Справа № 826/7422/18
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2019-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/7422/18 Суддя (судді) першої інстанції: Шрамко Ю.Т.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Судді-доповідача Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Чаку Є.В.

При секретарі: Марчук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ППЛ 33-35» на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 травня 2019 року про забезпечення позову у справі за адміністративним позовом за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ППЛ 33-35» до Антимонопольного комітету України, треті особи - Приватне акціонерне товариство «Пласке», Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» про визнання протиправними дій та бездіяльності, скасування розпоряджень, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «ППЛ 33-35» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Антимонопольного комітету України, треті особи - Приватне акціонерне товариство «Пласке», Державне підприємство «Адміністрація морських портів України», в якому просило суд:

1) визнати протиправними дії відповідача при проведенні дослідження відповідності вимогам законодавства про захист економічної конкуренції порядку використання та підключення до Інформаційної системи портового співтовариства;

2) визнати протиправними дії уповноваженого АМКУ А.А. Загребельської при розслідуванні справ за ознаками порушення позивачем законодавства про захист економічної конкуренції;

3) скасувати розпорядження від 09 серпня 2017 року №08/158-р про початок розгляду справи №143-26.13/97-17;

4) скасувати розпорядження від 13 квітня 2018 року №08/77-р про початок розгляду справи №143-26.13/44-18

5) визнати протиправними дії Голови АМКУ Ю.О. Терентьєва при розгляді скарг позивача №ППЛ-В/12.2-210917-2 від 21 вересня 2017 року та №ППЛ-В/12.2-271117-2 від 27 листопада 2017 року.

Надалі, 27 травня 2019 року позивачем було подано заяву про забезпечення адміністративного позову, в якій він просив зупинити дію Розпорядження від 09.08.2017 №08/158-р про початок розгляду справи №143-26.13/97-17 до набрання законної сили рішенням у справі.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 травня 2019 року в задоволенні даного клопотання - відмовлено.

При постановленні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції виходив з того, що за відсутності, станом на час розгляду поданої заяви, очевидних ознак протиправності оскаржуваного розпорядження від 09.08.2017 №08/158-р про початок розгляду справи №143-26.13/97-17, зупинення дії такого Розпорядження є фактично прийняттям судового рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначену ухвалу та прийняте нове рішення, яким задовольнити клопотання про забезпечення позову.

При цьому, апелянт посилається на порушення судом норм процесуального права, зазначаючи, що судом неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи.

Вказує, що судом першої інстанції рішенням від 31.05.2019 даний адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії уповноваженого АМКУ А.А. Загребельської при розслідуванні справ №143-26.13/97-17 за ознаками порушення ТОВ «ППЛ 33-35» законодавства про захист економічної конкуренції. Скасовано розпорядження від 09 серпня 2017 року №08/158-р про початок розгляду справи №143-26.13/97-17.

Однак, не зважаючи на вказане, відповідач продовжує розгляд справи №143-26.13/97-17, відповідно до розпорядження від 09 серпня 2017 року №08/158-р.

Зазначає, що 25.07.2019 відбудеться засідання АМКУ з питання прийняття рішення у справі №143-26.13/97-17, розпочатої розпорядженням від 09 серпня 2017 року №08/158-р.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до норм статті 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:

1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Ухвалу про забезпечення позову постановляє суд першої інстанції, а якщо розпочато апеляційне провадження, то таку ухвалу може постановити суд апеляційної інстанції.

Перелік видів забезпечення позову встановлено ч.1 статті 151 Кодексу адміністративного судочинства України, а саме: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку відповідача вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку.

Подання позову, а також відкриття провадження в адміністративній справі не зупиняють дію оскаржуваного рішення суб`єкта владних повноважень, якщо суд не застосував відповідні заходи забезпечення позову.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності та обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Тобто, позивач повинен обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову, у зв`язку із чим, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.

Як свідчать матеріали справи, подаючи заяву про забезпечення позову, позивач просив зупинити дію Розпорядження Антимонопольного комітету України від 09.08.2017 №08/158-р про початок розгляду справи №143-26.13/97-17 до набрання законної сили рішенням у справі.

На обґрунтування вказаного клопотання позивач вказує про очевидні ознаки протиправності оскаржуваного Розпорядження, на підставі якого позивача може бути притягнено до відповідальності до закінчення розгляду адміністративної справи по суті, а тому невжиття заходів забезпечення позову істотно ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача за якими він звернувся до суду.

Відповідно до ст. 3 Закону України від 26 листопада 1993 року № 3659-XII «Про Антимонопольний комітет України» основним завданням названого Комітету є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині, зокрема здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції.

Частиною першою статті 37 Закону України «Про захист економічної конкуренції» встановлено, що у разі виявлення ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції, в тому числі наслідків такого порушення, органи Антимонопольного комітету України приймають розпорядження про початок розгляду справи.

Слід зауважити, що у вирішенні спору про визнання недійсним розпорядження органу Антимонопольного комітету України про початок розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції суд не здійснює оцінки правомірності дій особи, стосовно якої видано таке розпорядження; при цьому саме по собі видання органом Антимонопольного комітету України такого розпорядження та здійснення ним розгляду відповідної справи не можна кваліфікувати як порушення прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які беруть участь у цій справі. Суди не повинні перебирати на себе не притаманні суду функції, які здійснюються виключно органами Антимонопольного комітету України (у даному випадку - вирішувати замість АМКУ питання щодо наявності чи відсутності підстав для закриття розгляду справи без прийняття рішення по суті).

Вказане узгоджується з практикою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 26.06.2018 справі №914/2335/17.

У даному випадку протиправність оскаржуваного розпорядження є безпосереднім предметом спору і жодним чином не може бути оцінене судом при вирішенні питання про забезпечення позову, оскільки це стане фактично його вирішенням по суті.

У той же час, колегія суддів звертає увагу, що згідно пункту 7 частини 1 статті 20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають з відносин, пов`язаних із захистом економічної конкуренції, обмеженням монополізму в господарській діяльності, захистом від недобросовісної конкуренції, в тому числі у спорах, пов`язаних з оскарженням рішень Антимонопольного комітету України, а також справи за заявами органів Антимонопольного комітету України з питань, віднесених законом до їх компетенції, крім спорів, які віднесені до юрисдикції Вищого суду з питань інтелектуальної власності.

Так, за змістом частини 2 статті 60 Закону України «Про захист економічної конкуренції» рішення Антимонопольного комітету України, адміністративної колегії Антимонопольного комітету України та державного уповноваженого Антимонопольного комітету України оскаржуються до господарського суду міста Києва. Рішення адміністративної колегії територіального відділення Антимонопольного комітету України оскаржуються до господарських судів Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя.

Разом з тим, згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням ж адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Спором адміністративної юрисдикції у розумінні п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, у тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (п. 1 частини 1 статті 19 КАС України).

Враховуючи, що спір у цій справі виник з приводу рішення Антимонопольного комітету України, пов`язаного з розглядом справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, відтак даний спір не належить до юрисдикції адміністративних судів, а підлягає розгляду за правилами ГПК України.

Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 24 квітня 2019 року (справа №820/2953/18).

Тобто, даний позов спрямований на захист прав у сфері господарських правовідносин, а не публічно - правових відносин, що виключає можливість його розгляду та вирішення в порядку адміністративного судочинства.

Згідно статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини в п. 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «судом, встановленим законом» у п. 1 статті 6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає помилковими висновки суду першої інстанції про те, що спір у цій справі за розглядом заяви про забезпечення позову є публічно-правовим і належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки виник між юридичною особою та суб`єктом владних повноважень поза межами публічно-правових правовідносин, а тому має вирішуватись за правилами Господарського процесуального кодексу України.

Так, порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 статті 238 КАС України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на вказане, колегія суддів зазначає, що оскаржувана ухвала Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 травня 2019 року підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі.

У відповідності до п.1 ч.1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Приписами ч.1 ст. 319 КАС України передбачено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Керуючись ст. ст. 238, 243, 317, 319, 325, 328, 329 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ППЛ 33-35» - задовольнити частково.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 травня 2019 року - скасувати.

Провадження у справі за розглядом заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ППЛ 33-35» про забезпечення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ППЛ 33-35» до Антимонопольного комітету України, треті особи - Приватне акціонерне товариство «Пласке», Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» про визнання протиправними дій та бездіяльності, скасування розпоряджень- закрити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до адміністративного суду касаційної інстанції в порядку і строки, встановлені статтями 329, 331 КАС України.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: Є.І. Мєзєнцев

Є.В. Чаку