Справа № 320/3024/19
Суддя: Терлецька О.О.
Дата ухвалення: 2019-07-29 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 липня 2019 року справа №320/3024/19
Суддя Київського окружного адміністративного суду Терлецька О.О., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області про визнання протиправними дій,

в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з позовом до Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, в якому просять суд:

- визнати відмову Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області щодо відмови у реєстрації місця проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 протиправною;

- зобов`язати Фурсівську сільську раду Білоцерківського району Київської області зареєструвати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою АДРЕСА_1 , обслуговуючий кооператив садове товариство "Городок Хуторок", с. Фурси, Білоцерківський район, Київська область.

На обґрунтування заявлених вимог позивачі зазначили, що звернулись до відповідача із заявами про реєстрацію місця проживання в садовому будинку, який належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору дарування садового будинку. Однак, отримали відмову у такій реєстрації, яка мотивована неподанням необхідних документів щодо належності садового будинку до об`єкту житлової нерухомості.

Позивачі вважають таку відмову відповідача незаконною, оскільки такої підстави як проживання в садовому будинку для відмови у реєстрації проживання законодавством не визначено, а також в чинному законодавстві відсутня норма, яка б забороняла їм зареєструвати місце проживання у будинку, який придатний до проживання.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 20.06.2019 відкрито загальне позовне провадження в даній адміністративній справі.

Заперечуючи проти позову в письмовому відзиві, Фурсівська сільська рада Білоцерківського району Київської області просила відмовити в його задоволенні та зазначила, що ОСОБА_1 є власником садового будинку, який придатний для проживання у літній (сезонний період), а реєстрація місця проживання проводиться лише у житлових будинках. Між тим, будь-яких свідчень того, що цей будинок у порядку, визначеному чинним законодавством, був переведений в жилий будинок, позивачами не надано.

У зв`язку із цим, Фурсівська сільська рада Білоцерківського району Київської області вважає, що відмовляючи у реєстрації місця проживання позивачів, діяла виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , перебувають у шлюбі з 01.11.2008 року. На даний час проживають за адресою АДРЕСА_1 . Даний будинок належить ОСОБА_1 на підставі Договору дарування садовою будинку від 03.01.2019 p., а на підставі Договору дарування земельної ділянки від 03.01.2019 р земельна ділянка площею 0,0165 га, на якій розташований будинок.

03.05.2019 р. позивачі звернулись з заявами про реєстрацію місця проживання до Фурсівської сільської ради. В даних заявах просили зареєструвати їхнє місце проживання та надати реквізити для сплати Державного мита за реєстрацію місця проживання.

На вказаній заяви позивачами отримані відповіді Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області від 07.05.2019 №588/02-14 та №589/02-14, згідно із якими їм відмовлено у реєстрації.

Мотивовані такі відмови у зв`язку з тим, що з наданих документів слідує, що садовий будинок не являється житлом в розумінні законодавства України, тому на думку відповідача, зареєструвати місце проживання в ньому не можливо.

Вважаючи спірні відмови безпідставними та такими, що не ґрунтується на нормах чинного законодавства, позивачі звернулись з даним адміністративним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, які склались між сторонами спору, суд звертає увагу на наступні обставини справи та норми законодавства.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод (по тексту - Конвенція), Законом України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі - Закон № 1382-IV), Цивільним кодексом України (нижче - ЦК України), Житловим кодексом Української РСР (надалі - ЖК УРСР), постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» (надалі - Правила № 207), та іншими нормативно-правовими актами (тут і по тексту відповідні нормативно-правові акти наведено в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Частиною 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну.

Згідно ст. 2 «Свобода пересування» Протоколу № 4 Конвенції, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

В силу приписів ст. 6 Закону № 1382-IV, громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.

Для реєстрації особа або її представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг): письмову заяву; документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження; квитанцію про сплату адміністративного збору; документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).

Забороняється вимагати для реєстрації місця проживання подання особою інших, ніж передбачених цією статтею, документів.

Правила № 207 визначають механізм здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні, а також встановлюють форми необхідних для цього документів.

Пунктами 3-4 Правил № 207 визначено, що реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.

Громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом 30 календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.

Реєстрація місця проживання/перебування або зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється в день подання особою або її представником документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена одночасно із зняттям з попереднього місця проживання.

Згідно із пунктами 8, 9 зазначених Правил, документи для здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи подаються до органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг) з урахуванням вимог Закону України «Про адміністративні послуги».

Відомості про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання вносяться до паспорта громадянина України, тимчасового посвідчення громадянина України, посвідки на постійне проживання, посвідки на тимчасове проживання, посвідчення біженця, посвідчення особи, яка потребує додаткового захисту, посвідчення особи, якій надано тимчасовий захист (далі - документи, до яких вносяться відомості про місце проживання), а відомості про реєстрацію місця перебування - до довідки про звернення за захистом в Україні (документ, до якого вносяться відомості про місце перебування) шляхом проставлення в них відповідного штампа реєстрації місця проживання/перебування особи за формою згідно з додатком 1.

Орган реєстрації відмовляє в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання, якщо: особа не подала необхідних документів або інформації; у поданих документах містяться недостовірні відомості або подані документи є недійсними; звернулася особа, яка не досягла 14 років.

Рішення про відмову в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання приймається в день звернення особи або її представника шляхом зазначення у заяві про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання підстав відмови. Зазначена заява повертається особі або її представнику (пункт 11 Правил № 207).

Суд зазначає, що такої підстави як проживання в садовому будинку для відмови у реєстрації проживання законодавством, яке регулює спірні відносини не визначено.

Окрім того, відповідно до ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Положеннями ст.ст. 379, 380 ЦК України визначено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання.

Таким чином, у даному випадку слід виходити з таких характеризуючих ознак об`єкту нерухомості, як пристосування та придатність будинку для постійного проживання.

Відповідно ж до статті 4 Житлового кодексу УРСР (чинного на час виникнення спірних правовідносин), жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР, утворюють житловий фонд. Житловий фонд включає:

- жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі (державний житловий фонд);

- жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать колгоспам та іншим кооперативним організаціям, їх об`єднанням, профспілковим та іншим громадським організаціям (громадський житловий фонд);

- жилі будинки, що належать житлово-будівельним кооперативам (фонд житлово-будівельних кооперативів);

- жилі будинки (частини будинків), квартири, що належать громадянам на праві приватної власності (приватний житловий фонд);

- квартири в багатоквартирних жилих будинках, садибні (одноквартирні) жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях усіх форм власності, що надаються громадянам, які відповідно до закону потребують соціального захисту (житловий фонд соціального призначення).

До житлового фонду включаються також жилі будинки, що належать державно-колгоспним та іншим державно-кооперативним об`єднанням, підприємствам і організаціям.

До житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру.

З аналізу вище зазначених норм ЖК УРСР вбачається, що садовий будинок не зазначений в переліку об`єктів, які не входять до житлового фонду.

Як слідує з матеріалів справи, будинок за адресою АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на підставі Договору дарування садовою будинку від 03.01.2019 p., знаходиться в межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці, є об`єктом нерухомого майна, який призначений та придатний для постійного проживання у ньому та є постійним місцем проживанням позивачів.

Твердження відповідача про те, що вказаний будинок є садовим будинком, тобто, придатним для проживання в ньому лише в літній (сезонний) період, є необґрунтованими, оскільки навіть за такої умови не позбавляють такий об`єкт нерухомого майна ознак, притаманних житлу, а тому підтверджує право позивача зареєструвати своє місце проживання.

Аналогічна правова позиція була неодноразово викладена в ухвалах Вищого адміністративного суду України (справи № 801/4384/13-а, 802/4361/13-а) та Київського апеляційного адміністративного суду (справа № 756/11390/17).

Виходячи зі змісту статті 6 Конвенції, справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.

Рішенням ЄСПЛ від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути почуті, тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.

За правилами ст. 74 КАС України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 75 КАС України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 76 КАС України).

У відповідності до ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Статтею 79 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В силу положень ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Беручи до уваги зазначені правові положення законодавства та обставини цієї справи, що викладені в мотивувальній частині рішення, суд приходить до висновку про можливість проведення реєстрації місця проживання позивачів за адресою садового будинку, оскільки такий будинок, ніяким чином не позбавляє його ознак, притаманних житлу, та, відповідно, не позбавляє позивачів права зареєструвати своє місце проживання в ньому.

В свою чергу, надані на протиставлення доводам позивача аргументи відповідача не спростовують висновків суду про невідповідність вимогам ст. 2 КАС України рішення про відмову в реєстрації місця проживання.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачами за подання позовної заяви сплачено судовий збір, таким чином, вказані витрати підлягають присудженню на їх користь за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:
Адміністративний позов задовольнити.

Визнати відмову Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області щодо відмови у реєстрації місця проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 протиправною.

Зобов`язати Фурсівську сільську раду Білоцерківського району Київської області зареєструвати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою АДРЕСА_1 , обслуговуючий кооператив садове товариство "Городок Хуторок", с. Фурси, Білоцерківський район, Київська область.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) сплачений ним судовий збір у розмірі 768 (сімсто шістдесят вісім) грн 40 коп за рахунок бюджетних асигнувань Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області ().

Стягнути на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ) сплачений нею судовий збір у розмірі 768 (сімсто шістдесят вісім) грн 40 коп за рахунок бюджетних асигнувань Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області ().

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.
Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Терлецька О.О.