Справа № 260/485/19
Суддя: Гаврилко С.Є.
Дата ухвалення: 2019-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

17 липня 2019 року м. Ужгород№ 260/485/19
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Гаврилка С.Є.

з участю секретаря судового засідання - Кубічек Н.І.

учасники справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "ДумаВ" - представник - Машкаринець Назар Іванович;

відповідач: Закарпатська митниця Державної фіскальної служби - представники - Пензов Сергій Вікторович та Іванус Віктор Іванович ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Закарпатського окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДумаВ" до Закарпатської митниці Державної фіскальної служби про визнання протиправною та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, -

ВСТАНОВИВ:

10 квітня 2019 року до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "ДумаВ" (07101, Словацька Республіка, м. Михайлівці, вул. Капітана Налепку, 41, ) в особі представника Машкаринця Назара Івановича ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Закарпатської митниці Державної фіскальної служби (88000, Закарпатська область м. Ужгород, вул. Собранецька, 20, ), в якому просить суд: "1. Позовні вимоги задовольнити; 2. Визнати протиправною та скасувати картку відмови Закарпатської митниці ДФС в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА305310/2019/00008 від 05 лютого 2019 року; 3. Судові витрати покласти на Закарпатську митницю ДФС ()".

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2019 року було прийнято вказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в даній адміністративній справі.

Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 13 травня 2019 року було закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті.

Свої позовні вимоги позивач мотивував наступним. Позивач вказує, що 04 лютого 2019 року між TOB "ДумаВ" та TOB "Белко" укладено договір транспортних послуг № 04/02/2019 про здійснення перевезення вантажу (товару) за маршрутом м. Маргіта (Румунія) - м. Рівне (Україна). 04 лютого 2019 року TOB "Белко" подано Закарпатській митниці ДФС попередню митну декларацію № 20400/2019/901060 з метою митного оформлення товару, який підлягав перевезенню. Від імені позивача, як особою яка здійснювала керування транспортним засобом, перевезення товару було виконано громадянином України ОСОБА_2 , який діяв на підставі довіреності, виданої йому Позивачем 04 лютого 2019 року на користування автомобілем марки Citroen Jumper, р/н НОМЕР_2 , який зареєстровано за позивачем, для виконання вантажного перевезення за вказаним маршрутом. 05 лютого 2019 року ОСОБА_2 на вказаному автомобілі з товаром в`їхав на митну територію України в зону митного контролю через митний пост "Дяково" Закарпатської митниці ДФС. Однак відповідачем відмовлено ОСОБА_2 в пропуску автомобіля через митний кордон України, про що в цей же день видано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA305310/2019/00008. Обґрунтовуючи відмову в пропуску через митний кордон України відповідач в картці відмови зазначив, що громадянин України ОСОБА_2 мав намір здійснити міжнародне перевезення товарів на основі заключеного міжнародного трудового договору на транспортному засобі марки IVEKO з р.н. Польщі НОМЕР_8. Даний транспортний засіб підпадає під класифікацію згідно з УКТ ЗЕД 8704. Таке міжнародне перевезення суперечить статті 380 частині 4 Митного кодексу України, оскільки громадянин не має коштів для сплати заходів гарантування відповідно до розділу X Митного кодексу України за транспортний засіб марки Citroen Jumper р.н. НОМЕР_2 (Словаччина). Позивач вказує, що відповідач в картці відмови навів суперечливі відомості, зазначивши, що ОСОБА_2 здійснював міжнародне перевезення товарів на транспортному засобі марки IVEKO з р.н. Польщі НОМЕР_8 і при цьому не вжив заходів гарантування сплати митних платежів за транспортний засіб марки Citroen Jumper р.н. НОМЕР_2 (Словаччина). Крім цього, ОСОБА_2 в момент ввезення автомобіля на митну територію України 05 лютого 2019 року, не перебував в трудових відносинах з позивачем, а виконував перевезення вантажу на підставі довіреності на користування автомобілем, виданої позивачем, тобто мали місце виключно цивільно-правові відносини, а не трудові. Автомобіль, на якому ОСОБА_2 здійснював перевезення товару не може вважатись транспортним засобом особистого користування, на які поширює свою дію статті 380 частині 4 Митного кодексу України, оскільки даний автомобіль використовувався саме для перевезення товарів, а тому в розумінні статі 4 частини 1 пункту 59 Митного кодексу України даний автомобіль слід вважати транспортним засобом комерційного призначення.

У відзиві на позов представник відповідача просить суд в задоволенні позову відмовити повністю. Зазначає, що 05 лютого 2019 року громадянин України ОСОБА_2 , мав намір здійснити міжнародне перевезення через пункт пропуску "Дякове" на вантажному автомобілі Citroen Jumper, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , з вантажем "переробка на митній території України" з паспортом громадянина України. До митного контролю вказаним громадянином було подано свідоцтво про реєстрації транспортного засобу НОМЕР_4 від 02 грудня 2016 року, а також паспортний документ фізичної особи, що дає право на перетин державного кордону (закордонний паспорт громадянина України) НОМЕР_5 від 24 червня 2016 року. За результатами опрацювання поданих до митного контролю документів та наявної в базі даних ЄАІС попередньої митної декларації на ввезення товару в асортименті для використання в легкій промисловості відповідачем було встановлено, що ОСОБА_2 є громадянином України, та має постійне місце проживання в Україні, здійснював ввезення товару та транспортного засобу, які належать підприємствам-нерезидентам, а вказане ввезення є частиною зовнішньо економічної операції по ввезенню товару для подальшого митного оформлення в режимі "переробка на митній території Україна". Документи відповідних компетентних органів країни реєстрації підприємства-нерезидента (свідоцтво про реєстрацію автомобіля, товаросупровідні документи) вказують, що ОСОБА_2 надавав послуги підприємству-нерезиденту (позивачу) щодо керування транспортним засобом. Транспортний засіб Citroen Jumper є вантажним автомобілем, який класифікується за товарної позицією УКТ ЗЕД 8704 (загальною вагою до 3,5 тон). Письмове декларування транспортного засобу, в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, та застосування заходів гарантування, передбачених розділом X Митного Кодексу України, ОСОБА_2 здійснено не було. На підставі викладеного, митним органом було видано оскаржувану картку відмови. Відповідач зазначає, що після отримання оскаржуваної картки відмови, ОСОБА_2 , дочекавшись наступної робочої зміни, здійснив ввезення вказаного транспортного засобу та товару, на підставі іншого паспортного документа, а саме паспортного документа Республіки Угорщина НОМЕР_6 , виданого на ім`я ОСОБА_7 .

Під час розгляду справи по суті представник позивача позов підтримав повністю, просив суд його задовольнити з мотивів, що у ньому наведені.

Представники відповідача в судовому засіданні, проти задоволення позовних вимог заперечили та просили суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Розглянувши подані сторонами докази, (заслухавши сторони та їх представників) всебічно і повно оцінивши всі фактичні обставини (факти), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд встановив наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Судом встановлено, 04 лютого 2019 року між TOB "ДумаВ" (Перенвізник) та TOB "Белко" (Замовник) укладено договір транспортних послуг № 04/02/2019 про здійснення перевезення вантажу (товару) за маршрутом м. Маргіта (Румунія) - м. Рівне (Україна) (а.с.а.с. 38-41).

Згідно із довіреністю від 04 лютого 2019 року Товариства з обмеженою відповідальністю "ДумаВ" в особі виконавчого директора Дешко Ю. , таке уповноважило ОСОБА_2 для використання вантажного транспортного засобу Citroen Jumper р.н. НОМЕР_7 , 2016 року випуску на території Словацької Республіки та за кордоном для здійснення перевезень з м. Маргіта (Румунія) до м. Рівного (України) (а.с.а.с. 33, 34).

Відповідно до витягу з торгового реєстру районного суду Кошіце I від 15 березня 2019 року, ТОВ "ДумаВ" (DumaV s.r.o.) знаходиться у Словацькій республіці, м. Міхаловце, вул. капітана Налепку, 41 (а.с.а.с. 24-26).

Відповідно до свідоцтва про реєстрації транспортного засобу НОМЕР_9 від 02 грудня 2016 року, користувачем вказаного транспортного засобу є ТОВ "ДумаВ" (а.с.а.с. 15-18).

04 лютого 2019 року TOB "Белко" подано Закарпатській митниці ДФС попередню митну декларацію UA204000/2019/901060 з метою митного оформлення товару, який підлягав перевезенню на митну територію України (а.с.а.с. 36, 37).

З метою митного оформлення вказаного товару уповноваженою особою ОСОБА_9 в інтересах позивача (декларанта) подано до Закарпатської митниці ДФС митну декларацію від 06 травня 2019 року № UA204010/2019/006336 (а.с.а.с. 27-31).

Як встановлено судом, 05 лютого 2019 року громадянин України ОСОБА_2 , на підставі виданої йому Товариством з обмеженою відповідальністю "ДумаВ" довіреності (а.с.а.с. 33, 34) мав намір здійснити міжнародне перевезення через пункт пропуску "Дякове" на вантажному автомобілі Citroen Jumper, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 . До митного контролю вказаним громадянином було подано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу NB 034128 від 02 грудня 2016 року та паспортний документ фізичної особи, що дає право на перетин державного кордону НОМЕР_5 від 24 червня 2016 року.

Відповідно до картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA305310/2019/00008 (далі по тексту - картка відмови), відповідачем 05 лютого 2019 року відмовлено в пропуску через митний кордон України. Зазначено, що громадянин України ОСОБА_2 мав намір здійснити міжнародне перевезення товарів на основі заключеного міжнародного трудового договору на транспортному засобі марки IVEKO з р.н. Польщі НОМЕР_8. Даний транспортний засіб підпадає під класифікацію згідно з УКТ ЗЕД 8704. Таке міжнародне перевезення суперечить статті 380 частині 4 Митного кодексу України, а саме транспортний засіб Citroen Jumper є вантажним автомобілем, який класифікується за товарної позицією УКТ ЗЕД 8704 (загальною вагою до 3,5 тон). Згідно розділу X Митного Кодексу України, громадянин не має коштів для сплати заходів гарантування для транспортного засобу марки Citroen р.н. НОМЕР_7 (Словаччина) (а.с. 14).

Оформляючи оскаржувану картку відмови відповідачем таку оформлену у зв`язку з тим, що громадянин України ОСОБА_2 мав намір здійснити міжнародне перевезення товарів на основі заключеного міжнародного трудового договору на транспортному засобі марки IVEKO з р.н. Польщі НОМЕР_8. Також судом зазначається, що відповідачем вказано, наступні реквізити свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, яким керував громадянин ОСОБА_2 : НОМЕР_4 від 02 грудня 2016 року

У відповідності до статті 380 частини 4 абзацу 3 МК України, на яку посилається відповідач при оформленні оскаржуваної картки відмови, транспортні засоби, що класифікуються за товарними позиціями 8702, 8703, 8704 (загальною масою до 3,5 тонни), 8711 згідно з УКТ ЗЕД, та причепи до них, що класифікуються за товарною позицією 8716 згідно з УКТ ЗЕД, які ввозяться громадянами-резидентами у зв`язку з виконанням своїх обов`язків за укладеними трудовими договорами з підприємствами-нерезидентами, що підтверджується документами відповідних компетентних органів країни реєстрації підприємства-нерезидента, для цілей цього Кодексу вважаються транспортними засобами особистого користування. Тимчасове ввезення громадянами-резидентами на митну територію України таких транспортних засобів дозволяється на строк до 10 діб за умови письмового декларування в порядку, передбаченому законодавством України для громадян, та із застосуванням до них заходів гарантування, передбачених розділом X цього Кодексу.

Таким чином, у відповідності до вказаної норми, відповідач повинен зробити висновок, що відповідні транспортні засоби ввозяться громадянами-резидентами саме у зв`язку з виконанням своїх обов`язків за укладеними трудовими договорами з підприємствами-нерезидентами, на підставі документів відповідних компетентних органів країни реєстрації підприємства-нерезидента. Тобто висновок про перебування громадянина України, який ввозить відповідний транспортний засіб у зв`язку із виконанням трудових обов`язків із підприємством-нерезидентом, митний орган повинен зробити на підставі документів про це компетентних органів країни реєстрації підприємства-нерезидента.

У відповідності до статті 77 частини 2 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Під час розгляду даної справи відповідачем не було надано суду жодних доказів, які свідчать про те, що станом на 05 лютого 2019 року (дата оформлення оскаржуваної картки відмови) у відповідача були наявні документи відповідних компетентних органів країни реєстрації підприємства-нерезидента (Словаччини), що підтверджують наявність трудового договору між громадянином України ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю "ДумаВ".

Наявність довіреності від 04 лютого 2019 року Товариства з обмеженою відповідальністю "ДумаВ" не свідчить про наявність між останнім та громадянином України ОСОБА_2 спільних трудових прав та обов`язків. Наявність вказаної довіреності свідчить лише про те, що ОСОБА_2 уповноважено для використання вантажного транспортного засобу Citroen Jumper р.н. НОМЕР_7 , 2016 року випуску на території Словацької Республіки та за кордоном для здійснення перевезень з м. Маргіта (Румунія) до м. Рівного (України), тобто на виконання певної дії, що визначена цією довіреністю (а.с.а.с. 33, 34).

Таким чином в розумінні статті 77 частини 2 КАС України, відповідачем належними та допустимими доказами не було доведено наявність між громадянином України ОСОБА_2 та підприємством-нерезидентом (Товариством з обмеженою відповідальністю "ДумаВ", Словацька Республіка) обов`язків за укладеними трудовими договорами. А відтак не доведено правомірності оформлення оскаржуваної картки відмови.

Також суд вважає за необхідне вказати на те, що при оформленні оскаржуваної картки відмови відповідачем були допущені неточності, які суд вважає суттєвими, а саме зазначено невірні реквізити свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, а також зазначено, що громадянин ОСОБА_2 здійснював перевезення на транспортному засобі марки IVEKO з р.н. Польщі НОМЕР_8 (а.с. 14).

Вказане в сукупності дає підстави суду резюмувати про підставність позову.

Відповідно до статті 134 частини 1 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (стаття 134 частина 2 КАС України).

Відповідно до статті 134 частини 3 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із статтею 134 частиною 4 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У відповідності до статті 134 частин 5-7 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд констатує, що відповідачем не заявлялося клопотання щодо зменшення розміру витрат на правничу допомогу, а відтак не виконано обов`язку щодо доведення неспівмірності витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд з власної ініціативи позбавлений можливості, відповідно зменшувати розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Статтею 139 частиною 7 КАС України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору;

Відповідно до статті 30 Закону України "Про адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Судом встановлено, що між ТОВ "ДумаВ" та адвокатським об`єднанням в особі голови Машкаринця Н.М. 01 квітня 2019 року укладений договір про надання правової допомоги № 21 (а.с. 43).

Також, на підтвердження витрат на правничу допомогу представником позивача подано Акт виконаних робіт/наданих послуг від 18 червня 2019 року за договором № 21 від 01 квітня 2019 року про надання правової допомоги, у якому детально зафіксований перелік робіт та вартість таких (а.с. 87).

Згідно вказаного акту виконаних робіт/наданих послуг від 18 червня 2019 року загальна вартість послуг адвоката за надання послуг за договором № 21 від 01 квітня 2019 року складає 7500 грн..

Відповідно до квитанції № від 17 квітня 2019 року ТОВ "ДумаВ" оплатило гонорар за договором про надання правової допомоги № 21 від 01 квітня 2019 року в розмірі 5000 грн. (а.с. 85).

Таким чином, судові витрати позивача на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн. документально підтверджені належно оформленими документами, наявними в матеріалах справи, їх розмір є цілком обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, а також співмірний з виконаними адвокатом роботами (наданими послугами), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Відповідно до статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 73 частини 2 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно вимог статті 77 частини 1 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 77 частини 2 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідно до статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

У відповідності до статті 139 частини 1 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Закарпатської митниці Державної фіскальної служби судовий збір сплачений при зверненні до суду у розмірі 1921 грн..

Керуючись статтями 139, 242-246 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ДумаВ" (07101, Словацька Республіка, м. Михайлівці, вул. Капітана Налепку, 41, ) до Закарпатської митниці Державної фіскальної служби (88000, Закарпатська область м. Ужгород, вул. Собранецька, 20, ) про визнання протиправною та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати картку відмови Закарпатської митниці ДФС в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА305310/2019/00008 від 05 лютого 2019 року.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДумаВ" (07101, Словацька Республіка, м. Михайлівці, вул. Капітана Налепку, 41, ) за рахунок бюджетних асигнувань Закарпатської митниці Державної фіскальної служби (88000, Закарпатська область м. Ужгород, вул. Собранецька, 20, ) судові витрати із сплати судового збору у розмірі 1921 (одної тисячі дев`ятиста двадцяти одної гривні) грн..

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ДумаВ" (07101, Словацька Республіка, м. Михайлівці, вул. Капітана Налепку, 41, ) за рахунок бюджетних асигнувань Закарпатської митниці Державної фіскальної служби (88000, Закарпатська область м. Ужгород, вул. Собранецька, 20, ) судові витрати як витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 (п`яти тисяч гривень) грн..

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції (з урахуванням особливостей, що встановлені Розділом VII КАС України (пункт 15.5)).

Відповідно до статті 243 частини 3 КАС України 17 липня 2019 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Рішення у повному обсязі було складено 29 липня 2019 року.

СуддяС.Є. Гаврилко