Справа № 369/10/19
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Ковальчук Л.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2019 року Справа № 369/10/19

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Карпушової О.В., Степанюка А.Г.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представників відповідачів Болілої Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 травня 2019 року у справі

за позовом ОСОБА_1

до інспектора патрульної поліції Головного управління патрульної поліції м. Києва

Сала Романа Володимировича,

третя особа, яка не заявляє

самостійні вимоги

на предмет спору: Департамент патрульної поліції

про скасування постанови та закриття провадження,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора патрульної поліції Головного управління патрульної поліції м. Києва Сала Романа Володимировича (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: Департамент патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови від 24.12.2018 р. серії ЕАБ № 814019 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення і закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 травня 2019 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено в повному обсязі.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем дійсно було вчинено правопорушення, яке зафіксовано за допомого належним чином сертифікованого лазерного вимірювача швидкості та за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що в оскаржуваній постанові неправильно визначено місце вчинення правопорушення, на невідповідності в часі його вчинення та часі складання такої постанови (у хвилинах та секундах), стверджуючи, що він не рухався зі швидкістю 88 км/год., що це швидкість іншого автомобіля, що відповідач не роз`яснив йому права, не забезпечив йому можливості скористатися правом на правову допомогу та надання доказів його невинуватості, що відповідачем не здійснювалося підготовки до розгляду його справи про адміністративне правопорушення та не досліджувалися відповідні обставини.

З цих та інших підстав апелянти вважають, що рішення суду першої інстанції прийнято за неповно встановлених обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору в цілому.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 19.07.2019 р. відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

У строк, установлений судом, відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до ст. 308 КАС України, повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 24.12.2018 р. інспектором патрульної поліції ГУ ПП м. Києва Салом Р.В. було винесено постанову про накладення на позивача адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, яке зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАБ № 814019.

У вказаній постанови встановлено, що 24.12.2018 р. о 09 год. 20 хв. в м. Києві по вул. Дніпроджержинська, 31, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом зі швидкістю руху 88 км/год., перевищивши встановлене обмеження швидкості на 38 км, чим порушив п. 12.4 ПДР України. Порушення швидкісного режиму в населених пунктах дозволено зі швидкістю не більше 50 км/год. За вказане правопорушення передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 122 КУпАП. Швидкість вимірювалась приладом TRU CAM 000774.

Свідоцтвом про повірку приладу TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС000774) № 22-01/11924 від 25.09.2018 р., сертифікатом затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 р. № UA-МІ/1-2903-2012, експертним висновком № 04/02/03-3008 від 27.09.2018 р. підтверджується, що лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС000774) є придатним до використання.

Зазначеною постановою на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн.

Вважаючи таку постанову інспектора поліції протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою КМУ від 10.10.2001 р. № 1306 (далі - ПДР), Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 р. № 1395 (далі - Інструкція № 1395).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У п. 12.4 ПДР закріплено, що в населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Згідно з ч. 1 ст. 122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти або 50 штрафних балів. неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною 1 статті 222 КУпАП передбачено, що органи Національної поліції розглядають, зокрема справи про адміністративні правопорушення: про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, передбачені частиною першою статті 122.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення, з-поміж іншого, є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що при оцінці доказів посадова особа керується своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У ст. 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозаписуючих засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

У п. 4 Інструкції № 1395 визначено, що в разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати, зокрема, - чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Отже, з викладених правових норм вбачається, що достатньою та необхідною правовою підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності за порушення ПДР є наявність в її діях (бездіяльності) відповідного складу правопорушення, що повинно підтверджуватися належними і необхідними доказами у розумінні ст. 251 КУпАП та ст. 73, 74 КАС України.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що вчинення позивачем правопорушення, за яке його притягнуто до відповідальності (перевищення швидкості) підтверджується матеріалами справи, зокрема даними, зафіксованими лазерним вимірювачем швидкості транспортних засобів TruCam LTI 20/20, що є сертифікованим та працюючим пристроєм, використання якого вказано безпосередньо в оскаржуваній постанові про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Оцінивши надані відповідачем докази та встановлені обставини справи у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про наявність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП в діях позивача та правомірне притягнення його до відповідальності за вчинення такого правопорушення.

Надаючи оцінку доводам апелянта щодо порушення відповідачем процедури притягнення до адміністративної відповідальності, колегія суддів відзначає, що вони є необґрунтованими, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, 24.12.2018 р. о 09:13 год. інспектором поліції під час несення служби за допомогою вищевказаного лазерного вимірювача швидкості було виявлено, що водій транспортного засобу «Citroen C4», номерний знак НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 88 км/год., перевищив встановлене обмеження швидкості руху в населеному пункті на 38 км/год., чим порушив п. 12.4 ПДР, у зв`язку з чим відповідачем подано сигнал про зупинку зазначеного транспортного засобу на підставі ст. 35 Закону України «Про національну поліцію». Після цього, інспектор підійшов до позивача, належним чином представився, пояснив йому суть правопорушення, причину та підставу перевірки документів та просив пред`явити документи, зазначені в п. 2.1 ПДР на підставі ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію» та п. 2.4 «а» ПДР України. Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, а саме порушення вимог п. 12.4 ПДР, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 КУпАП, інспектором поліції було прийнято рішення про складання адміністративних матеріалів щодо ОСОБА_1 .

Посилання апелянта на те, що відповідач не роз`яснив йому права, не забезпечив йому можливості скористатися правом на правову допомогу та надання доказів його невинуватості, в оскаржуваній постанові неправильно визначено місце вчинення правопорушення, на невідповідності в часі його вчинення та часі складання такої постанови (у хвилинах та секундах), колегія суддів приймає до уваги, але зазначає, що такі доводи не спростовують факт вчинення адміністративного правопорушення, за яке позивача притягнуто до відповідальності.

Доводи апелянта про те, що він не рухався зі швидкістю 88 км/год., що це швидкість іншого автомобіля, не підтверджуються жодними доказами. Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Разом з тим, відповідачем на виконання покладеного на нього обов`язку доказування, регламентованого ч. 2 ст. 77 КАС України, було доведено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, за яке його було притягнуто до відповідальності.

Надаючи оцінку всім доводам апелянта, судова колегія також приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Отже, проаналізувавши доводи апелянта, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позову та вважає, що судом повно і правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до вимог ст. 242 КАС України.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 травня 2019 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 травня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та не може бути оскаржена.

Судове рішення виготовлено 24 липня 2019 року.

Головуючий суддя

Судді: