Справа № 640/4950/19
Суддя: Сенаторов В. М.
Дата ухвалення: 2019-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа№ 640/4950/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" липня 2019 р. Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді - Сенаторова В . М .,
при секретарі - Явнюк К. Р .,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові адміністративний позов ОСОБА_1 до Інспектора взводу №2 батальйону №2 Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції НПУ лейтенанта поліції Шевчук Олександра Олександровича, Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції НПУ про скасування постанови, -
05.03.2019 до канцелярії Київського районного суду м. Харкова надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора взводу №2 батальйону №2 Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції НПУ лейтенанта поліції Шевчук О.О., у якому позивач просив: дії відповідача визнати неправомірними; постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серія НК № 026642 від 21.02.2019 - скасувати; провадження по справі - закрити.
В обґрунтовання своїх вимог ОСОБА_1 зазначив, що 21.02.2019 року стосовно нього було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серія НК № 026642 від 21.02.2019 за порушення п. 8.4 Правил дорожнього руху України, відповідно до якої на нього було накладено штраф у розмірі 255 гривень.
Із зазначеною Постановою ОСОБА_1 не погоджується, оскільки вона є незаконною та необгрунтованою, у зв`язку з чим підлягає скасуванню із наступних підстав.
21.02.2019 ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Део», держаний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по вул. Сумська м. Харків, проте не порушував ПДР України. Відповідач зупинив автомобіль ОСОБА_1 та повідомив, що останній нібито не виконав вимоги дорожнього знаку «Рух прямо», чим порушив ПДР України.
По-перше, з пред`явленим правопорушенням ОСОБА_1 не погодився та намагався пояснити відповідачу, обставини за яких виникло непорозуміння, що ПДР України він не порушував та запропонував надати відповідачу підтвердження (докази) порушення, однак відповідач не надав жодного доказу на підтвердження порушення ОСОБА_1 ПДР України й відповідно порушив вимоги Кодексу України про адміністративне правопорушення та нормативні акти міжнародного законодавства, а саме права особи, на яку покладено відповідну постанову.
По-друге, відповідач не представився, не надав службове посвідчення.
По-трете, відповідач при відкритті провадження про адміністративне правопорушення не роз`яснив права.
По-четверте, на вимогу не дав можливість передбачену Конституцією України реалізувати право на адвоката.
По-п`яте, на вимогу ОСОБА_1 надати письмові пояснення, повідомив «що складає постанову на свій розсуд, у якій не передбачено пункту для надання пояснень».
По-шосте, при складанні постанови відповідач вказав, що ОСОБА_1 у пункті «місце проживання (перебування)», проживає за адресою: АДРЕСА_1 , проте позивач зазначив, що не проживає за вказаною адресою, чим перешкоджає праву позивача на захист, приймаючи до уваги те, що він не проживає та не перебуває за вказаною адресою, й де відповідач взяв вказану адресу не відомо, тому що у посвідченні водія адреса не зазначена, а за паспортом ОСОБА_1 зареєстрований у м. Харків.
По-сьоме, прізвище відповідача виправлено, незрозуміле, не має підпису та надпису «виправленому вірити», хоча виправлення та креслення у бланках суворої звітності не дозволяється.
В судове засідання позивач не з`явився, направив до суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, справу просив розглядати за її відсутності.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, направив до суду письмовий відзив, у якому просив у задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки при винесенні оскаржуваної постанови відповідач керувався ПДРУКраїни, КУпАП, чітко описав правопорушення, яке було скоєно, а тому діяв у межах повноважень і не порушував норм процесуального права. Крім того зазначив, що відповідачем було розглянуто матеріали справи про адміністративне правопорушення, досліджено докази, отримані з приладу TruCam, за якими достовірно встановлена наявність вини в діях позивача.
08.07.2019 на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій ОСОБА_1 вказує, що прилад TruCam відповідачем не використовувався та будь-яких доказів вчинення позивачем порушення правил ПДР України, зазначених у оскаржуваній постанові, відповідачем не надано.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, постановою інспектора взводу №2 батальйону №2 Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції НПУ лейтенанта поліції Шевчук О.О. серії НК № 026642 від 21.02.2019 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у розмірі 255 грн.
У постанові вказується, що ОСОБА_1 21.02.2019 о 15:15 год., керуючи транспортним засобом «Део», держаний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по вул. Сумська м. Харків, не виконав вимогу дорожного знаку "Рух прямо" та скоїв поворот праворуч на вул. Мироносицьку, чим порушив п.8.4.в ПДР Укаїни.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Суд зазначає, що предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення. Таким чином, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у інспектора підстави для прийняття постанови про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 255 гривень.
Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється КУпАП, яким серед іншого визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (частини перша, друга статті 7 КУпАП); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245 КУпАП).
З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її відповідно з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 КУпАП).
Згідно з частиною першою статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі.
У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Крім того, відповідно до принципу 6 Рекомендації № R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій, ухваленої 13 лютого 1991 року, при застосуванні адміністративних санкцій, окрім сформульованих у Резолюції (77) 31 принципів справедливої адміністративної процедури, що звичайно застосовуються до адміністративних актів, слід керуватися такими особливими принципами:
1) особа, стосовно якої розглядається можливість застосування адміністративної санкції, попередньо інформується щодо фактів, які їй ставляться в вину;
2) вона має достатньо часу для підготовки свого захисту залежно від складності справи та суворості санкцій, що можуть бути застосовані;
3) вона або її представник інформується стосовно характеру доказів у справі, зібраних проти неї;
4) вона має можливість висловити свою думку перед оголошенням рішення про санкцію;
5) адміністративний акт про застосування санкцій містить мотиви, на яких вона ґрунтується.
Більше того, приписами ст. 129 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, задекларовано, що основними засадами судочинства, серед іншого, є змагальність та забезпечення доведеності вини.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України є частиною національного законодавства України.
Враховуючи вищевказані вимоги та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17 липня 1997 року Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно п. 2.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України №5-рп/2015 від 26.05.2015 р. по справі №1-11/2015, - органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України (ч.2ст.6 Основного Закону України).
Судом встановлено, що спірна постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідачем була винесена відразу ж безпосередньо на місці, тобто, з порушенням порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення, що призвело до порушення прав позивача, передбачених ст. 268 КУпАП, зокрема, користуватися кваліфікованою юридичною допомогою при розгляді справи про адміністративне правопорушення, а тому така постанова є протиправною та підлягає скасуванню в судовому порядку.
Крім того, відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справ про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Між тим, на підтвердження встановленого у постанові вчиненого позивачем адміністративного правопорушення, доказів щодо порушення ОСОБА_1 п. 8.4. ПДР України, передбачених ст. 251 КУпАП, зокрема, пояснень свідків, речових доказів, показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису тощо, відповідачем не надано.
При цьому надана до матеріалів справи постанова про адміністративне правопорушення, не містить посилань на будь-які докази, які підтверджують порушення вимог п. 8.4. ПДР України, що суперечить вимогам ст. 251 КУпАП.
Відповідно до ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Суд зазначає, що в адміністративних справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його вини. Презумпція вини покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.
Між тим, всупереч даним вимогам, відповідачем до суду, окрім відзиву на позов, не надано жодного доказу в обґрунтування законності винесеної ним постанови та накладення штрафу.
Тому, керуючись приписами наведених норм законодавства, оцінивши надані сторонами до матеріалів справи докази, враховуючи, що відповідачем не доведено правомірність встановлення адміністративного правопорушення, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, про вадження по справі - закриттю.
Разом з тим, згідно ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод та інтересів людини і громадянина від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:
1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;
2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);
3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;
4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Таким чином, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а провадження по справі - закриттю, тому позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а в частині вимог щодо визнання дій відповідача щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 122 КУпАП протиправними, суд вважає за доцільне відмовити, оскільки ч. 3 ст. 286 КАС України визначено які саме рішення приймає суд за наслідками розгляду даної справи.
Керуючись ст. ст. 2,3,8-11,15,72-77, 241-246 КАС України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Інспектора взводу №2 батальйону №2 Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції НПУ лейтенанта поліції Шевчук Олександра Олександровича, Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції НПУ про скасування постанови - задовольнити частково.
Скасувати постанову серії НК №026642 від 21.02.2019 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення віносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 122 КУпАП, складену інспектором взводу №2 батальйону №2 Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції НПУ лейтенанта поліції Шевчук Олександра Олександровича, справу про адміністративне правопорушення - закрити.
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду у встановленому порядку протягом 10 днів з дня складення повного тексту рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Повний текст рішення складено 15.07.2019.
Суддя -