Справа № 2-а-2642/2007
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2019-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-а-2642/2007

Головуючий у 1-й інстанції: Прокопчук А.В.

Суддя-доповідач: Ватаманюк Р.В.

24 липня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Залімського І. Г. Сторчака В. Ю.

за участю:

секретаря судового засідання: Зозуля К.Т.,

представника відповідача: Федишина І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на рішення Замостянського районного суду м.Вінниці від 26 березня 2007 року (прийняте у м. Вінниця) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (далі - відповідач) про стягнення компенсації за продовольче забeзпечення,

В С Т А Н О В И В :
позивач 16.03.2007 звернувся із позовом до Замостянського районного суду м. Вінниця в якому просив стягнути з військової частини НОМЕР_1 завдані матеріальні збитки та індексацію компенсації за продовольчий пайок у сумі 42 151,13 грн.

Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниця від 26.03.2007 позов задоволено. Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 матеріальні збитки за несвоєчасну видачу продовольчого забезпечення з урахуванням індексу інфляції в сумі 42 151 грн. Стягнуто з військової частини судовий збір в сумі 51 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та направити справу на новий розгляд за встановленою законом підсудністю до Хмельницького окружного адміністративного суду.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, що позивач проживає у м. Хмельницькому, що підтверджується постановою державного виконавця Гураєвського М.М. про повернення виконавчого документу стягувачу від 21.03.2019, військова частина також знаходиться у м. Хмельницькому, а тому, постанова суду першої інстанції в даній справі прийнята з порушенням правил підсудності, що також є підставою для скасування, оскільки даний спір підсудний Хмельницькому окружному адміністративному суду.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу вказавши на порушення позивачем строку на апеляційне оскарження, у зв`язку з чим просив закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою військової частини.

Представник відповідача в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі та просив колегію суддів її задовольнити.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно частково задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно матеріалів справи, ОСОБА_1 проходив дійсну військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . До 11.03.2000 позивач забезпечувався продовольчим пайком згідно норми №7.

З 11.03.2000 таке забезпечення було зупинено у зв`язку з призупиненням дії ч. 2 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в частині отримання військовослужбовцями продовольчих пайків і речового майна або, за їх бажанням, грошової компенсації.

У зв`язку з вказаними обставинами позивач звернувся до суду з даним позовом, надавши при цьому розрахунок компенсації за продовольче забезпечення з 11.03.2000 по 31.12.2006.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов висновку, що хоча з 11.03.2000 дію ч. 2 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" призупинено в частині наявності у військовослужбовців права на отримання компенсації за продовольчий пайок на підставі Закону України "Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів", але з 2001 року набрала чинності стаття 16 Закону України "Про Збройні Сили України", якою гарантується отримання військовослужбовцями за рахунок держави різних видів забезпечення в тому числі і продовольчого, в зв`язку з чим вважав, що позивач має право на отримання грошової компенсації взамін продовольчих пайків.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції за такими доводами.

Частиною 2 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (у редакції, яка діяла до 11.03.2000) вказано, що військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них.

Положенням ч. 4 вказаної статті визначено, що порядок і розміри грошового та матеріального забезпечення військовослужбовців та компенсації замість речового майна і продовольчих пайків встановлюються Кабінетом Міністрів України з урахуванням коефіцієнта індексації грошових доходів.

На виконання вимог вказаного Закону Кабінетом Міністрів України прийнято постанову "Про норми забезпечення продовольчими пайками військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства, військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу Міністерства внутрішніх справ" від 12.03.1996 №316.

Відповідно до пункту 2 Закону України від 17.02.2000 № 1459-ІІІ "Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів" дію частини другої статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" в частині одержання військовослужбовцями речового майна і продовольчих пайків або за бажанням військовослужбовців грошової компенсації замість них було зупинено. Закон набув чинності з 11.03.2000.

У встановленому порядку пункт другий Закону України "Про деякі заходи щодо економії бюджетних коштів" неконституційним не визнавався.

З січня 2001 року набула чинності стаття 16 Закону України "Про Збройні Сили України" від 06.12.1991 № 1934-ХІІ, якою військовослужбовцям гарантувалося одержання за рахунок держави житла, фінансового, речового, продовольчого, медичного (у тому числі санаторно-курортного) та інших видів забезпечення у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України і враховують характер та умови службової діяльності, стимулюють заінтересованість громадян України у військовій службі.

При цьому, Закон не передбачав отримання грошової компенсації за неотримане продовольче забезпечення.

29.03.2002 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №426 "Про норми харчування військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань та осіб рядового, начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації", яка також не передбачала компенсації за продовольче забезпечення.

Отже, грошова компенсація замість продовольчих пайків була передбачена законодавством України в період з 20.12.1991 по 11.03.2000.

Натомість, позивач просить стягнути грошову компенсацію за продовольче забезпечення у період з 11.03.2000 по 31.12.2006, з урахуванням заборгованості приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у розмірі 42 151,13 грн.

Таким чином, враховуючи, що після 11.03.2000 чинним законодавством не встановлено право військовослужбовців, звільнених з військової служби на грошову компенсацію замість неотриманого речового та продовольчого забезпечення, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації продовольчого забезпечення та індексації за продовольче забезпечення в сумі 42 151,13 грн.

Вказане узгоджується з позицією Вищого адміністративного суду України викладеною в ухвалі від 26.09.2013 у справі №2а-7/10/0408 (К/9991/46115/11).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації продовольчого забезпечення та індексації за продовольче забезпечення в сумі 42 151,13 грн.

Стосовно вимоги відповідача про направлення справи на новий розгляд до Хмельницького окружного адміністративного суду за встановлено законом підсудністю суд зазначає наступне.

Частинами 1 та 2 ст. 19 КАС України (в редакції чинній на момент звернення позивача з даним позовом) вказано, що адміністративні справи вирішуються адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача.

Адміністративні справи з приводу оскарження правових актів індивідуальної дії, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які стосуються інтересів конкретної особи, вирішуються адміністративними судами за місцем проживання (перебування, знаходження) позивача.

Статтею 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 № 1382-IV (в редакції чинній на момент звернення позивача з даним позовом) встановлено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Як вбачається з матеріалів справи, в позовній заяві позивачем вказано адресу проживання (перебування) у м. Вінниця.

Відтак, відповідач помилково вважав, що ця справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) Хмельницького окружного адміністративного суду, а тому апеляційна скарга в цій частині задоволенню не підлягає.

Щодо доводів позивача викладених у відзиві на апеляційну скаргу про пропуск відповідачем строку апеляційного оскарження слід вказати, що ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 24.05.2019 про відкриття апеляційного провадження розглянуто клопотання відповідача про поновлення строку на апеляційне оскарження та встановлено, що в матеріалах справи відсутні відомості щодо повідомлення відповідача про розгляд даної справи в суді першої інстанції та щодо направлення відповідачу постанови суду від 26.03.2007. Також відсутні будь-які інші докази про вручення військовій частині НОМЕР_1 оскаржуваної постанови.

Про прийняту постанову Замостянського районного суду м. Вінниці відповідач дізнався лише 02.04.2019 із запиту Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області та 22.04.2019 подав дану апеляційну скаргу.

Таким чином, на підставі викладено, колегія суддів дійшла висновку про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, а тому клопотання позивача, заявлене у відзиві на апеляційну скаргу, про закриття апеляційного провадження задоволенню не підлягає.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення не відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і підлягає скасуванню з постановленням нової постанови.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України задовольнити частково.

Рішення Замостянського районного суду м.Вінниці від 26 березня 2007 року - скасувати та прийняти нову постанову.

В задоволенні позову відмовити повністю.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 26 липня 2019 року.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Залімський І. Г. Сторчак В. Ю.