Справа № 640/8582/19
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2019-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

22 липня 2019 року № 640/8582/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шулежка В.П., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури м. Києва про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся ОСОБА_1 (далі - позивач) з позовом до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури м. Києва (далі - відповідач), в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури м. Києва від 20.12.2018 №126 про відмову у допуску до складення кваліфікаційного іспиту позивача.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що будь-які обмеження в реалізації права на набуття статусу адвоката мають визначатись виключно положеннями закону. Однак позивач вважає, що підстави для відмови, на які посилається відповідач у своєму рішенні, а саме у зв`язку з ненаданням документів, які підтверджують право власності або право користування приміщенням, в якому проживає позивач та непідтвердженням наявності стажу роботи в галузі права, є протиправними та такими, що суперечать нормам Закону та гарантіям, закріпленим в Конституції України.

Ухвалою суду від 22.05.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, відповідно до якої вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Вказаною ухвалою встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.

На виконання вимог ухвали суду Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури м. Києва подано відзив на позовну заяву, в якому просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування відзиву на позов відповідач зазначив, що оскільки позивач звернувся до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури м. Києва не за місцем проживання та з урахуванням неналежного підтвердження стажу у галузі права, відповідачем правомірно прийняте оскаржуване рішення про відмову у допуску до складення кваліфікаційного іспиту.

У відповідь на відзив позивач зазначив, що разом із заявою про допуск до складення кваліфікаційних іспитів надав усі підтверджуючі документи щодо місця його проживання у м. Києві, а також на підтвердження необхідного стажу у галузі права подано копію трудової книжки, на підставі чого вважає оскаржуване рішення протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Також у відповіді на відзив позивач зазначив, що при розгляді його заяви мала місце протиправна бездіяльність Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури м. Києва, оскільки відповідач надіслав оскаржуване рішення 10.01.2019, тобто з порушенням вимог частини третьої статті 8 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». У зв`язку з цим просить додати до поданого позову похідну позовну вимогу щодо визнання протиправною бездіяльності Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури м. Києва при розгляді заяви про допуск до кваліфікаційного іспиту.

З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити, що у відповідності до положень частини першої статті 47, частини другої статті 166 КАС України позивач має право змінити предмет або підстави позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог шляхом подання письмової заяви до закінчення підготовчого засідання або не пізніше ніж за п`ять днів до першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Водночас, заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі.

В порушення вказаних вимог чинного законодавства позивачем не надано суду належним чином оформленої заяви про збільшення позовних вимог, а тому суд не приймає до розгляду вказану у відповіді на відзив вимогу.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся із заявою від 05.10.2018 №1079 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури м. Києва про допуск його до складення кваліфікаційних іспитів з метою займатись адвокатською діяльністю.

До вказаної заяви позивачем додано письмову згоду на обробку персональних даних; нотаріально посвідчену копію диплома про вишу юридичну освіту; документ, що підтверджує стаж роботи в галузі права (договір з останнього місця роботи, копію трудової книжки); копію паспорта; копію ідентифікаційного номера; медичну довідку форми 122-/0; документ встановленої форми компетентного органу про відсутність судимості; довідку про підтвердження того, що за останні два роки, які передували зверненню позивач не складав кваліфікаційного іспиту; фото 3x4.

Рішенням Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури м. Києва від 20.12.2018 №126 відмовлено позивачу у допуску до складання кваліфікаційного іспиту.

Підставою для відмови у допуску до складення кваліфікаційного іспиту зазначено непідтвердження місця проживання Заявника у місті Києві та непідтвердження стажу у галузі права.

Не погоджуючись з таким рішенням відповідача під час розгляду питання про допуск до складання кваліфікаційного іспиту, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначає Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 № 5076-VI (далі - Закон №5076-VI).

Відповідно до частини першої статті 6 Закону №5076-VI адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених вказаним Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону №5076-VI особа, яка виявила бажання стати адвокатом та відповідає вимогам частин першої та другої статті 6 вказаного закону має право звернутися до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури за місцем проживання із заявою про допуск до складення кваліфікаційного іспиту. Порядок допуску до складення кваліфікаційного іспиту та перелік документів, що додаються до заяви, затверджуються Радою адвокатів України.

Частина друга цієї статті визначає, що кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури перевіряє відповідність особи вимогам, установленим частинами першою та другою статті 6 цього Закону. З метою перевірки повноти та достовірності відомостей, повідомлених особою, яка виявила бажання стати адвокатом, і за наявності письмової згоди такої особи кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури, кваліфікаційна палата або визначений нею член палати можуть звертатися із запитами до органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності та підпорядкування, громадських об`єднань, що зобов`язані не пізніше десяти робочих днів з дня отримання запиту надати необхідну інформацію.

Порядок допуску до складення кваліфікаційного іспиту, порядок складення кваліфікаційного іспиту та методика оцінювання результатів складення кваліфікаційного іспиту для набуття права на заняття адвокатською діяльністю в Україні розроблено та затверджено рішенням Ради адвокатів України від 17.12.2013 за № 270 (далі - Порядок №270) на виконання положень Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Даний Порядок визначає перелік документів, що подаються особами, які виявили бажання складати кваліфікаційний іспит для набуття права на заняття адвокатською діяльністю, правила допуску до складення кваліфікаційного іспиту, складення кваліфікаційного іспиту, оцінювання результатів кваліфікаційного іспиту та прийняття рішення за результатами складення кваліфікаційного іспиту регіональними кваліфікаційно-дисциплінарними комісіями адвокатури.

Відповідно до пункту 1 Розділу 2 Порядку №270 особа, яка виявила бажання набути статус адвоката (далі Заявник), звертається до кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури регіону за місцем проживання із заявою про допуск до складення кваліфікаційного іспиту. До заяви додається письмова згода Заявника на обробку персональних даних, проведення перевірки повноти та достовірності повідомлених ним відомостей та зобов`язання про надання необхідних для перевірки документів на запит КДКА.

Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» відповідно до Конституції України регулює відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, що гарантуються Конституцією України і закріплені Загальною декларацією прав людини, Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод і протоколами до неї, іншими міжнародними договорами України, а також визначає порядок реалізації свободи пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження.

Статтею 3 зазначеного Закону встановлено, що місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Згідно з частиною першою статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.

Документи, до яких вносяться відомості про місце проживання, - паспорт громадянина України, тимчасове посвідчення громадянина України, посвідка на постійне проживання, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист (ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»).

Як вбачається із копії паспорта позивача, місцем проживання його зазначено: АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що для підтвердження його місця проживання в місті Києві до заяви про допуск до складення кваліфікаційного іспиту ним подано копію свідоцтва про право власності на ОСОБА_2 (його мати) на квартиру АДРЕСА_2 та копію довіреності від імені ОСОБА_2 про надання йому права розпорядження належною ОСОБА_2 квартирою.

Разом з тим, судом встановлено, що позивачем на підтвердження проживання у місті Києві надав відповідачу копію договору дарування квартири від 27.11.2014, за яким позивач передав у дар (у власність) ОСОБА_2 безоплатно квартиру під АДРЕСА_2 . Договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ляпуновою Я.А. за №3012.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 27.11.2014 власником зазначеної кватири зазначено ОСОБА_2 .

Також позивачем подано копію довіреності від 27.11.2014, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ляпуновою Я.О., відповідно до якої ОСОБА_3 - власник квартири АДРЕСА_2 уповноважує ОСОБА_1 та ОСОБА_4 представляти її інтереси в будь-яких установах, органах (в тому числі нотаріату), організаціях, незалежно від їх форми власності та підпорядкування, в тому числі в бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна та в інших компетентних органах з питань, які будуть стосуватися розпорядження (а при необхідності продажу, здачі в оренду, передачі в іпотеку, укласти та підписати попередній договір або договір про наміри), належною їй на праві власності квартири під АДРЕСА_2 .

Стаття 244 Цивільного кодексу України визначає, що представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю.

Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

За довіреністю на право розпорядження нерухомим майном власник нерухомого майна може передати частину своїх повноважень офіційному представнику щодо розпорядження його майном.

Виходячи із обсягу повноважень, які передала ОСОБА_3 , на вчинення дій щодо нерухомого майна, а саме вказаної вище квартири, ОСОБА_1 не вбачається надання права користування вказаною квартирою, а лише представляти її інтереси у визначених в довіреності органах та установах, вчиняти від її імені відповідні дії, подавати документи тощо, тобто уповноважено на право розпорядження квартирою перед третіми особами.

За приписами статті 401 Цивільного кодексу України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Водночас, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду (ст.402 ЦК України).

Позивачем не було подано до відповідача, так і до суду, доказів щодо надання ОСОБА_3 йому права користування (проживання) квартирою під АДРЕСА_2 , зокрема договору, заповіту чи рішення суду.

Враховуючи викладене, не надавши належних і достовірних документів в підтвердження проживання у місті Києві, у позивача фактично були відсутні підстави для звернення із заявою про допуск до складення кваліфікаційного іспиту до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури м. Києва. Тобто позивачем не дотримано вимог частини першої статті 8 Закону №5076-VI, а також пункту 1 Розділу 2 Порядку №270.

Окрім того, статтею 6 Закону №5076-VI передбачено, окрім іншого, що адвокатом може бути фізична особа, яка має стаж роботи в галузі права не менше двох років.

У відповідності до підпункту 2 пункту 2 Розділу 2 Порядку №270 одночасно із заявою про допуск до складення кваліфікаційного іспиту Заявник надає наступні документи: документ (документи) про підтвердження наявності у Заявника стажу роботи в галузі права не менше, ніж два роки (оригінал та нотаріально чи за місцем роботи посвідчену копію). Документами, що підтверджують стаж помічника адвоката є: трудовий договір з адвокатом (адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням), довідка (довідки) з компетентного органу (органів) про суму сплаченого єдиного соціального внеску та податку з доходів фізичних осіб за час роботи на посаді помічника адвоката.

Відповідно до пункту 6 розділу 2 Порядку №270 до стажу роботи в галузі права слід зараховувати роботу на посадах:

1) судді, прокурора, слідчого, нотаріуса;

2) помічника адвоката, помічника судді або нотаріуса;

3) юриста, юрисконсульта, головного юрисконсульта, начальника юридичного відділу;

4) роботу на посадах в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, підприємствах, установах, організацій всіх форм власності, якщо такі посади за кваліфікаційними вимогами потребують наявності виключно повної вищої освіти за спеціальністю правознавство/правоохоронна діяльність;

5) науково-педагогічних або наукових працівників, що здійснюють навчання, виховання та професійну підготовку в професійно-технічних, вищих, або післядипломних навчальних закладах, якщо такі посади вимагають наявності повної вищої освіти за спеціальністю правознавство/правоохоронна діяльність;

6) працівників науково-дослідних установ, якщо такі посади вимагають наявності повної вищої освіти за спеціальністю правознавство/правоохоронна діяльність;

7) на інших посадах, які відповідно до закону вимагають наявності повної вищої освіти за спеціальністю правознавство/правоохоронна діяльність.

При виникненні складнощів з віднесенням посади особи до роботи в галузі права слід виходити з кваліфікаційних вимог посадової інструкції Заявника, а також загальних відомостей Класифікатору професій ДК 003:2010.

На підтвердження стажу у галузі права позивач подав відповідачу нотаріально засвідчену копію трудової книжки серії НОМЕР_1 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що згідно трудової книжки він займав наступні посади: 2008-2012 рр. - заступник начальника експертно-методичного відділу Секретаріату Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини Міністерства юстиції України; 2012-2014 рр. - завідувач відділу підготовки конституційних подань Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини; 2012-2018 рр. - заступник начальника Управління дотримання права на інформацію та представництва в Конституційному Суді України Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини. Позивач відмітив, що вказані посади в Міністерстві юстиції України та в структурних підрозділах Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини вимагають наявності як обов`язкової вищої юридичної освіти, так і відповідного досвіду роботи.

Оскільки з трудової книжки не можливо було встановити приналежність займаних посад до галузі права в розумінні саме пункту 6 розділу 2 Порядку №270, з метою підтвердження стажу у галузі права, співробітник відповідача в телефонному режимі просив надати позивачу належним чином завірені копії посадових інструкцій.

Позивач не надав вказаних документів до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури м. Києва, чим позбавив останню перевірити наявність у нього відповідного стажу у галузі права та допустити до складення іспиту.

Суд не бере до уваги посилання позивача на те, що відповідач не повинен був витребовувати у нього будь-які документи, а саме посадові інструкції, адже як передбачено положеннями пункту 6 розділу 2 Порядку №270 при виникненні складнощів з віднесенням посади особи до роботи в галузі права необхідно виходити з кваліфікаційних вимог посадової інструкції заявника, тобто саме заявнику необхідно довести наявність у нього відповідного стажу та надати у порядку підпункту 2 пункту 2 Розділу 2 Порядку №270 підтверджуючі документи. При цьому, вказаною нормою не обмежено перелік таких документів.

Більш того, маючи намір займатись адвокатською діяльністю та з метою допуску до іспиту, саме позивач мав довести відповідність його особи вимогам, установленим частинами першою та другою статті 6 Закону №5076-VI та надати в підтвердження цього усі необхідні документи.

Крім того, надані до позовної заяви копії Положень про відділ контролю у сфері діяльності органів місцевого самоврядування Управління з питань дотримання права на інформацію та представництва в Конституційному суді України Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, затверджені від 22.07.2016 та від 16.02.2018 не підтверджують саме дворічний стаж позивача у галузі права, оскільки на посаду заступника начальника управління-завідувача відділу контролю у сфері діяльності органів місцевого самоврядування Управління з питань дотримання права на інформацію та права на звернення позивача переведено 07.04.2015.

Зважаючи на викладене, оскільки позивачем під час подання заяви про допуск до складення кваліфікаційного іспиту не було надано усіх необхідних документів або інформації про місце проживання чи документи, що підтверджують право на проживання в житлі, про підтвердження відповідного стажу, відповідачем правомірно відмовлено у допуску до складення кваліфікаційного іспиту, що відповідає вимогам Закону №5076-VI та Порядку №270.

Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В даному випадку позивачем в порядку виконання обов`язку, встановленого частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, не доведено суду достовірності своїх доводів, які покладені в основу позову, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав для скасування рішення Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури м. Києва від 20.12.2018 №126.

З урахуванням викладеного, системно проаналізувавши положення чинного законодавства України та надавши оцінку доказам, наявним у матеріалах справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.

Враховуючи положення статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, відшкодування судового збору позивачу не підлягає.

Керуючись ст.ст. 72-77, 139, 241-246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ) відмовити.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст.293, 295-297 КАС України з урахуванням підпункту 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції згідно з Законом України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII.

Суддя В.П. Шулежко