Справа № 460/341/19
Суддя: Комшелюк Т.О.
Дата ухвалення: 2019-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А
24 липня 2019 року м. Рівне №460/341/19
Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комшелюк Т.О., розглянувши матеріали адміністративної справи за позовом ОСОБА_1 до Комісії Державної установи "Городоцький виправний центр (№ 131)" по розгляду матеріалів згідно статті 81 Кримінального кодексу України і можливого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Державна установа "Городоцький виправний центр (№ 131)" про визнання висновку протиправним, зобов`язання вчинення певних дій,
У провадженні Рівненського окружного адміністративного суду перебуває на розгляді адміністративна справа № 460/341/19 за позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до Комісії Державної установи "Городоцький виправний центр (№ 131)" по розгляду матеріалів згідно статті 81 Кримінального кодексу України і можливого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Державна установа "Городоцький виправний центр (№ 131)" про визнання висновку протиправним, зобов`язання вчинення певних дій.
23 липня 2019 року відповідач подав до суду заяву про закриття провадження у вказаній справі на підставі статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Вказану заяву обґрунтував тим, що відповідно до частини першої статті 3 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі - КВК України), до засуджених, які відбувають покарання на території України, застосовується кримінально-виконавче законодавство України. Згідно з частиною третьою статті 154 КВК України, стосовно засудженого, щодо якого відповідно до статей 81, 82 Кримінального кодексу України може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміна невідбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань у місячний термін надсилає клопотання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством. Адміністрація органу або установи виконання покарань після відбуття засудженим установленої Кримінальним кодексом України частини строку покарання зобов`язана в місячний термін розглянути питання щодо можливості представлення його до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким. Таким чином, відповідач звертає увагу на те, що питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання вирішується місцевим судом, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, за правилами КПК України. З огляду на вказане, відповідач стверджує, що вказана справа не належить до розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки має вирішуватися за правилами кримінального судочинства. Одночасно, відповідач зазначив, що 24 червня 2019 року позивач був звільнений від відбування покарання у зв`язку з закінченням строку покарання, що підтверджується відповідною довідкою, доданою до заяви.
Суд звертає увагу, що КАС України, не визначений порядок розгляду заяви про закриття провадження в адміністративній справі , в тому числі щодо обов`язкового розгляду такої заяви в судовому засіданні з повідомленням сторін.
Разом з тим, згідно з ч.3 ст.166 КАС України, заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом.
Враховуючи, що розгляд вказаної справи здійснюється судом за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, тому суд вважає за можливе здійснити розгляд поданої відповідачем заяви в порядку письмового провадження.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених відповідачем в основу клопотання про закриття провадження у справі, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд зазначає наступне.
Твердження відповідача про те, що вказану справу належить розглядати за правилами кримінального судочинства, суд вважає помилковим, з огляду а таке.
Пунктом 1 частини першої статті 238 КАС України передбачено, що суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
За приписами частини першої статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Статтею 19 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: 1) спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження; 2) спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби; 3) спорах між суб`єктами владних повноважень з приводу реалізації їхньої компетенції у сфері управління, у тому числі делегованих повноважень; 4) спорах, що виникають з приводу укладання, виконання, припинення, скасування чи визнання нечинними адміністративних договорів; 5) за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом; 6) спорах щодо правовідносин, пов`язаних з виборчим процесом чи процесом референдуму; 7) спорах фізичних чи юридичних осіб із розпорядником публічної інформації щодо оскарження його рішень, дій чи бездіяльності у частині доступу до публічної інформації; 8) спорах щодо вилучення або примусового відчуження майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності; 9) спорах щодо оскарження рішень атестаційних, конкурсних, медико-соціальних експертних комісій та інших подібних органів, рішення яких є обов`язковими для органів державної влади, органів місцевого самоврядування, інших осіб; 10) спорах щодо формування складу державних органів, органів місцевого самоврядування, обрання, призначення, звільнення їх посадових осіб; 11) спорах фізичних чи юридичних осіб щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності замовника у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про особливості здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб оборони", за винятком спорів, пов`язаних із укладенням договору з переможцем переговорної процедури закупівлі, а також зміною, розірванням і виконанням договорів про закупівлю; 12) спорах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів охорони державного кордону у справах про правопорушення, передбачені Законом України "Про відповідальність перевізників під час здійснення міжнародних пасажирських перевезень"; 13) спорах щодо оскарження рішень Національної комісії з реабілітації у правовідносинах, що виникли на підставі Закону України "Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років".
Із змісту позовних вимог слідує, що позивач просить суд: 1) визнати протиправним висновок відповідача, відповідно до якого позивач за період відбування покарання зарекомендував себе посередньо, умовно-дострокове звільнення позивача є передчасним (Протокол від 9 січня 2019 року № 01); 2) зобов`язати відповідача повторно розглянути питання щодо можливості представлення позивача до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання відповідно до статті 81 Кримінального кодексу України.
Так, згідно із пунктом 13-1 частини першої статті 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання, зокрема, про оскарження інших рішень, дій чи бездіяльності адміністрації установи виконання покарань.
Однак, частиною дев`ятою статті 539 КПК України встановлено, що розгляд справ щодо питань, визначених у пункті 13-1 частини першої статті 537 цього Кодексу, здійснюється в порядку адміністративного судочинства.
Відтак, спір про оскарження рішення комісії установи виконання покарань є публічно правовим та повинен розглядатись за нормами адміністративного судочинства.
Одночасно, суд звертає увагу на наступне.
15 лютого 2019 року позивач звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з вказаним позовом.
Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2019 року позивачу було відмовлено у відкритті провадження в адміністративній справі за вказаним позовом у зв`язку з неналежністю його розгляду за правилами адміністративного судочинства (пункту 1 частини першої статті 170 КАС України).
18 березня 2019 року позивачем була подана апеляційна скарга на вказану вище ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 23 квітня 2019 року апеляційну скаргу позивача задоволено, ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 19 лютого 2019 року про відмову у відкритті провадження у справі № 460/341/19 скасовано та справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Тобто, питання предметної підсудності вказаного позову вирішувалося Восьмим апеляційним адміністративним судом в порядку апеляційного перегляду судового рішення суду першої інстанції, за наслідками якого останній прийшов до висновку про те, що вказаний спір є публічно-правовим та його належить вирішувати за правилами адміністративного судочиства.
Посилання відповідача на те, що 24 червня 2019 року позивач був звільнений від відбування покарання у зв`язку з закінченням строку покарання, суд оцінює критично, оскільки вказана обставина в розумінні статті 238 КАС України не є підставою для закриття провадження у справі. На переконання суду, відповідна обставина має бути врахована при вирішенні спору по суті.
Підсумовуючи вищенаведене в його сукупності, суд прийшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви відповідача щодо закриття провадження у справі.
Керуючись статтями 238, 243, 248, 256 КАС України, суд
В задоволенні заяви Комісії Державної установи "Городоцький виправний центр (№ 131)" по розгляду матеріалів згідно статті 81 Кримінального кодексу України і можливого умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, про закриття провадження в адміністративній справі № 460/341/19, - відмовити повністю.
Ухвала, постановлена судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, під час розгляду справи в письмовому провадженні, набирає законної сили з моменту її підписання суддею (суддями).

Ухвала окремо не оскаржується. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Комшелюк Т.О.