Справа № 620/343/19
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2019-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/343/19 Суддя (судді) першої інстанції: Житняк Л.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О.,

Ключковича В.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Борзнянської районної державної адміністрації Чернігівської області про визнання дій неправомірними, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення середнього заробітку, -

В С Т А Н О В И В:

До Чернігівського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Борзнянської районної державної адміністрації Чернігівської області, в якому просила суд:

- визнати неправомірними дії відповідача та встановити факт порушення права на працю у зв`язку з порушенням відповідачем права ОСОБА_1 на укладення трудового договору в порядку поворотного прийняття на службу;

- зобов`язати відповідача в день набрання рішенням суду законної сили укласти з позивачем трудовий договір у зв`язку із поворотним прийняттям на роботу, на посаду начальника відділу ведення Державного реєстру виборців апарату Борзнянської райдержадміністрації Чернігівської області;

- стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звернення з заявою до відповідача про поворотне прийняття на державну службу, починаючи з 25.10.2018 по дату ухвалення рішення судом.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що наказом від 22.10.2018 № 97-к про оголошення конкурсу на зайняття посади державної служби, було порушено її право на поворотне прийняття на роботу у Борзнянську РДА на посаду, яка є аналогічної кваліфікації відносно до посади, яку вона займала до звільнення. Також вважає, що вона мала переваги перед ОСОБА_2 так, як позивач має більший стаж роботи в Борзнянській РДА, займала посаду начальника відділу і має досвід роботи у відділі ведення Державного реєстру виборців (4 роки і 3 місяці). Вказана особа мала стаж роботи у Борзнянській РДА біля 1.5 року і працювала на посаді головного спеціаліста.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням позивач звернулась з апеляційною скаргою та посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2019 року та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обгрунтування вимог апеяційної скарги дублює обставини аналогічні викладеним у позовній заяві та зазначає, що суд першої інстанції не надав їм належної правової оцінки та не застосував норми КЗпП України, ЗУ "Про державну службу".

Наголошує, що відповідач під час розглгяду справи не довів правомірності своїх дій, проте суд першої інстанції вказаної обставини також не врахував.

З огляду на зазаначене, позивач вважає прийняте рішення незаконним та таким, що підлягає скасуванню.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 травня 2019 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2019 року та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 призначено справу до апеляційного розгляду у порядку письмового провадження.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу у якому останній зазначає, що вимоги апеляційної скарги не визнає з огляду на їх безпідставність. Зокрема, зазначає, що позивач звернулась до суду з даним позовом перебуваючи у трудових відносинах з Борознянською РДА, а тому підстави для укладення з нею трудового договору про призначення її на посаду начальника відділу ведення Державного реєстру виборців апарату Борзнянської райдержадміністрації Чернігівської області в порядку поворотного прийняття на службу у Борознянської РДА - відсутні. На переконання відповідача, позивач вводить суд в оману та зловживає процесуальними правами, спонукаючи до прийняття незаконного рішення, яке призведе до неліцьвих витрат бюджетних коштів. Звертає увагу суду, що даний спір не стосується поновлення на роботі, а тому підстави визначені ст. 236 КЗпП України для виплату прозивачу середнього заробітку за час вимушеного прогулу відсутні.

Вважає, що рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2019 року у повному обсязі відповідає чинному законодавству, прийняте з дотриманням та у повній відповідності нормам матеріального і процесуального права.

За наведених обставин, позивач просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Крім того, 01 липня 2019 року до суду надійшло клопотання відповідача, у якому останній зауважує, що 10 червня 2019 року позивачем було подано до Борознянської РДА заяву про призначення їх на посаду начальника служби у справах дітей, натомість, Борознянська РДА виконала всі наявні дії відповідно до вимог чинного законодавства та використала всі наявні можливості з метою працевлаштування ОСОБА_1 на відповідну посадлу за її заявою.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 02 травня 2018 року Борознянськю РДА було видано наказ № 50-к про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу надання адміністративних послуг та державної реєстрації, адміністратора районної державної адміністрації Борзнянської районної державної адміністрації Чернігівської області з 02 травня 2018 року у зв`язку з скороченням посади.

Судом встановлено та не заперечується учасниками справи, що 31 травня 2018 ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом в якому просила поновити її на посаді начальника відділу надання адміністративних послуг та державної реєстрації, адміністратора Борзнянської районної державної адміністрації Чернігівської області та стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 03 травня 2018 року по дату ухвалення рішення; а також моральну шкоду у розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч) грн.

В подальшому, 22 жовтня 2018 року було оголошено конкурс на вакантну посада начальника відділу ведення Державного реєстру виборців апарату Борзнянської РДА Чернігівської області.

Дізнавшись про наявність вказаної вакантної посади, позивач 25 жовтня 2018 року звернулась до керівника апарату Борзнянської РДА з заявою про призначення її на цю посаду згідно ч.3 ст.87 Закону України "Про державну службу" у порядку поворотного прийняття на службу.

Разом з цим, судом встановлено, що 22 жовтня 2018 року (тобто до заяви позивача) до райдержадміністрації надійшла заява ОСОБА_2 про призначення її на посаду начальника відділу ведення Державного реєстру виборців апарату Борзнянської РДА Чернігівської області, як таку, що має право повторного прийняття на службу згідно ч. 3 ст. 87 ЗУ «Про державну службу».

Листом Борзнянської РДА від 01.11.2018 № 3068/01-47 позивачу було повідомлено про необхідність прибуття 05.11.2018 на засідання робочої групи по визначенню відповідності кваліфікації державних службовців, які мають право поворотного прийняття на службу для співбесіди.

05 листопада 2018 року позивачем було подано на ім`я керівника апарату Борзнянської РДА заяву про відмову від прийняття участі у співбесіді, запропонованій їй листом Борзнянської РДА від 01.11.2018 № 3068/01-47.

Листом 19 листопада 2018 року Борознянська РДА, розглянувши звернення позивача до Кабінету Міністрів України, повідомила ОСОБА_1 про те, що з огляду на те, що правом на поворотне прийняття на службу скористалась інша особа, з числа колишніх державних службовців керівником апарату Борзнянської РДА було прийнято рішення щодо проведення порівняльного конкурсу аналізу кваліфікації та продуктивності праці кандидатів. З огляду на те, що позивач відмовилась від проходження співбесіди, участь у вказаному конкурсі взяла лише ОСОБА_2 , яка і стала його переможцем.

Разом з цим, судом встановлено, що постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2018 року було визнано протиправним та скасовано наказ Борзнянської районної державної адміністрації №50-К від 02.05.2018 року "Про звільнення ОСОБА_1 ", зобов`язано відповідача поновити ОСОБА_1 на посаді "начальника відділу надання адміністративних послуг та державної реєстрації, адміністратора районної державної адміністрації», а також стягнуто з Борзнянської РДА на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 79931,49 грн.

Водночас, вважаючи дії відповідача, які полягають у тому, що Борзнянська РДА не пропонувала їй укласти трудовий договір у зв`язку з поворотним прийняттям на роботу на вказану посаду, незважаючи на те, що вона неодноразово вказувала на свої визначені Законом переваги перед гр. ОСОБА_2 , протиправними, позивач вирішила звернутись за захистом своїх прав до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в діях відповідача відсутні ознаки протиправності, а переваг у ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 судом не встановлено.

За наведених обставин, суд першоїх інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП) та Законом України "Про державну службу" від 10.12.2015 № 889-VIII (далі - ЗУ № 889-8).

Відповідно до приписів ст. 87 ЗУ "Про державну службу" підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є, зокрема, скорочення чисельності або штату державних службовців, ліквідація державного органу, реорганізація державного органу у разі, коли відсутня можливість пропозиції іншої рівноцінної посади державної служби, а в разі відсутності такої пропозиції - іншої роботи (посади державної служби) у цьому державному органі.

Процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначається законодавством про працю.

Звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускається лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення.

Державний службовець, якого звільнено на підставі пункту 1 частини першої цієї статті, у разі створення в державному органі, з якого його звільнено, нової посади чи появи вакантної посади, що відповідає кваліфікації державного службовця, протягом шести місяців з дня звільнення має право поворотного прийняття на службу за його заявою, якщо він був призначений на посаду в цьому органі за результатами конкурсу.

У разі звільнення з державної служби на підставі пункту 1 частини першої цієї статті державному службовцю виплачується вихідна допомога у розмірі середньої місячної заробітної плати.

Як було встановлено судом, 02 травня 2018 року Борознянськю РДА було видано наказ № 50-к про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу надання адміністративних послуг та державної реєстрації, адміністратора районної державної адміністрації Борзнянської районної державної адміністрації Чернігівської області з 02 травня 2018 року у зв`язку з скороченням посади, тобто відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 87 ЗУ № 889-8.

Водночас, судом встановлено, що постановою Шостого апеляційного адмінівстративного суду від 20 листопада 2018 року вказаний наказ відповідача про звільнення ОСОБА_1 у зв`язку з скороченням посади було визнано протиправним та скасовано. Разом з цим, відповідача було зобов`язано судом поновити ОСОБА_1 на посаді "начальника відділу надання адміністративних послуг та державної реєстрації, адміністратора районної державної адміністрації», а також стягнуто з Борзнянської РДА на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 79931,49 грн.

Отже, з наведеного вбачається, що судом у рішенні, яке набрало законної сили булор встановлено факт неправомірного звільнення позивача з 02 травня 2018 року у зв`язку з з скороченням посади та відновлено порушені права позивача шляхом поновлення її на посаді з якої вона була звільнена та виплатою їй середнього заробітку за час вимушеного прогулу пов`язаного з її незаконним звільненням.

У свою чергу, колегія суддів зауважує, що відповідно до приписів ч. 3 ст. 87 ЗУ № 889-8 право поворотного прийняття на службу за його заявою протягом шести місяців з дня звільнення має право виключно працівник якого було звільнено.

Натомість, з огляду на те, що звільненення позивача відбулось незаконно та порушені права позивача у повному обсязі понолено рішенням суду, яке набрало законної сили, колегія суддів приходить до висновку, що позивач не має права поворотного прийняття на службу за її заявою відповідно до ст. 87 ЗУ № 889-8.

Разом з цим, колегія суддів зауважує, що відповідно до приписів ст. 129-1 Конституції України та ст. 390 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Згідно положень ст. 371 КАС України рішення суду про присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць, а також рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби - виконуються негайно.

У свою чергу, колегія суддів зауважує, що відповідно до вимог чинного законодавства за невиконання рішення суду винні особи несуть відповідальність згідно з законом.

Зокрема, стаття 382 Кримінального кодексу України передбачає кримінальну відповідальність за умисне невиконання рішення суду.

Крім того, положеннями ст. 383 КАС України передбачено право особи-позивача, на користь якої ухвалено рішення суду, подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.

Разом з цим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що право на судовий захист, гарантоване статтею 55 Конституції України і конкретизоване в інших законах, передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб ствердження про порушення було обґрунтованим.

З огляду на зазначене, вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення).

Тобто, встановлення факту наявності порушення права, свободи чи інтересу особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов`язковим під час судового розгляду.

При цьому, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Так судом встановлено, що позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані тим, що відповідач порушує її право на працю. Разом з тим, як вже зазначалось, відповідні права позивача вже були відновлені рішенням суду, яке набрало законної сили та підлягає обов`язковому виконанню.

Таким чином, зі змісту позовних вимог колегією суддів не встановлено, яким чином відповідні дії відповідачів зумовлюють зміну обсягу будь-яких прав та обов`язків позивача, та/або яким чином такі дії безпосередньо порушують законні права та/або інтереси позивача.

Крім того, положеннями ст. 2 та 5 КАС України передбачено, що захист прав, свобод та інтересів особи має бути ефективним.

Відповідно до частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Отже, згідно з вказаними нормами права, особа має право звернутись до адміністративного суду з позовом у разі, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача (суб`єкта владних повноважень) порушено її права, свободи чи інтереси у сфері публічно-правових відносин. Обставини дійсного (фактичного) порушення відповідачем прав, свобод чи інтересів має довести належними та допустимими доказами саме позивач. При цьому, задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті вимоги, які відновлюють порушені права чи інтереси особи в сфері публічно-правових відносин.

Колегія суддів також зауважує, що в розумінні КАС України захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.

Отже, з аналізу наведених норм КАС України слідує, що особа повинна довести факт порушення її прав чи охоронюваних законом інтересів оскаржуваним рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень.

Аналогічної правової позиції дотримується і Верховний Суд, про що останнім вказано, зокрема у постанові від 12 лютого 2019 року по справі 826/7806/17.

В той же час, як вже зазначалось, позивачем не наведено належними та допустимими доказами дійсного (фактичного) порушення відповідачами його законних прав, свобод чи інтересів, з огляду на те, що позивач не є особою, яка переважне право поворотного прийняття на службу за встановлених законодавством обставин.

За наведених обставин, та враховуючи, що позивач не є особою, яка має переважне право поворотного прийняття на службу за встановлених законодавством обставин, а також те, що порушені права позивача на працю були у повному обсязі повновлені постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 листопада 2019 року у справі № 825/2177/18, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними та необгрунтованими, а отже задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно прийняте рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, проте із помилковим застосуванням норм процесуального права, а тому оскаржуване рішення підлягає зміні в частині мотивування з підстав, встановлених судом апеляційної інстанції.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

У відповідності до п. 1, 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права, а також неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Керуючись статтями ст.ст. 254, 311-313, 315, 317, 321-322, 325, 328-329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2019 року змінити в частині мотивування.

В іншій частині рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді О.О. Беспалов

В.Ю. Ключкович