Справа № 1.380.2019.002631
Суддя: Старунський Дмитро Миколайович
Дата ухвалення: 2019-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2019 рокуЛьвів№ 857/6220/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Курильця А.Р.,

за участю секретаря судового засідання Болюк Н.В.,

представника позивача Шиби А.І.,

розглянувши у судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 травня 2019 року у справі № 1.380.2019.002631 (рішення ухвалено в м. Львові, головуючий суддя Мартинюк В.Я.) за заявою Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лемберг-Плаза Сервіс» про підтвердження обгрунтованості адміністративного арешту майна платника податків,

в с т а н о в и в:

ГУ ДФС у Львівській області 24.05.2019 звернулося в суд із заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лемберг-Плаза Сервіс», в якій просило підтвердити обґрунтованість адміністративного арешту майна ТзОВ «Лемберг-Плаза Сервіс».

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 27 травня 2019 року у задоволенні заяви відмовлено повністю.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ГУ ДФС у Львівській області оскаржило його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, який заяву про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна ТзОВ «Лемберг-Плаза Сервіс» задовольнити.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що при виході за адресою платника 23.05.2019 з метою проведення перевірки, директор ТзОВ «Лемберг-Плаза Сервіс» Кузик Тарас Романович відмовився допустити посадову особу ГУ ДФС у Львівській області до проведення позапланової виїзної перевірки, про що складено акт відмови від допуску до проведення перевірки від 23.05.2019. Апелянт вказує, що арешт коштів на рахунку платника податків відповідно до абзацу другого підпункту 94.6.2 пункту 94.6 статті 94 Податкового кодексу України здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду. У такому разі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу подається до суду протягом 24 годин з моменту встановлення обставин, що зумовлюють таке звернення до суду. Рішення про застосування адміністративного арешту прийнято начальником Головного управління ДФС у Львівській області 24.05.2019.

Із врахуванням вищевикладеного, апелянт зазначає, що акт недопуску до перевірки засвідчує факт відмови відповідача від проведення документальної позапланової виїзної перевірки за наявності законних підстав для її проведення.

Відповідач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні позивач підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Відповідач в судове засідання не прибув, про дату, час і місце апеляційного розгляду був повідомлений належним чином, тому колегія суддів, у відповідності до ч. 2 ст. 313 КАС України, вважає за можливе розглядати справу за його відсутності.

Заслухавши суддю - доповідача, представника позивача, перевіривши підстави для апеляційного перегляду відповідно до доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та матеріалами справи підтверджується, що ГУ ДФС у Львівській області прийнято наказ №3024 від 20.05.2019 «Про проведення документальної позапланової перевірки ТзОВ «Лемберг-Плаза-Сервіс» з питань достовірності нарахування від`ємного значення суми, яка приймає участь в бюджетному відшкодуванні ПДВ по декларації з ПДВ за вересень 2018 року.

Під час виходу на перевірку керівником ТзОВ «Лемберг-Плаза-Сервіс» Кузик Т.Р. та головним бухгалтером Курило М.В. 23.05.2019 о 17:00 год було відмовлено в допуску до проведення документальної позапланової виїзної перевірки.

Рішенням від 24.05.2019 за №26529/10/12-2 застосовано умовний адміністративний арешт майна платника податків - ТзОВ «Лемберг-Плаза-Сервіс».

З метою підтвердження обґрунтованості умовного адміністративного арешту майна платника податків контролюючий орган звернувся до суду з відповідною заявою.

Відмовляючи у задоволенні заяви позивача щодо підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податку, суд першої інстанції виходив з того, що контролюючим органом вже призначалась та була проведена камеральна перевірка з питань достовірності нарахування сум бюджетного відшкодування ПДВ на поточний рахунок платника податку за вересень 2018 року, а тому відповідач не допустив працівників заявника до позапланової виїзної документальної перевірки у відповідності до норм ПК України.

З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.

Частина 2 статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 94.1, пп. 94.2.3 п. 94.2, п. п. 94.4 - 94.6, 94.10 ст. 94 Податкового кодексу України (далі - ПК України), адміністративний арешт майна платника податків (далі - арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом.

Арешт майна може бути застосовано, якщо з`ясовується одна з таких обставин, зокрема, платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків.

Арешт майна може бути повним або умовним.

Умовним арештом майна визнається обмеження платника податків щодо реалізації прав власності на таке майно, який полягає в обов`язковому попередньому отриманні дозволу керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу на здійснення платником податків будь-якої операції з таким майном. Зазначений дозвіл може бути виданий керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу, якщо за висновком податкового керуючого здійснення платником податків окремої операції не призведе до збільшення його податкового боргу або до зменшення ймовірності його погашення.

Керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків, яке надсилається: платнику податків з вимогою тимчасово зупинити відчуження його майна; іншим особам, у володінні, розпорядженні або користуванні яких перебуває майно такого платника податків, з вимогою тимчасово зупинити його відчуження.

Арешт на майно може бути накладено рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, обґрунтованість якого протягом 96 годин має бути перевірена судом.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 283 Кодексу адміністративного судочинства України, провадження у справах за зверненням органів доходів і зборів при здійсненні ними визначених законом повноважень здійснюється на підставі заяви таких органів щодо підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків.

Згідно частини 2 зазначеної статті, заява подається до суду першої інстанції протягом 24 годин з моменту встановлення обставин, що зумовлюють звернення до суду, за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом, у письмовій формі.

Згідно з частинами 4, 5 вказаної статті, суд ухвалою відмовляє у відкритті провадження за заявою, якщо: 1) заявлено вимогу, не передбачену частиною першою цієї статті; 2) із поданих до суду матеріалів вбачається спір про право. Відмова у відкритті провадження за заявою унеможливлює повторне звернення заявника з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами до суду в загальному порядку.

Слід зауважити, що наявність спору про право в окремих випадках може бути виявлено після відкриття провадження у справі за відповідною заявою. В такому разі суд також повинен закрити провадження у справі, оскільки відповідні вимоги не можуть бути розглянуті в порядку окремого виду адміністративного провадження, яким є провадження за заявою контролюючого органу.

Спір про право, в розумінні статті 283 Кодексу адміністративного судочинства України має місце в разі, якщо предметом спору є правовідносини, існування яких є передумовою виникнення підстав для застосування спеціальних заходів, перелічених у зазначеній статті.

Зокрема, спір про право наявний у разі, коли платник податків висловлює незгоду з рішенням контролюючого органу, що було підставою для виникнення обставин для подання відповідної заяви.

Між тим, стаття 283 КАС України не містить переліку будь-яких критеріїв такої незгоди як підстави для висновку про існування спору про право. Отже, у кожному конкретному випадку в залежності від змісту правовідносин суд повинен оцінити форму вираження відповідної незгоди учасника провадження на предмет існування спору. Така незгода має втілюватись у вчиненні учасником процесу об`єктивно необхідних дій для відновлення порушеного права.

Оскарження відповідачем наказу про проведення документальної перевірки є способом захисту, спрямованим на відновлення порушеного права, зумовленого наслідками такого контрольного заходу.

У спірній ситуації звернення до суду із заявою щодо підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту випливає з правовідносин, які виникли у зв`язку з недопуском до проведення перевірки на підставі вищезазначеного наказу. Відтак, незгода платника із проведенням перевірки (оскарження в судовому порядку наказу про проведення документальної перевірки) підтверджує існування спору про право в цих правовідносинах.

За таких обставин, за умови наявності спору про право між сторонами виключається можливість розгляду та вирішення заяви у справах за зверненням контролюючого органу про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків в порядку ст. 283 КАС України.

Вказана правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду від 15.08.2018 у справі №804/1453/17 та від 14.11.2018 у справі № 818/907/16.

Ці правові позиції Верховного Суду колегія суддів бере до уваги, так як ст. 283 КАС України передбачає наявність спору про право як підставу для відмови у відкритті провадження за заявою про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту, що є аналогічним ст. 183-3 КАС України в редакції до 15.12.2017.

Як встановлено судом, ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 24.05.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №1.380.2019.002578 за позовом ТзОВ «Лемберг-Плаза Сервіс» до ГУ ДФС у Львівській області про визнання протиправним та скасування наказу № 3024 від 20.05.2019 «Про проведення документальної позапланової перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «Лемберг-Плаза Сервіс».

В даному випадку про наявність спору про право свідчить оскарження до суду підприємством наказу контролюючого органу про проведення документальної перевірки.

Підсумовуючи наведене, суд встановив, що ТзОВ «Лемберг-Плаза Сервіс» заперечує законність проведення перевірки, не допуск до якої й зумовив звернення ГУ ДФС у Львівській області із заявою про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна ТзОВ «Лемберг-Плаза Сервіс». Товариство вчиняє дії направлені на відновлення порушеного, на його думку, права шляхом оскарження наказу ГУ ДФС у Львівській області № 3024 від 20.05.2019 «Про проведення документальної позапланової перевірки ТзОВ «Лемберг-Плаза Сервіс».

Таким чином, між сторонами виник спір про право. Існування у спірних правовідносинах спору про право, на переконання колегії суддів, виключає можливість розгляду заяви контролюючого органу про підтвердження обгрунтованості адміністративного арешту майна платника податків.

Керуючись статтями 243, 250, 272, 283, 308, 310, 313, 315, 317, 319, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 травня 2019 року у справі № 1.380.2019.002631 скасувати.

Провадження у справі за заявою Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лемберг-Плаза Сервіс» про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків - закрити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя Д. М. Старунський
судді В. М. Багрій
А. Р. Курилець