Справа № 120/591/19-а
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2019-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/591/19-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Альчук М.П.

Суддя-доповідач - Смілянець Е. С.

26 липня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Залімського І. Г. Сушка О.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Павлюка Назара Васильовича на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 28 лютого 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Павлюка Назара Васильовича, третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача публічне акціонерне товариство "Альфа-Банк" про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И В :

в лютому 2019 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся в Вінницький окружний адміністративний суд з адміністративним позовом до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павлюка Н.В., третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача публічне акціонерне товариство "Альфа-Банк", про:

- визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Павлюка Назара Васильовича про відкриття виконавчого провадження № 58289027 від 05.02.2019;

- визнання протиправною та скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павлюка Назара Васильовича про стягнення з боржника основної винагороди від 05.02.2019 № 58289027.

Вінницький окружний адміністративний суд рішенням від 28.02.2019 позов задовольнив у повному обсязі. Судове рішення мотивоване тим, що при відкритті виконавчого провадження відповідач не пересвідчився з достовірних джерел про наявність майна боржника у відповідному виконавчому окрузі та порушив приписи ч.2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» щодо місця виконання рішення.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що відповідно до ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі можуть вчинятися ним на всій території України. ПАТ «Альфа-Банк» пред`явив виконавчий напис № 1717 від 13.02.2017 для виконання приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Павлюку Н.В., згідно заяви про примусове виконання рішення. Вважає, що боржник працевлаштований в Філії "Центр управління промисловістю" акціонерного товариства "Українська залізниця", адреса якої: м. Київ, вул І.Федорова, 32, а безготівкові кошти, що перебувають на рахунках позивача у банках, перебувають на території виконавчого провадження, а саме в місті Києві, а тому правомірно 05.02.2019 було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 58289027.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що в виконавчому окрузі м. Києва не проживає та не працює, що підтверджується довідкою з місця роботи, згідно якої виробничий підрозділ Самчинецького кар`єру філії "ЦУП" АТ "Укрзалізниця" знаходиться за адресою: Вінницька область, Немирівський район, с. Райгород, вул. Набережна, 3.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Виходячи з приписів ст. 311 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорту та слідує з матеріалів виконавчого провадження № 58289027.

13.02.2017 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем вчинено виконавчий напис № 1717 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованості в розмірі 135274,43 грн.

ПАТ «Альфа-Банк» пред`явив виконавчий напис № 1717 від 13.02.2017 для виконання приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Павлюку Н.В. згідно заяви про примусове виконання рішення.

05.02.2019 відповідачем було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження № 58289027 про стягнення з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованості в розмірі 135274,43 грн.

Також, 05.02.2019 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Павлюком Н.В. прийнято постанову про стягнення з боржника основної винагороди у виконавчому провадженні № 58289027. Дані рішення одночасно являються предметом оскарження у даній справі.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Згідно частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, відповідно до ч. 1, 2 ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016, № 1404-VIII, який набрав чинності 05.10.2016 року (далі по тексту Закон № 1404) рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Згідно з ч. 1 ст. 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, спірні правовідносини склались з приводу виконання виконавчого напису нотаріуса, а відтак при розв`язанні спору слід виходити з положень Закону України "Про виконавче провадження", згідно з ст. 1 якого виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до ч.3 ст. 26 Закону №1404-VIII, у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.

Згідно з ч.1 ст. 5 Закону №1404-VIIІ, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 22 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» № 1403-VII від 02.06.2016, (далі - Закону №1403) про початок діяльності приватний виконавець повідомляє Міністерство юстиції України. У повідомленні про початок діяльності обов`язково зазначаються зокрема виконавчий округ, на території якого приватний виконавець має намір здійснювати діяльність.

Згідно з п.4 ч.2 ст. 23 Закону №1403, у Єдиному реєстрі приватних виконавців України містяться відомості про виконавчий округ, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність.

Наявні в матеріалах справи відомості з Єдиного реєстру приватних виконавців України свідчать про те, що виконавчим округом приватного виконавця Павлюка Назара Васильовича визначено місто Київ.

Відповідно до ч.1 ст. 25 Закону №1403, виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.

Згідно з ч.2 ст. 25 Закону №1403, приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Згідно ч. 2 ст. 24 Закону №1404-VIIІ, приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.

Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку, що Закон України "Про виконавче провадження" визначає вимоги (критерії) до місця відкриття приватним виконавцем виконавчого провадження. При цьому згідно з частиною 3 статті 25 Закону право приватного виконавця відкривати виконавче провадження обмежується виконавчим округом, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність та відомості щодо якого внесені та містяться у Єдиному реєстрі приватних виконавців України.

Визначення місця вчинення приватним виконавцем виконавчих дій у вже відкритому виконавчому провадженні здійснюється відповідно до загальних норм, якими визначаються вимоги щодо місця вчинення відповідної виконавчої дії - без обмеження дій приватного виконавця виконавчим округом, на території якого приватний виконавець здійснює діяльність (частина 6 статті 25 Закону та абзац 2 частини 2 статті 24 Закону України "Про виконавче провадження").

Отже, зі змісту наведеної норми частини 2 статті 24 Закону України "Про виконавче провадження" випливає, що якщо місце проживання, перебування боржника - фізичної особи та місцезнаходження боржника - юридичної особи або місцезнаходження майна боржника розташовано в окрузі, в якому приватний виконавець здійснює діяльність та відповідно на яку розповсюджуються відповідна компетенція цього приватного виконавця, він має право прийняти до виконання відповідні виконавчі документи та відкрити виконавче провадження з їх виконання.

Як встановлено судом першої інстанції, згідно наявної в матеріалах справи копії паспорта позивача ОСОБА_1 , він зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно довідки ВП "Самчинецький кар`єр" філії "Центр управління промисловістю" АТ "Укрзалізниця" від 26.06.2019 №216, ОСОБА_2 працює на посаді заступника начальника виробничого підрозділу з 01.06.2018. Підприємство знаходиться за адресою: Вінницька область , Немирівський район, с. Райгород, вул. Набережна , 3.

Отже, за вказаних обставин відсутні законні підстави прийняття приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва виконавчого документа та відкриття виконавчого провадження про стягнення заборгованості з фізичної особи, місце проживання якої є місто Вінниця.

Також слід зазначити, що у разі необхідності проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець доручає проведення перевірки або здійснення опису та арешту майна відповідному органу державної виконавчої служби (ч. 5 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження»).

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази про наявність майна боржника у виконавчому окрузі м. Києва.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що при відкритті виконавчого провадження відповідач не пересвідчився з достовірних джерел про наявність майна боржника у відповідному виконавчому окрузі, у зв`язку з чим порушив приписи ч.2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» щодо місця виконання рішення.

Також, помилковими є доводи апеляційної скарги, що безготівкові кошти, що перебувають на рахунках позивача у банках, перебувають саме в місті Києві, оскільки відсутність територіальної прив`язки грошових коштів на банківському рахунку до конкретного міста підтверджується можливістю зняти з рахунків кошти у будь-якому місті України або світу.

Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Павлюка Назара Васильовича залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 28 лютого 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Залімський І. Г. Сушко О.О.