Справа № 2а-13568/12/2670
Суддя: Хохуляк В.В.
Дата ухвалення: 2019-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
Іменем України

16 липня 2019 року
Київ
справа №2а-13568/12/2670
адміністративне провадження №К/9901/2782/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Хохуляка В.В.,
суддів Бившевої Л.І., Шипуліної Т.М.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Міндоходів у м. Києві та постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.11.2012 (суддя Костенко Д.А.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24.12.2013 (головуючий суддя Шостак О.О., судді: Горяйнов А.М., Желтобрюх І.Л.) у справі № 2-а-13568/12/2670 за позовом Державного підприємства «Київський ремонтний завод «Радіан» до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі м. Києва Державної податкової служби про скасування податкового повідомлення-рішення, -

встановив:
Державне підприємство «Київський ремонтний завод «Радіан» (далі ДП «Київський ремонтний завод «Радіан») звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом, в якому просило суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Міндоходів у м. Києві (далі ДПІ у Дарницькому районі ГУ Міндоходів у м. Києві) від 05.07.2010 №/0/24045.

Справа судами розглядалась неодноразово.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28.11.2011 постановлені у даній справі рішення судів першої та апеляційної інстанції скасовано, справу направлено на новий розгляду до суду першої інстанції з тих підстав, що висновок суду апеляційної інстанції про те, що позивач повинен був сплачувати земельний податок, виходячи із розміру земельної ділянки, який вказаний у державному земельному кадастрі, є неправомірним. Разом з цим, суд першої інстанції, приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, не встановив, чи складався технічний звіт по встановленню зовнішніх меж користування земельною ділянкою ДП «Київський ремонтний завод «Радіан» та земельна ділянка якою площею перебувала у користуванні (господарському віданні) позивача у перевіряємий період з урахуванням реалізації останнім будівель та споруд іншим суб`єктам господарювання.

За наслідками останнього перегляду, постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.11.2012, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24.12.2013, позовні вимоги задоволено частково. Скасовано податкове повідомлення-рішення ДПІ у Дарницькому районі м. Києва від 05.07.2010 №/0/24045 в частині визначення податкового зобов`язання із земельного податку в сумі 2334357,20 грн. (у тому числі: 1558020,93 - основний платіж, 776336,27 грн. - штрафні санкції); відмовлено ДП «Київський ремонтний завод «Радіан», правонаступником якого є Дочірнє підприємство Державної компанії «Укрспецекспорт» - Державне підприємство «Укроборонсервіс», в задоволенні адміністративного позову в частині скасування податкового повідомлення-рішення ДПІ у Дарницькому районі м. Києва від 05.07.2010 №/0/24045 в частині визначення податкового зобов`язання із земельного податку в сумі 199660,56 грн. (у тому числі: 133107,04 грн. - основний платіж, 66553,52 грн. - штрафні санкції).).

Не погодившись з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, ДПІ у Дарницькому районі ГУ Міндоходів у м. Києві оскаржила їх у касаційному порядку.

У касаційній скарзі відповідач, посилаючи на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.11.2012 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 24.12.2013 та прийняти нове рішення, яким відмовити в позові повністю.

Вимоги касаційної скарги обґрунтовані тим, що заниження суми податкового зобов`язання по податку на землю було допущене внаслідок невірного застосування площі земельної ділянки, яка зареєстрована за ДП «Київський ремонтний завод «Радіан» .
Позивач не скористався своїм правом та не надав відзив на касаційну скаргу, що не перешкоджає розгляду даної касаційної скарги.

Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Як встановлено попередніми судовими інстанціями, ДПІ у Дарницькому районі м. Києва проведено позапланову виїзну перевірку ДП «Київський ремонтний завод «Радіан» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2008 по 31.03.2010, валютного та іншого законодавства за період з 15.06.2007 по 31.03.2010, про що складено акт від 15.06.2010 №3879/2306/07796404.

За наслідками проведеної перевірки відповідач, зокрема, дійшов висновку про порушення позивачем статей 5, 7, 13 Закону України «Про плату за землю», статті 206 Земельного кодексу України, чим занижено податкове зобов`язання з податку на землю за період з 15.06.2007 по 31.03.2010 на суму 1691126,97 грн., у т.ч.: в 2007 році - 298835,75 грн., в 2008 році -733706,56 грн., в 2009 році -578464,81 грн., в 1-му кварталі 2010 року - 80119,85 грн.

Згідно з пунктом 3.5.4 акта зміст порушень полягає у тому, що перевіркою встановлено розбіжності в площі земельної ділянки за даними земельно-кадастрової інформації та площі, за яку ДП «Київський ремонтний завод «Радіан» фактично сплачувало податок. Згідно відповіді Київського управління земельних ресурсів від 19.02.2009 №07/387-5046 за ДП «Київський ремонтний завод «Радіан» зареєстрована земельна ділянка (кадастровий номер 63:438:015) відповідно з технічним звітом по встановленню зовнішніх меж землекористування по вул. Россошанській, 3а, площею: 177157,24 м2 - з 15.06.2007, 177220,66 м2 - з 31.10.2008, 102449,50 м2 -з 08.12.2009 по теперішній час. Згідно даних податкового обліку позивач обчислював податок на землю у період з 15.06.2007 по 31.12.2007 та за 2008 рік виходячи з площі земельної ділянки 51170 м2, за 2009 рік -97000м2, за січень-березень 2010 рік - 64900 м2.

На підставі названого акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 05.07.2010 №/0/24045, згідно з яким позивачу визначено податкове зобов`язання з плати за землю в сумі 2534070,76 грн. (у т.ч.: 1691127,97 грн. - основний платіж, 842889,79 грн. - штраф).

Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Розміри та порядок плати за використання земельних ресурсів, а також відповідальність платників та контроль за правильністю обчислення і справляння земельного податку на час виникнення спірних правовідносин визначалося Законом України «Про плату за землю».

Відповідно до статті 2 Закону України «Про плату за землю» використання землі в Україні є платним. Плата за землю справляється у вигляді земельного податку або орендної плати, що визначається залежно від грошової оцінки земель. Власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та земле користувачі, крім орендарів та інвесторів-учасників угоди про розподіл продукції, сплачують земельний податок. За земельні ділянки, надані в оренду, справляється орендна плата.

Статтею 5 Закону України «Про плату за землю» встановлено, що об`єктом плати за землю є земельна ділянка, а також земельна частка (пай), яка перебуває у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди (ч. 1), а суб`єктом плати за землю (платником) є власник земельної ділянки, земельної частки (паю) і землекористувач, у тому числі орендар.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про плату за землю» підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру, а орендної плати за земельну ділянку, яка перебуває у державній або комунальній власності, - договір оренди такої земельної ділянки.

Згідно зі статтею 15 Закону України «Про плату за землю» власники землі та землекористувачі сплачують земель ний податок з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Статтею 125 Земельного кодексу України в редакції, чинній на початок періоду, що перевірявся, встановлювалось, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення її меж у натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї, та державної реєстрації забороняється.

В редакції від 05.03.2009 вказана стаття встановлювала, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Наведені положенням Земельного кодексу України кореспондують статті 182 Цивільного кодексу України, якою передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації; державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний на давати інформацію про реєстрацію-та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Згідно зі статтею 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Право оренди землі оформляється договором, який реєструється відповідно до закону.

Під час вирішення даного спор судами встановлено факт відсутності документів, що посвідчують право власності чи право користування позивачем земельною ділянкою (кадастровий номер 63:438:01.5) площею 177157,24 м2 - з 15.06.2007 року, 177220,66 м2 - з 31.10.2008 року, 102449,50 м2 - з 08.12.2009 року по теперішній час за адресою: м. Київ, вул. Россошанська, За, і державну реєстрацію цих прав. Наявність таких документів перевіркою не встановлено, а їх відсутність відповідачем не заперечується. Про їх відсутність свідчать також листи Головного управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації від 19.03.2007 №2705/7402, від 19.02.2009 №07/387-5046 та від 29.06.2010 №07-387/19858. Наявні у справі витяги з бази даних Державного земельного кадастру станом на 05.09.2007 року, станом на 12.01.2009 та станом на 11.02.2010 всупереч вимогам статті 193 Земельного кодексу України не містять необхідних посилань на правові підстави землеволодіння чи землекористування, тому не можуть свідчити про наявність у позивача таких речових прав.

Відомості про земельну ділянку (кадастровий номер 63:438:015) площею 177157,24 м2 включені до Державного земельного кадастру на підставі технічного звіту по встановленню зовнішніх меж земельної ділянки, здійсненого в/ч НОМЕР_1 , правонаступником якої була в/ч НОМЕР_2 . Як вказано в листі Головного управління земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації від 19.03.2007 №2705/7402 станом на 12.03.2007 дана земельна ділянка зареєстрована в ПК «Кадастр» саме за в/ч НОМЕР_1 , натомість станом на 12.03.2007 в автоматизованій системі ПК «Кадастр» земельні ділянки за ДП «Київський ремонтний завод «Радіан» в межах міста Києва не зареєстровані. В подальшому, на підставі зазначеного технічного звіту та листа ДП «Київський ремонтний завод «Радіан» від 29.05.2007 №152, в державному земельному кадастрі здійснено заміну землекористувача на позивача.

Судами вірно відзначено, що технічний звіт є технічною документацією та не є правовстановлюючим документом і не може братися судом до уваги в якості доказу, що посвідчує право власності чи право користування позивачем земельною ділянкою по вул. Росошанській, 3-а, у м. Києві, вказаної відповідачем площі. Більше того, технічний звіт здійснювався лише в/ч 03310 й судом не встановлено офіційного оформлення позивачем технічного звіту на земельну ділянку площею 177157,24 м - з 15.06.2007, 177220,66 м2 - з 31.10.2008, 102449,50 м2 - з 08.12.2009, тому посилання на технічний звіт в/ч 03310 не можуть братися судом до уваги, також і в якості доказу на підтвердження площі фактично використовуваної позивачем земельної ділянки.

Таким чином, наявні в справі матеріали не підтверджують відповідні юридичні факти, з якими законодавець пов`язує обов`язок сплати позивачем земельного податку чи орендної плати за земельну ділянку площею 177157,24 м2 - з 15.06.2007 року, 177220,66 м2 - з 31.10.2008 року, 102449,50 м2 - з 08.12.2009 року. За відсутності документів, що посвідчують відповідні речові права позивача на земельну ділянку та державну реєстрацію цих прав, лише дані земельного кадастру не можуть бути єдиною достатньою підставою для нарахування земельного податку, тому визначення відповідачем податкових зобов`язань із земельного податку, виходячи із вказаної в земельному кадастрі площі земельної ділянки є неправомірним.

Отже, рішення судів першої та апеляційної інстанцій про часткове задоволення позовних вимог є правильними та підлягають залишенню без змін.

В частині відмови в задоволенні позовних вимог рішення судів попередніх інстанцій особами, які беруть участь у справі, не оскаржуються, а тому відсутні підстави для надання правового аналізу відповідним висновкам судів у рамках даного касаційного провадження.

За правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Судами попередніх інстанцій виконано всі вимоги процесуального законодавства, всебічно перевірено обставини справи, вирішено справу у відповідності з нормами матеріального права, постановлено обґрунтоване рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для справи. Висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності, а тому підстав для їх перегляду з мотивів, викладених в касаційній скарзі, не вбачається.

Як встановлено пунктом 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:
Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Жовтневому районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 15.02.2013 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 27.03.2014 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.В. Хохуляк
Л.І. Бившева

Т.М. Шипуліна ,
Судді Верховного Суду