Справа № 521/13395/18
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2019-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2019 р.м.ОдесаСправа № 521/13395/18

Головуючий в 1 інстанції: Аракелян М.М.

рішення суду першої інстанції прийнято у м. Одеса

30 травня 2019 року

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача: Яковлєва О.В.,

суддів: Градовського Ю.М., Крусяна А.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 травня 2019 року, у справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И Л А :

Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області звернулось до суду з позовом у якому заявлено вимоги Управлінню державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання протиправними та скасування постанов про накладення штрафу у ВП № 56042281 від 26 липня 2018 року та стягнення виконавчого збору у ВП № 56042281 від 26 липня 2018 року.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30 травня 2019 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням позивачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким задовольнити позивні вимоги.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що є помилковим висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позивних вимог, так як за наслідком перевірки стану виконання рішення суду у виконавчому провадженні № 56042281, державним виконавцем протиправно прийнято оскаржувані постанови про накладення штрафу та стягнення виконавчого збору, оскільки пенсійним органом не виконано рішення суду у повному обсязі, через відсутність належного бюджетного фінансування, що є поважною причиною для невиконання рішення суду.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що постановою Малиновського районного суду міста Одеси від 30 листопада 2017 року, яка залишена без змін постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2018 року, у справі № 521/16106/17, зокрема, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити з 01 січня 2016 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 , з урахуванням змінених видів грошового забезпечення, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2015 року № 988 «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції».

При цьому, 20 березня 2018 року Малиновським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист № 521/16106/17, який 22 березня 2018 року передано до Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеської області.

В свою чергу, старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеської області Носенком Сергієм Борисовичем прийнято 23 березня 2018 року постанову ВП № 56042281 про відкриття виконавчого провадження та стягнення з боржника виконавчого збору, у розмірі 14 892,00 грн.

За невиконання без поважних причин рішення суду 19 квітня 2018 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеської області Носенком Сергієм Борисовичем прийнято постанову у ВП № 56042281, якою за невиконання у повному обсязі рішення суду накладено штраф, у розмірі 5 100,00 грн.

Крім того, 26 липня 2018 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеської області Носенком Сергієм Борисовичем прийнято постанову у ВП № 56042281, якою за невиконання у повному обсязі повторно рішення суду накладено штраф, у розмірі 10 200,00 грн.

При цьому, за наслідком закінчення виконавчого провадження, державним виконавцем 26 липня 2018 року прийнято постанову про стягнення виконавчого збору з ГУПФУ в Одеській області, у сумі 14 892,00 грн.

В свою чергу, не погоджуючись з постановами державного виконавця про накладення штрафу та про стягнення виконавчого збору пенсійний орган звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

За наслідком встановлених обставин, судом першої інстанції зроблено висновок про відмову у скасуванні оскаржуваних постанов державного виконавця, так як боржником у встановлені строки та належним чином не виконано вимоги виконавчого документу, з чим погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, згідно ч. 2 ст. 14 КАС України, судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Частиною 3 вказаної статті встановлено, що невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно ч. 6 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження», за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).

Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження», виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Частиною 2 вказаної статті встановлено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

Частиною 4 вказаної статті встановлено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Відповідно до ч. 3 ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 63 ЗУ «Про виконавче провадження», за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Частиною 2 вказаної статті встановлено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Частиною 3 вказаної статті встановлено, що виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Колегією суддів встановлено, що предметом спору у даній справі є перевірка правомірності оскаржуваних постанов державного виконавця від 26 липня 2018 року про накладення штрафу та про стягнення виконавчого збору у ВП № 56042281.

В даному випадку, оскаржуваною постановою про накладення штрафу притягнуто позивача до відповідальності, як боржника у відкритому виконавчому провадженні, за наслідком встановлення державним виконавцем факту повторного невиконання пенсійним органом, без поважних причин, судового рішення, що набрало законної сили.

Між тим, колегія суддів зазначає, що постанови про накладення штрафу за невиконання судового рішення можуть бути винесені лише за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього.

В свою чергу, у межах відкритого виконавчого провадження, пенсійний орган вперше притягнуто до відповідальності за невиконання судового рішення постановою державного виконавця від 19 квітня 2018 року, яка залишилась чинною, після її судового оскарження (справа № 521/7764/18).

При цьому, колегія суддів вважає, що пенсійний орган, як орган державної влади, зобов`язаний у повному обсязі виконувати судові рішення, що набрали законної сили.

Між тим, пенсійним органом не заперечується факт невиконання рішення суду, що набрало законної сили, в частині виплати нарахованої пенсіонеру заборгованості за попередні періоди, а лише зазначається, що виплата таких коштів здійснюватиметься поетапно, у зв`язку з відсутністю належного бюджетного фінансування та відповідно до вимог постанови КМУ «Про перерахунок пенсії особам, які звільнені з військової служби та деяким іншим категоріям осіб» № 103 від 21 лютого 2018 року.

В даному випадку, колегія суддів вважає безпідставними посилання пенсійного органу на постанову КМУ «Про перерахунок пенсії особам, які звільнені з військової служби та деяким іншим категоріям осіб» № 103 від 21 лютого 2018 року (у редакції, чинній на момент прийняття оскаржуваних постанов), як на підставу для невиплати перерахованої пенсії особі, так як така постанова регулює порядок перерахунку та виплати пенсій, що призначені згідно із ЗУ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», а не порядок виконання судових рішень.

В свою чергу, у разі існування обставин, що дійсно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, пенсійний орган у справі мав право звернутись до суду із заявою про встановлення або зміни способу або порядку виконання відповідного рішення суду.

В даному випадку, самостійно встановлена суб`єктом владних повноважень неможливість виконати судове рішення, що набрало законної сили, не є поважною підставою для його невиконання.

Крім того, колегія суддів вважає безпідставними посилання пенсійного органу на відсутність бюджетних асигнувань для виплати перерахованої пенсії одній конкретній особі, як на обставину, що звільняє його від відповідальності за невиконання судового рішення, так як такі посилання не підтверджені жодним належним доказом, яким можливо встановити обсяги відповідних фінансувань, плани їх надходження та графік погашення вказаних виплат.

В свою чергу, з аналогічних підстав колегія суддів не приймає посилання апелянта на правову позицію Верховного Суду у справах про перегляд постанов державних виконавців про накладення штрафу за невиконання судового рішення, так як такі рішення приймались на підставі досліджених доказів у кожній конкретній справі.

Більш того, відповідно до правової позиції Європейського суду у справі «Кечко проти України» (рішення від 08 листопада 2005 року), органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Внаслідок чого, враховуючи встановлений вище колегією суддів факт повторного та безпідставного невиконання пенсійним органом рішення суду до та після відкриття виконавчого провадження, колегія суддів вважає правомірними оскаржувану постанову державного виконавця про стягнення штрафу.

Крім того, щодо оскаржуваної постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, колегія суддів зазначає наступне.

Так, з аналізу вищевикладених положень законодавства вбачається, що стягнення виконавчого збору (крім випадків коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання виконавчого документу.

В даному випадку, позивач, як боржник у відкритих виконавчих провадженнях мав сплатити виконавчий збір за наслідком відкриття виконавчого провадження.

В свою чергу, за наслідком закінчення виконавчого провадження постановою від 26 липня 2018 року, згідно п. 11 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження», за умови, що виконавчий збір не стягнуто раніше, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня закінчення виконавчого провадження мав винести постанову про стягнення виконавчого збору.

Між тим, під час розгляду даної справи позивачем не надано, а судом не зібрано доказів сплати виконавчого збору у межах відкритого виконавчого провадження.

Внаслідок чого, колегія суддів вважає, що факт закінчення виконавчого провадження є належною та достатньою підставою для стягнення з боржника виконавчого збору.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що судом першої інстанції вірно встановлено обставини справи, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 272, 287, 308, 311, 315, 316 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 30 травня 2019 року - без змін.

Судові витрати, а саме сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів.

Головуючий суддя Яковлєв О.В.
Судді Градовський Ю.М. Крусян А.В.