Справа № 240/8705/19
Суддя: Чернова Ганна Валеріївна
Дата ухвалення: 2019-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2019 року м. Житомир справа № 240/8705/19

категорія 111060000

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Чернової Г.В.,

секретар судового засідання Климчук К.О.,

представника відповідача Домарацької В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання протиправними дій,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом та просить визнати протиправними дії Головного управління ДФС у Житомирській області щодо винесення вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 04.06.2019 №Ф-91886-50 і скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) на суму 18413,61 грн від 04.06.2019 №Ф-91886-50.

В обгрунтування позовних вимог вказує, що Головним Управлінням ДФС у Житомирській області безпідставно вручена вимога про сплату боргу (недоїмки) за № Ф-91886-50 від 04.06.2019, якою зобов`язано сплатити заборгованість по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування як для платника, який провадить незалежну професійну діяльність станом на 30.04.2019 в розмірі 18413,61 грн за період з 01.01.2017 по 30.04.2019, що призвело до подвійного оподаткування її діяльності. Вказує, що з 04.07.1993 зареєстрована як фізична особа-підприємець, а з 05.01.2001 їй встановлено ознаку незалежної професійної діяльності (адвокат), з 19 січня 2012 року перебуває на спрощеній системі оподаткування, є платником єдиного податку II групи. Водночас, податковим законодавством виключена можливість подвійного взяття на облік особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, у разі, коли фізична особа вже взята на облік, як самозайнята особа. Крім того, вона отримує пенсію за віком, а отже звільнена від обов`язку щодо сплати єдиного внеску на підставі ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058.

Ухвалою від 20.06.2019 відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання на 11.07.2019.

11.07.2019 до суду надійшов відзив на позовну заяву від Головного управління ДФС у Житомирській області. У відзиві відповідач зазначив, що частиною четвертою статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (Закон № 2464) звільнено від сплати за себе єдиного внеску фізичних осіб - підприємців, у тому числі тих, які обрали спрощену систему оподаткування, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску винятково за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування. Разом з тим, законодавець прямо зазначає, що дія частини четвертої статті 4 Закону № 2464 не поширюється на осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, до яких відноситься також позивач. Таким чином, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, не звільняються від сплати єдиного внеску, якщо вони при цьому є пенсіонерами за віком або особами з інвалідністю та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Оскільки на сьогодні законодавством не передбачено пільг щодо виконання зобов`язань платниками єдиного внеску, які проводять незалежну професійну діяльність та є пенсіонерами, тому нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок та подавати звітність до органу доходів і зборів за основним місцем такі особи, до яких відноситься ОСОБА_1 , повинні на загальних підставах.

В судове засідання позивач не з`явилась, згідно поданої заяви від 09.07.2019 просила розглядати справу без її участі.

Представник відповідача просила відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Встановлено, що ОСОБА_1 відповідно до свідоцтва від 06.07.1993 про державну реєстрацію підприємницької діяльності без створення юридичної особи зареєстровано адвокатську діяльність.

На підставі рішення Житомирської обласної кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури від 10.02.1994 № 2 позивач є адвокатом, що посвідчується свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю № 81.

З 05.01.2001 ОСОБА_1 перебуває на податковому обліку як фізична особа-підприємець з ознакою здійснення незалежної професійної діяльності (адвокат). З 19.01.2012 знаходиться на спрощеній системі оподаткування та є платником єдиного податку 2 групи.

Основним видом діяльності позивача як фізичної особи-підприємця є «Діяльність у сфері права» - код КВЕД 69.10.

Отже, позивач здійснює підприємницьку діяльність як фізична особа-підприємець і провадить незалежну професійну діяльність як адвокат.

Відповідно до посвідчення № від 21.12.2016 ОСОБА_1 є пенсіонером за віком.

Згідно відомостей, які містяться в інтегрованій картці платника по єдиному внеску (71040000), за період з 2018 року по 1 квартал 2019 року у позивача виник борг з єдиного внеску у сумі 18413,61 грн як у особи, яка провадить незалежну професійну діяльність.

На вказаний борг, 04.06.2019, Головним управлінням ДФС у Житомирській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску № Ф-91886-50 у сумі 18413,61 грн.

Вказану вимогу позивач вважає протиправною, у зв`язку з чим звернулась до суду з позовом про її скасування.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Відповідно до пп. 14.1.226 п. 14.1 ст. 14 ПК України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Згідно п. п. 63.1, 63.2 ст. 63 ПК України облік платників податків ведеться з метою створення умов для здійснення контролюючими органами контролю за правильністю нарахування, своєчасністю і повнотою сплати податків, нарахованих фінансових санкцій, дотримання податкового та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Взяття на облік або реєстрації у контролюючих органах підлягають всі платники податків.

Взяття на облік у контролюючих органах юридичних осіб, їх відокремлених підрозділів, а також самозайнятих осіб здійснюється незалежно від наявності обов`язку щодо сплати того або іншого податку та збору.

Пунктом 63.5 ст.63 ПК України визначено, що всі фізичні особи - платники податків та зборів реєструються у контролюючих органах шляхом включення відомостей про них до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків у порядку, визначеному цим Кодексом.

Фізичні особи-підприємці та особи, які мають намір провадити незалежну професійну діяльність, підлягають взяттю на облік як самозайняті особи у контролюючих органах згідно з цим Кодексом.

Відповідно до п. 65.2 ст.65 ПК України, облік самозайнятих осіб здійснюється шляхом внесення до Державного реєстру фізичних осіб - платників податків (далі - Державний реєстр) записів про державну реєстрацію або припинення підприємницької діяльності, незалежної професійної діяльності, перереєстрацію, постановку на облік, зняття з обліку, внесення змін стосовно самозайнятої особи, а також вчинення інших дій, які передбачені Порядком обліку платників податків, зборів.

При цьому, згідно пп.65.4.4 п.65.4 ст.65 ПК України контролюючий орган відмовляє в розгляді документів, поданих для взяття на облік особи, яка здійснює незалежну професійну діяльність, у разі коли фізична особа вже взята на облік як самозайнята особа.

Таким чином, Податковий кодекс України передбачає обов`язок самозайнятих осіб стати на облік у контролюючому органі. При цьому, такий обов`язок передбачено у разі коли особа здійснює підприємницьку діяльність, а також у разі, коли особа здійснює незалежну професійну діяльність. Однак, слід зазначити, що Кодексом передбачено, що контролюючий орган відмовляє у повторному взятті на облік особи, яка вже взята на облік як самозайнята особа, тобто, якщо особа взята на облік як самозайнята особа, яка здійснює підприємницьку діяльність, вона не повинна повторно ставати на облік та подавати документи як особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність.

Відповідно до положень п.п.178.1, 178.2 ст. 178 ПК України, особи, які мають намір здійснювати незалежну професійну діяльність, зобов`язані стати на облік у контролюючих органах за місцем свого постійного проживання як самозайняті особи та отримати довідку про взяття на облік згідно із ст. 65 цього Кодексу. Доходи громадян, отримані протягом календарного року від провадження незалежної професійної діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною п. 167.1 ст. 167 цього Кодексу.

Згідно ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокат - фізична особа, яка здійснює адвокатську діяльність на підставах та в порядку, що передбачені цим Законом. Адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Аналіз положень Податкового кодексу України та Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" свідчить, що адвокатська діяльність підпадає під визначення незалежної професійної діяльності, а доходи, отримані від здійснення такої діяльності підлягають оподаткування згідно ст.178 ПК України у випадку, якщо така особа не зареєстрована як фізична особа-підприємець відповідно до вимог законодавства.

Слід зауважити, що позивач здійснюючи підприємницьку діяльність за кодом КВЕД 69.10 - діяльність у сфері права та адвокатську діяльність займається одним і тим же видом підприємницької діяльності і у неї не виникає обов`язку подання звітності як особи, що провадить незалежну професійну діяльність, адже у такому випадку буде мати місце подвійний облік ідентичної господарської діяльності, і, відповідно, подвійне оподаткування, що суперечить принципам податкового законодавства.

Відповідно до пункту 2 частини 1 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пункту 4, 5 частини 1 статті 4 вказаного Закону платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування та особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Суд зазначає, що законодавцем розмежовано фізичних осіб-підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, при цьому порядок обліку та сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями з ознакою провадження незалежної професійної діяльності зазначеним Законом не передбачено.

Згідно п.3 ч.1 ст.7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок нараховується для фізичних-осіб підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Аналізуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивач повинен перебувати на податковому обліку як фізична особа-підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності, вести єдиний податковий облік та здійснювати сплату ЄСВ (як пенсіонер позивач звільнений від сплати ЄСВ) саме, як фізична особа-підприємець із зареєстрованим видом діяльності.

Тому, в даному випадку, контролюючим органом безпідставно пред`явлено вимогу № Ф-91886-50 у сумі 18413,61 грн по сплаті ЄСВ на загальнообов`язкове соціальне страхування як платнику, який провадить незалежну професійну діяльність.

Крім того суд наголошує, що відповідно до ч.4 ст.4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", особи, зазначені у п.4 та 5-1 ч.1 цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Приписами ст.1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що пенсіонер - це особа, яка відповідно до цього закону отримує пенсію, довічну пенсію, або члени її сім`ї, які отримують пенсію в разі смерті цієї особи у випадках, передбачених цим Законом.

Аналіз цієї норми свідчить про те, що звільнення фізичної особи-підприємця, який обрав спрощену систему оподаткування від сплати єдиного внеску можливе при наявності двох умов, по-перше, така особа повинна мати статус пенсіонера за віком або інваліда, по-друге, отримувати відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Судом встановлено, що позивач є пенсіонером за віком та отримує пенсію за віком з 04.06.2014. Відтак, позивач як особа, яка досягла пенсійного віку та як фізична особа-підприємець звільнена від сплати єдиного соціального внеску за період з 2018 року по 1 квартал 2019 року, вказаний у вимозі № Ф-91886-50 від 04.06.2019.

Враховуючи наведене, суд вважає, що оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-91886-50 від 04.06.2019, винесена контролюючим органом, є протиправною, а тому підлягає скасуванню.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі частиною 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності субєктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В силу вимог частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Водночас, відповідачем не було надано належних доказів на підтвердження своєї правової позиції, а відтак, суд дійшов висновку, про задоволення позовних вимог.

Згідно приписів частини 1 статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки судове рішення ухвалене на користь ОСОБА_1 , наявні підстави для стягнення на користь останньої 768,40 грн судових витрат по сплаті судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Житомирській області.

Керуючись статтями 9, 77, 90, 242-246, 371 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління ДФС у Житомирській області щодо винесення вимоги про сплату боргу № Ф-91886-50 від 04.06.2019.

Вимогу Головного управління ДФС у Житомирській області № Ф-91886-50 від 04.06.2019 скасувати.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Житомирській області (вул.Юрка Тютюнника, 7, Житомир,10003, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір в сумі 768грн 40коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пп. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Г.В. Чернова

Повне судове рішення складене 23 липня 2019 року