Справа № 357/4029/19
Суддя: Головенко О.Д.
Дата ухвалення: 2019-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 липня 2019 року м.Київ № 357/4029/19
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Головенко О.Д., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області та просить суд:

визнати протиправними дії щодо відмови в призначенні пенсії відповідно до положень ст. 12 п. «в» Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»;

зобов`язати призначити пенсію за вислугу років з 06.08.2018.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 17.04.2019 дану справу передано до Київського окружного адміністративного суду.

Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.05.2019 адміністративну справу № 357/4029/19 передано на розгляд судді Головенко О.Д.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що звернувся через уповноважені структурні підрозділи до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області із заявою про призначення пенсії за вислугою років, однак листом пенсійного органу йому було повідомлення про повернення без виконання поданого для призначення пенсії пакету документів у зв`язку з відсутністю необхідної календарної вислуги років.

На думку позивача, вказані дії є протиправними та такими, що порушують його права та законні інтереси.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21.05.2019 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Пунктом 2 ч. 1 ст. 263 КАС України визначено, що суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Через канцелярію суду 03.06.2019 надійшов відзив на позов, відповідно до якого відповідач позовних вимог не визнає та просить відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оглянувши письмові докази, які були надані, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що капітана, офіцера управління протитанкового артилерійського дивізіону 55 окремої бригади артилерійської групи 72 окремої гвардійської механізованої бригади 8 армійського корпусу ОСОБА_1 , наказом Міністра Оборони України № 824 від 19.10.2004 відповідно до Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) Збройних Сил України, затвердженого указом Президента України від 07.11.2001 № 1053/2001 звільнено з військової служби у запас відповідно до пп. «г» п. 63 (у зв`язку зі скороченням штату) у зв`язку із реформуванням Збройних Сил України.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 02.12.2004 № 325 позивача виключено зі списків особового складу частини.

Вислуга років на день звільнення у календарному обчисленні складає: 15 років 00 місяців 2 дні.

Позивач 06.08.2018 звернувся до Білоцерківського об`єднаного міського військового комісаріату із заявою про призначення пенсії за вислугою років, додавши відповідний пакет документів, після чого зазначені документи було направлено до пенсійного органу.

Листом № 2820/03 від 06.09.2018 Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повідомило позивача про повернення без виконання пакету документів для призначення пенсії, не зазначивши причини відмови.

ОСОБА_1 08.01.2019 звернувся зі скаргою до відповідача, у відповіді на яку від 06.02.2019 № 517/С-11 пенсійний орган зазначив, що з 09.08.2018 з ІНФОРМАЦІЯ_1 на адресу управління надійшов пакет документів для призначення пенсії за вислугу років, та згідно наданих документів йому відмовлено у призначенні пенсії, у зв`язку з відсутністю достатньої вислуги років відповідно до п. «в» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Позивач 12.02.2019 звернувся до Білоцерківсього об`єднаного військового комісаріату з метою уточнення періоду проходження військової служби, у зв`язку з чим позивачеві було видано довідку про те, що капітан запасу ОСОБА_1 , 1971 року народження, дійсно з 02.12.1989 по 02.12.2004 знаходився на військовій службі в лавах Радянської армії, Збройних Силах України.

15 лютого 2019 року Київський обласний військовий комісаріат повторно направив подання та документи до Головного управління Пенсійого фонду України в Київській області, у відповідь на яке пенсійний орган листом № 577/03 від 15.02.2019 повідомив про відмову у призначенні пенсії позивачеві, оскільки відповідно до наданих документів в період з 10.12.1989 по 02.12.2004 він перебував на військовій службі, а необхідний стаж для призначення пенсії за вислугою років відсутній.

Не погоджуючись з такою відмовою позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 09.04.1992 № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі Закон № 2262) особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.

Згідно п. «в» ст. 12 Закону № 2262 пенсія за вислугу років призначається: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом при досягненні 45-річного віку і за наявності в них вислуги 20 календарних років і більше, які звільняються з військової служби відповідно до Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються зі служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей».

Закон України від 15.06.2004 № 1763-ІV «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються із служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей» (далі Закон № 1763) встановлює правові основи забезпечення соціального захисту військовослужбовців, які звільнятимуться у зв`язку зі скороченням чисельності Збройних Сил України в ході їх реформування, та членів їхніх сімей.

Відповідно до п. 11 ст. 1 Закону № 1763 (у редакції на час звільнення позивача) для військовослужбовців, які звільняються зі Збройних Сил України у зв`язку з їх реформуванням, при досягненні 45-річного віку і за наявності вислуги 15 років пенсія обчислюється у розмірі 40 відсотків від грошового забезпечення із збільшенням цього розміру на 2 відсотки за кожний наступний рік, але не більше ніж 50 відсотків відповідного грошового забезпечення.

Статтею 3 Закону № 1763 дію вказаної норми поширено на військовослужбовців, які звільнені з військової служби у зв`язку з реформування Збройних Сил України після 01.01.2004.

Законом України від 04.04.2006 № 3591-IV «Про внесення змін до деяких законів України з питань пенсійного забезпечення та соціального захисту військовослужбовців» (далі Закон № 3591) внесено зміни до Закону № 2262-ХІІ, відповідно до яких ст. 12 доповнено п. «в», згідно з яким пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом при досягненні 45-річного віку і за наявності в них вислуги 15 років, які звільняються з військової служби відповідно до Закону України «Про державні гарантії соціального захисту військовослужбовців, які звільняються зі служби у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України, та членів їхніх сімей».

Пунктом 11 ст. 1 Закону № 1763 (зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 08.07.2011 № 3668-VI «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи», який набрав чинності з 01.10.2011) передбачено, що для військовослужбовців, які звільняються зі Збройних Сил України у зв`язку з їх реформуванням, при досягненні 45-річного віку і за наявності вислуги 20 календарних років пенсія обчислюється у розмірі 50 відсотків відповідного грошового забезпечення.

Вирішуючи питання про застосування зазначених норм закону у часі, суд виходить із того, що згідно зі ст. 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до ст. 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратурі, охороні державного кордону України, податковій міліції, Управлінні державної охорони України, державній пожежній охороні, Державному департаменті України з питань виконання покарань тощо (Рішення Конституційного Суду України від 06.07.1999 № 8-рп/99 у справі щодо права на пільги та 20.03.2002 № 5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).

Також у Рішенні Конституційного Суду України № 5-рп/2002 зазначено, що зупинення пільг, компенсацій і гарантій для військовослужбовців та працівників правоохоронних органів без відповідної матеріальної компенсації є порушенням гарантованого державною права на їх соціальний захист та членів їхніх сімей.

Виходячи із положень п. 11 ст. 1 Закону № 1763 та висловленого у рішеннях Конституційного Суду України розуміння сутності соціальних гарантій військовослужбовців та прирівняних до них осіб зміст та обсяг досягнутих ними соціальних гарантій не може бути звужено шляхом внесення змін до законодавства, а правовідносини щодо їхнього пенсійного забезпечення виникають не в момент звернення за призначенням пенсії, а в момент виникнення права на її призначення.

Аналогічна правова позиція була висловлена у постанові Верховного Суду від 30.01.2018 у справі № 539/3872/14-а.

Оскільки право на пенсійне забезпечення для осіб, які звільнені у зв`язку з реформуванням Збройних Сил України при досягненні ними 45 років та наявності вислуги 15 років, було встановлено п. 11 ст. 1 Закону № 1763, чинного на момент звільнення ОСОБА_1 , то зазначена норма зберігає юридичну силу як для позивача, так і для відповідача.

Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом України у постановах від 06.02.2012 у справі № 21-322а11, від 01.07.2014 у справі № 21-244а14 та від 10.02.2015 у справі № 21-630а14.

Станом на момент звернення за призначенням пенсії позивачу виповнилося 45 років, що в сукупності з відповідною вислугою років, а саме 15 років 00 місяців 02 дні, дає підстави для призначення пенсії позивачеві.

З огляду на вищенаведене суд вважає, що позовні вимоги про визнання протиправними дій щодо відмови в призначенні пенсії відповідно до положень п. «в» ст. 12 Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та зобов`язання призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугою років з 06.08.2018 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Частиною 2 ст. 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частинами. 1, 4 ст. 73 КАС України регламентовано, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 76 КАС України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

За наведених обставин суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Частиною 1 ст. 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Враховуючи, що позивачем при поданні даного адміністративного позову було сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн. (квитанція № 0.0..1 від 12.04.2019), суд вважає за необхідне стягнути дану суму на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 90,139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

в и р і ш и в:
Адміністративний позов задовольнити.

Визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області () щодо відмови в призначенні ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) пенсії відповідно до положень ст. 12 п. «в» Закону України від 09.04.1992 № 2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» протиправними.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області () призначити ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) пенсію за вислугу років з 06.08.2018.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) судові витрати у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім грн. 40 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області ().

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.
Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Головенко О.Д.