфері обігу алкогольних виробів, тобто, є належною підставою для прийняття наказу про проведення фактичної перевірки у розумінні пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України.

Твердження представника позивача, що наказ про проведення фактичної перевірки не відповідає вимогам законодавства, внаслідок зазначення у ньому, що проводиться фактична перевірка магазину, розташованого за адресою АДРЕСА_2 , яка є адресою житлового будинку позивача, а також зазначення періоду проведення перевірки з 15.06.2015, суд вважає безпідставними.

Так, у наказі про проведення перевірки зазначається місце проведення фактичної перевірки, яким відповідно до підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 може бути, як місце фактичного провадження платником податків діяльності, так і місце розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника.

Що стосується зазначення у наказі періоду проведення перевірки з 15.06.2015, суд погоджується з твердженнями представника відповідача, що у даному випадку допущена описка у зазначенні року проведення перевірки. На користь таких тверджень, зокрема свідчить дата проведення фактичної перевірки, вказана у направленнях на проведення перевірки та в акті проведення фактичної перевірки, - 15.06.2018.

Таким чином суд дійшов висновку, що позивачу перед початком фактичної перевірки був вручений наказ, який містив всі необхідні відомості про проведення фактичної перевірки позивача та у повній мірі відповідав вимогам пункту 81.1. статті 81 ПК України.

Більш того, за правилами, визначеними пунктом 81.1 статті 81 ПК України пред`явлення платнику податків наказу (направлень на проведення перевірки), що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення фактичної перевірки.

Тобто, саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе. Водночас, допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні податкової перевірки.

За матеріалами справи посадові особи ГУ ДФС у Луганській області були допущені до проведення фактичної перевірки, відповідно, суд вважає, що позивач погодився з відповідністю наказу про проведення фактичної перевірки від 14.06.2018 № 667 вимогам пункту 81.1 статті 81 ПК України.

Таким чином, у зв`язку з фактичним допуском посадових осіб ГУ ДФС у Луганській області до перевірки, оскарження позивачем наказу ГУ ДФС у Луганській області від 14.06.2018 № 667 є необґрунтованим, як і будь-які посилання на недоліки цього наказу, оскільки правові наслідки оскаржуваного рішення та дій відповідача за таких обставин є вичерпаними, а отже скасування такого рішення не призведе до відновлення порушених прав платника податків, оскільки після проведення перевірки права платника порушують лише наслідки проведення відповідної перевірки - податкові повідомлення-рішення, що прийняті за результатами перевірки.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Пунктом 86.1 статті 86 ПК України визначено, що результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, у строки визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов`язаний його підписати.

Строк складення акта (довідки) про результати перевірки не зараховується до строку проведення перевірки, встановленого цим Кодексом (з урахуванням його продовження).

У разі незгоди платника податків з висновками акта (довідки) такий платник зобов`язаний підписати такий акт (довідку) перевірки із зауваженнями, які він має право надати разом з підписаним примірником акта (довідки) або окремо у строки, передбачені цим Кодексом.

Згідно з пунктом 86.5 статті 86 ПК України акт (довідка) про результати фактичних перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючих органів, які проводили перевірку, реєструється не пізніше наступного робочого дня після закінчення перевірки. Акт (довідка) про результати зазначених перевірок підписується особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та його законними представниками (у разі наявності).

Підписання акта (довідки) таких перевірок особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та/або його представниками та посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, здійснюється за місцем проведення перевірки або у приміщенні контролюючого органу.

Пунктом 86.7 статті 86 ПК України визначено, що у разі незгоди платника податків або його представників з висновками перевірки чи фактами і даними, викладеними в акті (довідці) перевірки, вони мають право подати свої заперечення та/або додаткові документи в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, до контролюючого органу, який проводив перевірку платника податків, протягом п`яти робочих днів з дня, наступного за днем отримання акта (довідки). Такі заперечення та/або додаткові документи розглядаються контролюючим органом протягом семи робочих днів, що настають за днем їх отримання (днем завершення перевірки, проведеної у зв`язку з необхідністю з`ясування обставин, що не були досліджені під час перевірки та зазначені у зауваженнях), та платнику податків надсилається відповідь у порядку, визначеному статтею 58цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень. Платник податків (його уповноважена особа та/або представник) має право брати участь у розгляді заперечень та/або додаткових документів, про що такий платник податків зазначає у запереченнях та/або листі про надання додаткових документів в порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 86.8 статті 86 ПК України податкове повідомлення-рішення приймається керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки у порядку, передбаченому статтею 58 цього Кодексу, для надсилання (вручення) податкових повідомлень-рішень, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та/або додаткових документів, поданих у порядку, визначеному пунктом 44.7 статті 44 цього Кодексу, приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень та/або додаткових документів і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

Отже, за своїм змістом акт перевірки є відображенням дій працівників податкових органів та допущених платником податків порушень, встановлених перевіркою.

Відповідно, законодавчо визначеними та логічними діями платника податків, у разі незгоди з вказаними в акті перевірки обставинами, висновками, фактами, діями посадових осіб контролюючого органу тощо, є подання заперечень на такий акт.

Судом встановлено, що акт від 15.06.2018 № 0128/12/32/14/04//478 про результати фактичної перевірки містить всі необхідні відомості про всі дії, вчинені посадовими особами відповідача під час перевірки, про встановлені перевіркою порушення, про всі використані документи тощо. У відповідності з вимогами законодавства акт перевірки одразу після його складання був наданий для ознайомлення суб`єкту господарювання, копія акта перевірки вручена позивачу під підпис. Жодних зауважень щодо процедури проведення фактичної перевірки позивачем не висловлено, про що також наявний відповідний запис в акті перевірки.

Проте, позивач у визначений Податковим кодексом України спосіб спростування обставин, зазначених в акті перевірки, не скористалася, заперечень на акт перевірки не подала.

Більш того, в ході проведення фактичної перевірки позивач визнавала, що нею допущені порушення вимог Закону № 481/95-ВР та Закону № 265/95-ВР, про що власноруч складено пояснення.

Таким чином твердження позивача, що обставини, вказані в акті перевірки суперечать фактичним обставинам проведеної перевірки є незмістовними та відхиляються судом.

Що стосується тверджень позивача щодо встановленого протягом 2018 року мораторію на проведення перевірок контролюючими органами, суд зазначає таке.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України від 05.04.2007 № 877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (далі - Закон № 877-V).

Відповідно до статті 1 Закону № 877-V (тут і надалі положення Закону наведені у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) у цьому Законі нижчезазначені терміни вживаються в такому значенні:

державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища;

заходи державного нагляду (контролю) - планові та позапланові заходи, які здійснюються у формі перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та в інших формах, визначених законом;

спосіб здійснення державного нагляду (контролю) - процедура здійснення державного нагляду (контролю), визначена законом.

Статтею 2 Закону № 877-V визначено сферу дії цього Закону, а саме:

- дія цього Закону поширюється на відносини, пов`язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності (частина перша);

- дія цього Закону не поширюється на відносини, що виникають під час здійснення заходів валютного контролю, митного контролю на кордоні, державного експортного контролю, контролю за дотриманням бюджетного законодавства, банківського нагляду, державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції, державного нагляду (контролю) в галузі телебачення і радіомовлення (частина друга);

- заходи контролю здійснюються органами Державної фіскальної служби (крім митного контролю на кордоні), державного нагляду за дотриманням вимог ядерної та радіаційної безпеки (крім здійснення державного нагляду за провадженням діяльності з джерелами іонізуючого випромінювання, діяльність з використання яких не підлягає ліцензуванню), державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду), державного нагляду у сфері господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім діяльності з переказу коштів, фінансових послуг з ринку цінних паперів, похідних цінних паперів (деривативів) та ринку банківських послуг), державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації - з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації (частина четверта);

- зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону (частина п`ята).

Слід зазначити, що статтю 2 Закону № 877-V частинами четвертою та п`ятою доповнено згідно із Законом України від 03.11.2016 № 1726-VІІІ «Про внесення змін до Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» щодо лібералізації системи державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (далі - Закон № 1726-VІІІ), який набрав чинності з 01.01.2017.

Пунктами 5, 6, 7 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1726-VІІІ установлено, що на період проведення антитерористичної операції забороняється проведення перевірок органами Державної фіскальної служби України суб`єктів господарювання, що провадять діяльність в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та в населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення.

Установити, що заборона на проведення планових та позапланових перевірок суб`єктів господарювання (в тому числі проведення перевірок органами Державної фіскальної служби України) поширюється також на суб`єктів господарювання, які здійснили державну реєстрацію зміни місцезнаходження з території проведення антитерористичної операції на територію, підконтрольну Україні, і які втратили первинну документацію щодо здійснення ними господарської діяльності на території та в період проведення антитерористичної операції.

Заходи державного нагляду (контролю) щодо діяльності суб`єктів господарювання, зазначених у пунктах 5 та 6 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону, можуть здійснюватися у разі їх ліквідації (реорганізації) або за письмовою заявою таких суб`єктів господарювання.

Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затверджуються та актуалізуються Кабінетом Міністрів України відповідно до Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Системним аналізом вищевикладеного встановлено, що, починаючи з 01.01.2017 Законом № 1726-VІІІ поширено дію Закону № 877-V на заходи контролю, що здійснюються органами. Разом з тим, Закон № 877-V слід застосовувати, з урахуванням особливостей, зазначених у пунктах 5 та 6 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

Таким чином, суд дійшов висновку, що Законом № 1726-VІІІ введено мораторій на проведення органами Державної фіскальної служби України планових та позапланових перевірок суб`єктів господарювання, що провадять діяльність в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та в населених пунктах, що розташовані на лінії зіткнення, або, які здійснили державну реєстрацію зміни місцезнаходження з території проведення антитерористичної операції на територію, підконтрольну Україні, і які втратили первинну документацію щодо здійснення ними господарської діяльності на території та в період проведення антитерористичної операції.

Розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» та від 02 грудня 2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» територію Луганської області віднесено до території проведення антитерористичної операції.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» селище міського типу Троїцьке, де позивач здійснювала господарську діяльність, не включено до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

З описаних вище документів, наявних в матеріалах справи, судом встановлено, що позивач не є тим суб`єктом господарювання, щодо якого протягом 2018 року поширювалася заборона органам ДФС проводити планові та позапланові перевірки.

Слід також зазначити, що статтею 2 Закону України від 03.11.2016 № 1728-VIII «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (далі - Закон № 1728-VIII) встановлено до 31 грудня 2018 року мораторій на проведення органами державного нагляду (контролю) планових заходів із здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Разом з тим, статтею 6 Закону № 1728-VIII визначено, що дія цього Закону не поширюється на відносини, що виникають під час проведення заходів нагляду (контролю) органами, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18.12.2017 № 1104 «Про затвердження переліку органів державного нагляду (контролю), на які поширюється дія Закону України «Про тимчасові особливості здійснення заходів державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» визначено, що на органи ДФС та його її територіальні підрозділи не поширюється дія зазначеного закону до 31.12.2018.

Тобто, дія Закону № 1728-VIII не поширюється на здійснення заходів державного нагляду (контролю) органами ДФС.

Пунктом 3 розділу II Закону України від 28.12.2014 № 71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» встановлено, що у 2015 та 2016 роках перевірки підприємств, установ та організацій, фізичних осіб - підприємців з обсягом доходу до 20 мільйонів гривень за попередній календарний рік Державною фіскальною службою України та її територіальними органами, Державною фінансовою інспекцією та її територіальними органами здійснюються виключно з дозволу Кабінету Міністрів України, за заявкою суб`єкта господарювання щодо його перевірки, згідно з рішенням суду або з вимогами Кримінального процесуального кодексу України. Зазначене обмеження не поширюється:

з 1 січня 2015 року на перевірки суб`єктів господарювання, що ввозять на митну територію України та/або виробляють та/або реалізують підакцизні товари, на перевірки дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій, повноти нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб, єдиного соціального внеску, відшкодування податку на додану вартість.

У зв`язку із викладеним суд погоджується з твердженнями представника відповідача, що зазначена норма закону не може бути врахована судом, оскільки фактична перевірка ФОП Кіянової А.Б. відповідно до наказу від 14.06.2018 № 667 проведена стосовно, у тому числі, дотримання норм законодавства з питань наявності ліцензій.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що всі посилання позивача на положення Законів № 877-V, № 1726-VІІІ, № 1728-VIII тощо, як на підставу правового регулювання спірних правовідносин, є неприйнятним з огляду на системний аналіз статей 1, 5, 7 Податкового кодексу України, за якими серед загальних засад встановлення податків і зборів пунктом 7.3 статті 7 передбачено, що будь-які питання щодо оподаткування регулюються цим Кодексом і не можуть встановлюватися або змінюватися законами України, крім законів, що містять виключно положення щодо внесення змін до цього Кодексу та/або положення, які встановлюють відповідальність за порушення норм податкового законодавства.

Стаття 2 Податкового кодексу України встановлює, що зміна положень цього Кодексу може здійснюватися виключно шляхом внесення змін до цього Кодексу.

Оскільки норми наведених позивачем законів не відповідають встановленим Податковим кодексом України засадам, їх положення не можуть застосовуватись у межах спірних відносин.

Зазначена позиція узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 10.04.2018 у справі № 805/2210/17-а.

Зважаючи на вищевикладене, а також на те, що фактичною перевіркою встановлено факти порушення позивачем вимог Законів № 265/95-ВР та № 481/95-ВР в частині здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями без ліцензії на право здійснення такої торгівлі; проведення розрахункової операції без застосування РРО та без видачі розрахункового документа особі, яка отримала товар, суд дійшов висновку, що ГУ ДФС у Луганській області правомірно застосовано до позивача штраф у розмірі 17000,00 грн та 1,00 грн.

При цьому, зміна ОСОБА_5 пояснень, які він надавав під час проведення фактичної перевірки, щодо придбання ним пляшки пива у ОСОБА_1 , жодним чином не впливає на обґрунтованість прийнятих ГУ ДФС у Луганській області рішень з огляду на сукупність наявних в матеріалах справи інших доказів, зокрема, й на власноруч написані позивачем пояснення щодо встановлених перевіркою порушень.

Крім того, як вже вище вказано, факт порушення ОСОБА_1 вимог Законів № 265/95-ВР та № 481/95-ВР не є предметом доказування у даній справі, з огляду на обставини, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог, та на існування постанови Троїцького районного суду Луганської області про визнання ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративних правопорушень.

Суд також вважає за необхідне зауважити, що, заперечуючи факт придбання у ОСОБА_1 пляшки пива, свідок, при цьому, підтвердив, що приміщення біля житлової будівлі, розташованої за адресою АДРЕСА_2 , обладнано під магазин та позивач здійснює у ньому продаж товарів, що у повній мірі узгоджується з обставинами, вказаними в акті фактичної перевірки, та спростовує твердження свідка ОСОБА_11 , який заперечував обставини наявності магазину за вказаною в акті перевірки адресою.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на все вищевикладене, суд дійшов висновку, що дії посадових (службових) осіб відповідача щодо проведення фактичної перевірки позивача, оформлення акта такої перевірки, а також податкові повідомлення-рішення відповідача у повній мірі відповідають критеріям правомірності, визначеним частиною другою статті 2 КАС України. Відповідно, у суду відсутні правові підстави для визнання таких дій ГУ ДФС у Луганській області та прийнятих відповідачем податкових повідомлень-рішень протиправними.

У свою чергу, позовна вимога позивача щодо скасування вимоги про сплату боргу є похідною від вимог про скасування податкових повідомлень-рішень від 25.06.2018 № 4 та № 4, а тому у її задоволенні слід також відмовити.

На користь таких висновків суду свідчить й те, що у позовній заяві не вказані будь-які окремі обставини, що свідчать про протиправність податкової вимоги, порушення ГУ ДФС у Луганській області процедури її оформлення чи направлення, відсутність податкового боргу на час її формування та направлення платнику податків тощо.

За таких обставин суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити повністю.

За приписами статті 139 КАС України судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Керуючись статтями 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову позовом ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Луганській області (місцезнаходження: 93400, Луганська область, місто Сєвєродонецьк, вулиця Енергетиків, будинок 72, код за ) про визнання протиправними дій, скасування рішень відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Луганський окружний адміністративний суд.

Повне рішення суду складено 26 липня 2019 року.

Суддя К.О. Пляшкова