Справа № 826/12142/18
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2019-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

16 липня 2019 року № 826/12142/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Федорчука А.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін адміністративну справу

за позовомАкціонерного товариства "Укртрансгаз" (01021, м. Київ, вул. Кловський узвіз, 9/1)
до Державної фіскальної служби України (04053, м. Київ, Львівська площа, 8), Головного управління ДФС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5)
про визнання протиправними та скасування рішення та вимоги від 06.02.2018 р., зобов`язати вчинити дії

О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:

Позивач, в особі Акціонерного товариства "Укртрансгаз" (надалі - Позивач), звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України (надалі - Відповідач 1), Головного управління ДФС в Одеській області (надалі - Відповідач 2), в якому просить суд: визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДФС в Одеській області від 06.02.2018 року №12188-17; визнати протиправним та скасувати рішення Державної фіскальної служби України від 25.05.2018 року №18104/6/99-99-17-05-15 податкову вимогу Головного управління ДФС в Одеській області від 06.02.2018 року №12188-17; визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДФС в Одеській області та Державної фіскальної служби України щодо не приведення у відповідність інтегрованої картки особового рахунку AT «Укртрансгаз» шляхом відображення сплати земельного податку код 18010500) за 2017 рік за платіжними дорученнями АБ «Укргазбанк» № 1456 від 24.01.2018, платіжним дорученням АБ «Укргазбанк» № 1474 від 25.01.2018 року; зобов`язати Головне управління ДФС в Одеській області та Державну фіскальну службу України виключити з інтегрованої картки Позивача записи про нарахування податкової заборгованості, а саме боргу по земельному податку (код 18010500) в сумі 1056,42 грн, нарахованої у зв`язку та внаслідок подання Позивачем податкової Декларації за 2017 рік та сплати Позивачем податкових зобов`язань, задекларованих у такій податковій декларації.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва 02.08.2018р. відкрито спрощене позовне провадження у справі та запропоновано Відповідачам протягом 20 календарних днів з дня одержання цієї ухвали надати суду відзив на позовну заяву.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначає, що Товариством своєчасно та в повному обсязі виконано свої зобов`язання щодо сплати земельного податку за грудень 2017 р., а прийняття рішення контролюючим органом щодо наявності податкового боргу є неправомірним.

Відповідачем 1 надано суду письмовий відзив на позовну заяву, в якому зазначає, що за даними ІТС «Податковий блок» станом на 21.05.2018 р. податковий борг із земельного податку у Позивача у сумі 1056,42 грн. залишається непогашеним. Контролюючим органом доведено правомірність прийняття спірних рішень, а отже позовні вимоги про їх скасування є безпідставними.

Представник Відповідача 2 заперечував проти задоволення позову з підстав викладених у письмовому відзиві на позовну заяву.

Частиною 5 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд м. Києва зазначає наступне.

В С Т А Н О В И В:

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, що за даними ІТС "Податковий блок" станом на 16.02.2018 року у ПАТ "УКРТРАНСГАЗ" обліковувався податковий борг із земельного податку в сумі 1056,42 грн., який виник в результаті несплати самостійно задекларованих податкових зобов`язань згідно з податковим розрахунком земельного податку з юридичних осіб від 30.01.2018 року № за місцем розташування об`єкта оподаткування на території Надлиманської сільської ради.

ГУ ДФС в Одеській області винесло податкову вимогу від 06.02.2018 №12188-17, у зв`язку наявністю податкового боргу із земельного податку з юридичних осіб в сумі 1056,42 грн.

Не погоджуючись з спірною вимогою Позивачем подано скаргу до Державної фіскальної служби України (надалі - ДФС України), за результатом розгляду скарги ДФС України прийнято рішення від 25.05.2018 р. №18104/6/99-99-17-05-15, яким залишено без змін податкову вимогу, а скаргу Позивача без задоволення.

Позивач вважає, що вказані рішення (податкова вимога від 06.02.2018 №12188-17, виписана ГУ ДФС в Одеській області та рішення Державної фіскальної служби України від 25.05.2018 №18104/6/99-99-17-05-15) є протиправними та підлягають скасуванню, звернувся до суду з даним позовом.

Повно та всебічно дослідивши наявні матеріали справи, а також норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку про часткове обґрунтування позовних вимог, виходячи з наступного.

В частині позовних вимог щодо визнання протиправним та скасувати рішення Державної фіскальної служби України від 25.05.2018 року №18104/6/99-99-17-05-15, Суд зазначає наступне.

У відповідності до положень пункту 55.1 статті 55 Податкового кодексу України, податкове повідомлення-рішення про визначення суми грошового зобов`язання платника податків або будь-яке інше рішення контролюючого органу може бути скасоване контролюючим органом вищого рівня під час проведення процедури його адміністративного оскарження та в інших випадках у разі встановлення невідповідності таких рішень актам законодавства.

Стаття 56 Податкового кодексу України регулює питання оскарження рішень контролюючих органів.

Так, вищезазначеною статтею встановлено, що рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку. У разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Відповідно до частин першої та другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ. До адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Пунктом 8 частини першої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що позивач - особа, на захист прав, свобод та інтересів якої подано адміністративний позов до адміністративного суду, а також суб`єкт владних повноважень, на виконання повноважень якого подана позовна заява до адміністративного суду.

Частиною першою статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України, встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Таким чином до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, водночас відповідно до зазначених норм право особи на звернення до адміністративного суду обумовлено суб`єктивним уявленням особи про те, що її право чи законний інтерес потребує захисту, однак обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду.

При цьому неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану її суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Отже, рішення суб`єкта владних повноважень є такими, що порушують права і свободи особи в тому разі, якщо, по-перше, такі рішення прийняті владним суб`єктом поза межами визначеної законом компетенції, а по-друге, оспорюванні рішення є юридично значимими, тобто такими, що мають безпосередній вплив на суб`єктивні права та обов`язки особи шляхом позбавлення можливості реалізувати належне цій особі право або шляхом покладення на цю особу будь-якого обов`язку.

Рішення ДФС України не є юридично значеним для Позивача, оскільки зазначене рішення не має безпосереднього впливу на суб`єктивні права та обов`язки Позивача шляхом позбавлення його можливості реалізувати належне йому право або шляхом покладення на нього особу будь-якого обов`язку, отже сама по собі не породжує для Позивача настання будь-яких юридичних наслідків та не впливає на його права та обов`язки.

З огляду на викладене Суд приходить до висновку про те, що оскільки рішення про результати розгляду скарги само по собі не породжує для Позивача настання будь-яких юридичних наслідків та не впливає на права та обов`язки, то не виникає і передумови для здійснення захисту права або законного інтересу, шляхом визнання протиправним та скасування зазначеного рішення, а отже позовні вимога в даній частині є необґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Отже, Суд приходить до висновку, що Відповідач 1 діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, обґрунтовано, з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають в частині скасування рішення від 25.05.2018 року №18104/6/99-99-17-05-15

В частині позовних вимог щодо визнання протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДФС в Одеській області від 06.02.2018 року №12188-17, Суд зазначає наступне.

Відповідно до пп. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Підпунктом 10.1.1 п. 10.1 ст. 10 та пп.265.1.3 п. 265.1 ст. 265 ПК України встановлено, що плата за землю у складі податку на майно належить до місцевих податків.

Згідно із п. 12.3 ст. 12 ПК України сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, у межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.

Пунктом 10.5 ст. 10 ПК України встановлено, що зарахування місцевих податків та зборів до відповідних місцевих бюджетів здійснюється відповідно до Бюджетного кодексу України (надалі - БК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 78 БК України казначейське обслуговування місцевих бюджетів здійснюється органами Казначейства України відповідно до статті 43 цього Кодексу. Казначейство України веде облік усіх надходжень, що належать місцевим бюджетам, та за поданням органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, погодженим з відповідними місцевими фінансовими органами, здійснює повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до бюджету.

Частиною 5 ст.78 БК України визначено, що податки і збори та інші доходи місцевого бюджету визнаються зарахованими до місцевого бюджету з дня зарахування відповідно на єдиний казначейський рахунок та рахунки, відкриті в установах банків державного сектору згідно з частиною другою цієї статті, і не можуть акумулюватися на рахунках органів, що контролюють справляння надходжень бюджету.

Згідно з п.286.2 ст.286 ПК України платники плати за землю (крім фізичних осіб) самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями. Подання такої декларації звільняє від обов`язку подання щомісячних декларацій.

Позивач зазначає, що не заперечується Відповідачами, що Товариство обчислило суму земельного податку станом на 1 січня 2017 року та 16 лютого 2017 року подало до контролюючого органу декларацію з податку на землю (надалі - Декларація) з реєстраційним номером № за місцезнаходженням об`єкта/об`єктів оподаткування (земельні ділянки, які знаходяться за адресою Одеська область, Овідіопольський район, с. Надлиманське) , до Чорноморської ОДПІ ГУ ДФС (Овідіопольське відділення) Надлиманська сільська рада.

Пунктом 287.3 ст.287 ПК України визначено, що податкове зобов`язання щодо плати за землю, визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.

Станом на січень 2018 року територіальна громада Надлиманська сільська рада, на підставі Закону України від 05 лютого 2015 року № 157-VIII «Про добровільне об`єднання територіальних громад», увійшла до складу новоутвореного об`єднання територіальних громад (ОТГ) - ОТГ Маяки Біляївського району Одеської області.

Внаслідок об`єднання територіальних громад та створення ОТГ Маяки Біляївського району Одеської області, відповідно до приписів Бюджетного кодексу України, 02.01.2018р. Головним управлінням Державної казначейської служби України були закриті бюджетні рахунки Надлиманської сільської ради району Одеської області та відкритий новий бюджетний рахунок.

Як вбачається з матеріалів справи, що AT «Укртрансгаз» в особі філії УМГ «Прикарпатрансгаз» сплатило на рахунок ГУ ДКСУ в Одеській області (Надлиманська сільська рада), а саме - 24.01.2018 р., що підтверджується платіжними дорученнями АБ «Укргазбанк» № 1456 від 24.01.2018 р., копія якого міститься в матеріалах справи.

З аналізу матеріалів справи вбачається, що станом на дату оплати вказаного узгодженого податкового зобов`язання з плати за землю за грудень 2017р. (24.01.2018р.) за земельну ділянку, яка розміщена на території Надлиманської сільської ради, Позивач не мав можливості сплатити його на бюджетні рахунки вказаних сільських рад, у зв`язку з їх закриттям внаслідок об`єднання в нову територіальну громаду та відкриттям нового бюджетного рахунку відповідної об`єднаної територіальної громади.

Тому, AT «Укртрансгаз» в особі філії УМГ «Прикарпатрансгаз» (повторно) сплатило на рахунок ГУ ДКСУ в Одеській області (Біляївського району (ОТ), а саме - 25.01.2018 р., що підтверджується платіжними дорученнями АБ «Укргазбанк» № 1474 від 25.01.2018 р. на суму 1056,42 грн. (призначення платежу: земельний податок з юридичних осіб за грудень 2017р. Надлиманської с/р), копія якого міститься в матеріалах справи.

При цьому, зміну бюджетних рахунків вказаних територіальних громад в подальшому було підтверджено листом Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області від 23.03.2018р. №743/10/15-03-07-00 (надалі - Лист від 23.03.2018р. №743/10/15-03-07-00).

Відповідно до п. 54.1 ст. 54 та п. 59.1 ст. 59 ПК України у податкового органу виникає право надіслання податкової вимоги у разі не сплати платником податку суми грошового зобов`язання, визначеного ним у податковій декларації або уточнюючому розрахунку, в установлені строки.

У Лист від 23.03.2018р. №743/10/15-03-07-00 зазначено, що борг по земельному податку (код ) в сумі 1056,42 грн. виник з технічних причин та не є дійсним.

Також, у Листі Офіс ВПП ДФС №21960/10/28-10-17-23 від 24.05.2018 р. зазначено наступне: «Станом на 24.05.2018 згідно даних інтегрованих карток платника податків ПАТ «Укртрансгаз» за неосновним місцем обліку обліковується податковий борг технічного характеру по орендній платі за землю, земельному податку та податку на нерухоме майно та надходжень від викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами забруднення згідно з додатком, який виник у зв`язку із створення об`єднаних територіальних громад (далі - ОТГ), до складу яких входять сільські, селищні та міські територіальні громади. Зазначені зобов`язання сплачені ПАТ «Укртрансгаз» на рахунки відкриті для ОТГ, а нарахування відображені в ІКП за місцем розташування земельних ділянок. ДФС України проводиться робота по приведення у відповідність ІКП та усунення технічного боргу.».

Суд звертає увагу, що Контролюючі органи підтверджують, що в базі в ІКП міститься інформація по наявність боргу з земельного податку, який сплачено платником податків, а виник даний борг з технічних причин.

З аналізу матеріалів справи та норм права, Суд приходить до висновку, що податкова вимога від 06.02.2018 року №12188-17 Головного управління ДФС в Одеській області винесена з порушенням вимог законодавства, а тому підлягає скасуванню.

В частині позовних вимог щодо визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДФС в Одеській області та Державної фіскальної служби України щодо не приведення у відповідність інтегрованої картки особового рахунку AT «Укртрансгаз» шляхом відображення сплати земельного податку код 18010500) за 2017 рік за платіжними дорученнями АБ «Укргазбанк» № 1456 від 24.01.2018, платіжним дорученням АБ «Укргазбанк» № 1474 від 25.01.2018 року та зобов`язати Головне управління ДФС в Одеській області та Державну фіскальну службу України виключити з інтегрованої картки Позивача записи про нарахування податкової заборгованості, а саме боргу по земельному податку (код 18010500) в сумі 1056,42 грн, нарахованої у зв`язку та внаслідок подання Позивачем податкової Декларації за 2017 рік та сплати Позивачем податкових зобов`язань, задекларованих у такій податковій декларації, Суд зазначає наступне.

В матеріалах справи містяться Листи Офісу ВПП ДФС №17952/10/28-10-17-02-23 від 24.04.2018 р., ДФС №21960/10/28-10-17-23 від 24.05.2018 р. в яких зазначено, що податковий борг (по орендній платі за землю), який виник у Позивача, має технічний характер.

Інтегрована картка платника (далі - ІКП) - це форма оперативного обліку податків, зборів, митних платежів до бюджетів та єдиного внеску, що ведеться за кожним видом платежу та включає перелік показників підсистем інформаційної системи органів ДФС, які характеризують стан розрахунків платника з бюджетами та цільовими фондами.

Згідно п.1 Розділу II Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 07.04.2016 року №422 визначено, що ІКП містить інформацію про облікові операції та облікові показники, які характеризують стан розрахунків платника податків з бюджетами та цільовими фондами за відповідним видом платежу.

Отже, інтегрована картка є документом, який знаходиться в оперативному стані і відображає облік нарахованих і сплачених сум платежів до бюджету. Зазначення в ньому сум недоїмки та пені, які не підлягають сплаті в даному випадку, але в картці зазначені як наявна заборгованість порушує права позивача, оскільки відображає суму не існуючого податкового боргу та впливає на стан подальших розрахунків по податку.

Суд звертає увагу, що на час розгляду справи Контролюючим органом не прийнято заходів з метою приведення у відповідність даних інтегрованої картки платника податків, не скасовано податковий борг, який виник з технічних обставин, що порушує права Позивача, зокрема доказів, що це спростовують матеріали справи не містять.

Виходячи з вищевикладеного, протиправність вказаного рішення Контролюючого органу полягає в тому, що податковий борг у розмірі 1056,42 грн. за узгодженими податковим зобов`язанням з податку на землю грудень 2017р. у Позивача відсутній, так як вказане податкове зобов`язання було сплачено у повному обсязі та в межах граничного строку визначеного ПК України.

Суд вважає, що платник податків не повинен нести негативні наслідки фінансового характеру та притягуватися до відповідальності внаслідок технічних помилок в інформаційних базах контролюючого органу та відсутності технічної можливості у останнього їх усунути.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача в частині щодо визнання протиправною бездіяльність Головного управління ДФС в Одеській області та Державної фіскальної служби України щодо не приведення у відповідність інтегрованої картки особового рахунку AT «Укртрансгаз» шляхом відображення сплати земельного податку код 18010500) за 2017 рік за платіжними дорученнями АБ «Укргазбанк» № 1456 від 24.01.2018, платіжним дорученням АБ «Укргазбанк» № 1474 від 25.01.2018 року є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Водночас, Суд зазначає, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Тобто законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

Обрана Судом форма захисту порушених прав у даному випадку не є втручанням у дискреційні повноваження Відповідача.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» практика ЄСПЛ підлягає застосуванню судами як джерело права.

Згідно судової практики Європейського суду з прав людини (рішення по справі Олссон проти Швеції від 24 березня 1988 року) запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців, водночас, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.

При цьому, Суд застосовує висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішенні від 01.07.2003 р. по справі «Суомінен проти Фінляндії», відповідно до яких, саме орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Крім того, Суд враховує правову позицію, висловлену в рішенні Європейського Суду з прав людини від 20.10.2011 р. у справі «Рисовський проти України», в якому Суд зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.

Як вбачається з матеріалів справи, Відповідачем протиправно прийнято спірне рішення, при цьому не враховано всіх обставин справи та для уникнення в майбутньому вчинення протиправних дій, Суд вважає, що в даному випадку суд наділений правом зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії.

При цьому, Судом враховується, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Аналогічна позиція, викладена в постанові Верховного Суду України від 16.09.2015 (справа №21-1465а15), згідно якої спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що позовні вимоги Позивача в частині щодо зобов`язати Головне управління ДФС в Одеській області та Державну фіскальну службу України виключити з інтегрованої картки Позивача записи про нарахування податкової заборгованості, а саме боргу по земельному податку (код 18010500) в сумі 1056,42 грн, нарахованої у зв`язку та внаслідок подання Позивачем податкової Декларації за 2017 рік та сплати Позивачем податкових зобов`язань, задекларованих у такій податковій декларації, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Частиною другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

З урахуванням викладеного, Суд приходить до висновків про задоволення позовних вимог частково.

Керуючись положеннями статей 2 - 4, 7, 9, 11, 44, 72-78, 79, 194, 241-246, 250, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Акціонерного товариства "Укртрансгаз" (адреса: 01021, м. Київ, вул. Кловський узвіз, 9/1, ) задовольнити частково.

2. Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДФС в Одеській області від 06.02.2018 року №12188-17.

3. Визнати протиправною бездіяльність Головного управління ДФС в Одеській області та Державної фіскальної служби України щодо не приведення у відповідність інтегрованої картки особового рахунку AT «Укртрансгаз» шляхом відображення сплати земельного податку код 18010500) за 2017 рік за платіжними дорученнями АБ «Укргазбанк» № 1456 від 24.01.2018, платіжним дорученням АБ «Укргазбанк» № 1474 від 25.01.2018 року

4. Зобов`язати Головне управління ДФС в Одеській області та Державну фіскальну службу України виключити з інтегрованої картки Позивача записи про нарахування податкової заборгованості, а саме боргу по земельному податку (код 18010500) в сумі 1056,42 грн, нарахованої у зв`язку та внаслідок подання Акціонерним товариством "Укртрансгаз" (01021, м. Київ, вул. Кловський узвіз, 9/1) податкової Декларації за 2017 рік та сплати податкових зобов`язань, задекларованих у такій податковій декларації.

5. В іншій частині позовних вимог відмовити повністю.

6. Стягнути з Державної фіскальної служби України (адреса: 04053, м. Київ, Львівська площа, 8) за рахунок державних асигнувань на користь Акціонерного товариства "Укртрансгаз" (адреса: 01021, м. Київ, вул. Кловський узвіз, 9/1, ) судові витрати в сумі 1762,00 грн (одну тисячу сімсот шістдесят дві гривні 00 копійок).

7. Стягнути з Головного управління ДФС в Одеській області (адреса: 65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5) за рахунок державних асигнувань на користь Акціонерного товариства "Укртрансгаз" (адреса: 01021, м. Київ, вул. Кловський узвіз, 9/1, ) судові витрати в сумі 3524,00 грн (три тисячі п`ятсот двадцять чотири гривні 00 копійок).

Відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Згідно ч. 1 ст. 295 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. У відповідно до пп. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.Б. Федорчук