Справа № 440/2080/19
Суддя: С.О. Удовіченко
Дата ухвалення: 2019-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2019 року м.ПолтаваСправа № 440/2080/19

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Удовіченка С.О.,

за участю:

секретаря судового засідання - Сендецької В.О.,

представника позивача - Чалої О.Д.,

представника відповідача - Шимка М.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрграндпол" до Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В:

11 червня 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрграндпол" (далі по тексту - ТОВ "Укрграндпол" / позивач) звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Полтавській області (далі по тексту - ГУ ДФС у Полтавській області / відповідач) в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 05 червня 2019 року, яким визначено податкове зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 112 800 грн., в тому числі за основним платежем в розмірі 90 240 грн. та за штрафними санкціями в розмірі 22 560 грн.,

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 05 червня 2019 року, яким визначено податкове зобов`язання з податку на прибуток в розмірі 212 208,75 грн, в тому числі за основним платежем в розмірі 169 767 грн. та за штрафними санкціями в розмірі 42 441,75 грн.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 18 червня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

В обгрунтування позовної заяви позивач зазначив, що відповідачем протиправно нараховано грошові зобов`язання оскаржуваними рішеннями, оскільки у ТОВ "Укрграндпол" наявні усі первинні документи складені в ході здійснення господарської діяльності зі спірними контрагентами. В ході перевірки не встановлено наявності між позивачем та його контрагентами при укладенні і виконанні договорів взаємоузгоджених, зловмисних дій, спрямованих на порушення вимог законодавства. Акт перевірки не містить в собі інформації про існування вироку та/або ухвали про закриття кримінального провадження, які набрали законної сили та якими б посадових осіб контрагента позивача або безпосередньо посадових осіб позивача, було визнано винними у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених статтями 205, 212 Кримінального кодексу України.

01 липня 2019 року до Полтавського окружного адміністративного суду надійшов відзив ГУ ДФС у Полтавській області на позов в якому відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував через їх необгрунтованість. Наполягав на тому, що спірні господарські операції не підтвердженні первинними документами (т.2 а.с. 116-120).

16 липня 2019 року до Полтавського окружного адміністративного суду надійшла відповідь позивача на відзив, у якій останній зазначив, що первинні документи по спірним операціям у своїй сукупності підтверджують показники, відображені платником податків у податковій звітності. Крім того контролюючим органом під час перевірки заходів відносно контрагентів позивача не здійснювалося, а висновки викладені в акті перевірки фактично грунтуються на інформації з бази даних АІС "Податковий блок" (т.2 а.с. 191-195).

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі факти та відповідні до них правовідносини.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Укрграндпол" () зареєстровано як юридична особа 27 жовтня 2014 року (т.2 а.с. 82-85).

У період з 10 квітня 2019 року по 03 травня 2019 року ГУ ДФС у Полтавській області, відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, пункту 77.1, пункту 77.4 статті 77, пункту 81.1 статті 81, пункту 82.1 статті 82, пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року №2755-VI (зі змінами та доповненнями), проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ "Укрграндпол" податкового законодавства за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року, валютного за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2018 року, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 27 жовтня 2014 року по 31 грудня 2018 року.

За результатами перевірки 11 травня 2019 року контролюючим органом складено Акт документальної планової виїзної перевірки податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи №631/16-31-14-01-10/3945 (т.1 а.с. 31-87), за висновками якого встановлено порушення ТОВ "Укрграндпол", зокрема:

- підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14, пункту 44.1, пункту 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 статті 134 Податкового кодексу України №2755-VI від 02 грудня 2010 року (зі змінами та доповненнями), пункту 5 П(С)БО 11 "Зобов`язання", пункту 5 П(С)БО "Дохід", пункту 6 П(С)БО 16 "Витрати", П(С)БО 25 "Фінансовий звіт суб`єкта малого підприємництва", статті 9 Закону України №996-XIV від 16 липня 1999 року "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 169 767 грн., в тому числі за 2016 рік - 81 216 грн., 2017 рік - 26 046 грн., 2 квартал 2018 року - 10 440 грн., 3 квартал 2018 року - 20 745 грн., 4 квартал 2018 року - 31 320 грн.;

- пункту 198.1, пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України №2755-VI від 02 грудня 2010 року (із змінами та доповненнями) в результаті чого занижено податок на додану вартість у сумі 90 240 грн., у тому числі за квітень 2017 року - 61 068 грн., за вересень 2017 року 29 172 грн.

На підставі висновків Акту №631/16-31-14-01-10/3945 ГУ ДФС у Полтавській області 05 червня 2019 року складено податкові повідомлення - рішення:

- №, яким ТОВ "Укрграндпол" збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 112 800 грн., в тому числі за основним платежем в розмірі 90 240 грн. та за штрафними санкціями в розмірі 22 560 грн. (т.1 а.с. 96);

- №, яки ТОВ "Укрграндпол" збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток в загальному розмірі 220 208,75 грн., в тому числі за основним платежем в розмірі 169 767 грн. та за штрафними санкціями в розмірі 42 441,75 грн. (т.1 а.с. 98).

Збільшуючи ТОВ "Укрграндпол" грошове зобов`язання з податку на додану вартість та податку на прибуток, контролюючий орган виходив з наступного:

"Господарські операції між ТОВ "Укрграндпол" з ТОВ "Хіт Лайн" здійснювалися протягом 2016 року відповідно до умов договору №01/08-16 від 01 серпня 2016 року. Товар придбаний з метою подальшого перепродажу в адресу покупця ПрАТ "ХЗТУ". Згідно отриманої податкової інформації від ГУ ДФС у Київській області №869/07/10-06-12-01-17 від 16 лютого 2017 року, складеної щодо ТОВ "Хіт Лайн" за звітний період декларування ПДВ серпень 2016 року - жовтень 2016 року встановлено, що Броварською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області до оперативного управління Броварської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області направлено службову записку на встановлення місцезнаходження (місця проживання) платника податків від 02 червня 2016 року №1300/10-06-12-01. Відповідно до наданої службової записки від ОУ Броварської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області надійшла відповідь від 27 жовтня 2016 року №1080 про не встановлення місцезнаходження платника податків за місцем реєстрації. Аналізом, наведеної в Єдиному реєстрі податкових накладних за період 01 серпня 2016 року по 31 жовтня 2016 року, по ланцюгах постачання та придбання виявлено факти по операціях з підміни товару, що свідчить про можливі порушення податкового законодавства та залучення суб`єкта до схеми формування штучного податкового кредиту. Аналізом діяльності підприємства встановлено відсутність придбання (імпортування) ТОВ "Хіт Лайн" товарів в подальшому реалізованих на адресу контрагентів покупців. Згідно отриманої податкової інформації від ГУ ДФС у Київській області №18/10-36-14-12/40379354 від 14 березня 2018 року, складеної щодо ТОВ "Хіт Лайн" за звітний період декларування ПДВ травень - 2016 року - грудень 2017 року встановлено, що у постачальників ТОВ Хіт Лайн" відсутні технічні та технологічні можливості до вчинення задекларованих господарських операцій самостійно. ГУ ДФС у Полтавській області складено податкову інформацію №64/7/16-31-14-05/39457926 від 06 вересня 2018 року щодо ТОВ "Укрграндпол" по взаємовідносинам з ТОВ "Хіт Лайн" за серпень 2016 року та ТОВ "Смартхолд" за жовтень 2016 року та встановлено, що за результатами аналізу товару від ТОВ "Хіт Лайн" та відповідно ЄРПН встановлено, що в даного контрагента відсутній в придбанні даний товар. Здійснивши аналіз діяльності ТОВ "Хіт Лайн" встановлено, що підприємство не є виробником електростанцій. За результатами аналізу походження товару від ТОВ "Смартхолд" та відповідно до ЄРПН встановлено, що у жовтні 2016 року підприємство ТОВ "Смартхолд" придбавало дані товари у ТОВ "Релос-Еліт-Груп". В свою чергу ТОВ "Релос-Еліт-Груп" придбавав відповідний товар у ТОВ "МС Інвест Груп" у жовтні 2016 року. Прокуратурою Київської області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні від 22 грудня 2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 205 Кримінального кодексу України, фігурантом якої є ТОВ "Хіт Лайн".

Господарські операції між ТОВ "Укрграндпол" з ТОВ "Селезія" здійснювалися протягом 2016 року згідно умов договору №02-08-007 від 02 серпня 2016 року. Згідно отриманої податкової інформації від Броварської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області №816/7/10-06-12-01-17 від 10 лютого 2017 року, складеної щодо ТОВ "Селезія" за звітний період декларування ПДВ серпень 2016 року - жовтень 2016 року встановлено, що відділом адміністрування ПДВ управління податків і зборів з юридичних осіб було направлено службову записку оперативному управлінню Броварської ОДПІ ГУ ДФС від 24 жовтня 2016 року №3715/10-06-12-01-08 щодо відпрацювання ТОВ "Селезія", працівниками оперативного управління Броварської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області службовою запискою від 27 жовтня 2016 року №1077 не встановлено місцезнаходження платника за юридичною адресою. Аналізом інформації, наведеної в Єдиному реєстрі податкових накладних за період 01 серпня 2016 року по 31 жовтня 2016 року, по ланцюгу постачання та прижбання виявлено факти по операціях з підміни товару, що свідчить про можливі порушення податкового законодавства та залучення суб`єкта до схеми формування штучного податкового кредиту. Аналізом діяльності підприємства встановлено відсутність придбання ТОВ "Селезія" товарів в подальшому реалізованих на адресу контрагентів покупців. В ході аналізу встановлено відсутність у підприємства необхідних умов для здійснення господарської діяльності в частині, купівлі, продажу, реалізації, зберігання, відвантаження товарів-послуг, та інше в силу відсутності транспортних засобів, приміщень та матеріальних ресурсів, що свідчить про відсутність у постачальника/покупця ТОВ "Селезія" можливостей здійснювати фактичні товарні операції.

Господарські операції між ТОВ "Укрграндпол" та ТОВ "Смартхолд" здійснювалися протягом 2016 року відповідно до умов договору №03/10 від 03 жовтня 2016 року. Згідно отриманої податкової інформації від Броварської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області №19/10-04-12-10 від 10 березня 2017 року, складеної щодо ТОВ "Смартхолд" за звітний період декларування ПДВ червень 2016 року - листопад 2016 року встановлено, що за результатами аналізу походження товару від ТОВ "Хіт Лайн" та відповідно до ЄРПН встановлено, що в даного контрагента відсутній в придбанні даний товар. Здійснення аналізу господарської діяльності ТОВ "Хіт Лайн" встановлено, що підприємство не є виробником електростанцій, оскільки відсутні основні засоби, виробничо-складські приміщення, робітники, виробничі потужності, тощо.

ТОВ "Хіт Лайн", ТОВ "Селезія", ТОВ "Смартхолд", згідно із зібраними даними, не є суб`єктами економічної діяльності з виробництва відповідних товарів, взагалі не здійснюють господарську діяльність та функціонують лише для формування необгрунтованої податкової вигоди у покупців.

ТОВ "Укрграндпол" отримувало послуги з транспортно-експедиційного обслуговування від ТОВ "Віталспейсервіс" згідно умов договору №15/01/2016-01 від 15 січня 2016 року. Згідно головних книг за 2017-2018 роки, журналів-ордерів по рах. 631 "Розрахунки з вітчизняними постачальниками" встановлено, що суму в розмірі 491 950 грн. підприємством віднесено до рахунку 92 "Адміністративні витрати" та які в подальшому відображені у ряд. 2050 "Собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг)" Звіту про фінансові результати (форма №2-м) за відповідні періоди: 2017 рік в сумі 144 700 грн., 2 кв. 2018 року - 58 000 грн., 3 кв. 2018 року - 115 250 грн., 4 кв. 2018 - 174 000 грн., але у первинних бухгалтерських документах свого відображення не знайшли".

Позивач, не погоджуючись із податковими повідомленнями-рішеннями Головного управління ДФС у Полтавській області від 05 червня 2019 року № та №, звернувся до суду.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

За приписами частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Надаючи правову оцінку оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням, судом встановлено наступне.

Відповідно до пункту 1.1 статті 1 Податкового кодексу України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Згідно пункту 198.2. статті 198 Податкового кодексу України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Згідно підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

За приписами підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

У бухгалтерському обліку методологічні засади формування інформації про витрати та її розкриття в фінансовій звітності, склад витрат визначаються Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року №318, та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 19 січня 2000 року № 27/4248 (далі - П(С)БО 16).

Відповідно до пунктів 5-7 ПСБО 16 - витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов`язань.

Витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.

Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені.

Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.

Виключний перелік витрат, які не визнаються витратами й не включаються до звіту про фінансові результати, визначено пункт 9 ПСБО 16.

Не визнаються витратами й не включаються до звіту про фінансові результати:

- Платежі за договорами комісії, агентськими угодами та іншими аналогічними договорами на користь комітента, принципала тощо.

- Попередня (авансова) оплата запасів, робіт, послуг.

- Погашення одержаних позик.

- Інші зменшення активів або збільшення зобов`язань, що не відповідають ознакам, наведеним у пункті 6 цього Положення (стандарту).

- Витрати, які відображаються зменшенням власного капіталу відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку.

- Балансова вартість валюти.

Відповідно до пункту 18 ПСБО 16 до адміністративних витрат відносяться загальногосподарські витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством:

- загальні корпоративні витрати (організаційні витрати, витрати на проведення річних зборів, представницькі витрати тощо);

- витрати на службові відрядження і утримання апарату управління підприємством та іншого загальногосподарського персоналу;

- витрати на утримання основних засобів, інших матеріальних необоротних активів загальногосподарського використання (операційна оренда, страхування майна, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення, охорона);

- винагороди за професійні послуги (юридичні, аудиторські, з оцінки майна тощо);

- витрати на зв`язок (поштові, телеграфні, телефонні, телекс, факс тощо);

- амортизація нематеріальних активів загальногосподарського використання;

- витрати на врегулювання спорів у судових органах;

- податки, збори та інші передбачені законодавством обов`язкові платежі (крім податків, зборів та обов`язкових платежів, що включаються до виробничої собівартості продукції, робіт, послуг);

- плата за розрахунково - касове обслуговування та інші послуги банків, а також витрати, пов`язані з купівлею-продажем валюти;

- інші витрати загальногосподарського призначення.

До інших операційних витрат включаються:

- витрати на дослідження та розробки відповідно до Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 8 "Нематеріальні активи";

- собівартість реалізованих виробничих запасів, яка для цілей бухгалтерського обліку складається з їх облікової вартості та витрат, пов`язаних з їх реалізацією;

- сума безнадійної дебіторської заборгованості та відрахування до резерву сумнівних боргів;

- витрати від операційної курсової різниці (тобто від зміни курсу валюти за операціями, активами і зобов`язаннями, що пов`язані з операційною діяльністю підприємства);

- втрати від знецінення запасів;

- нестачі й втрати від псування цінностей;

- визнані штрафи, пеня, неустойка;

- витрати на утримання об`єктів соціально-культурного призначення;

- інші витрати операційної діяльності.

Правомірність віднесення на рахунок 10 "Основні засоби" регулюється П(С)БО 7 "Основні засоби" затверджені наказом Міністерства фінансів України від 27 квітня 200 року за №92.

Відповідно до пункту 6 П(С)БО 7 об`єкт основних засобів визнається активом, якщо існує імовірність того, що підприємство отримає в майбутньому економічні вигоди від його використання та вартість його може бути достовірно визначена.

Згідно пункту 7 П(С)БО 7 придбані (створені) основні засоби зараховуються на баланс підприємства за первісною вартістю. Одиницею обліку основних засобів є об`єкт основних засобів.

Пунктом 8 П(С)БО 7 визначено, що первісна вартість об`єкта основних засобів складається з таких витрат: суми, що сплачують постачальникам активів та підрядникам за виконання будівельно-монтажних робіт (без непрямих податків); реєстраційні збори, державне мито та аналогічні платежі, що здійснюються в зв`язку з придбанням (отриманням) прав на об`єкт основних засобів; суми ввізного мита; суми непрямих податків у зв`язку з придбанням (створенням) основних засобів (якщо вони не відшкодовуються підприємству); витрати зі страхування ризиків доставки основних засобів; витрати на транспортування, установку, монтаж, налагодження основних засобів; інші витрати, безпосередньо пов`язані з доведенням основних засобів до стану, у якому вони придатні для використання із запланованою метою.

В свою чергу відповідно до 6 ПСБО Фінансова звітність підприємства формується з дотриманням таких принципів: нарахування та відповідності доходів і витрат, за яким для визначення фінансового результату звітного періоду слід порівняти доходи звітного періоду з витратами, які були здійснені для отримання цих доходів. При цьому доходи і витрати відображаються в обліку і звітності у момент їх виникнення, незалежно від часу надходження і сплати грошей.

Тобто, необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (робіт, послуг) сум податку на додану вартість та валових витрат є факт придбання товарів, робіт чи послуг із метою їх використання в господарській діяльності.

Таким чином, податковий кредит і витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість і податку на прибуток підприємств має бути фактично підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

Водночас, за відсутності факту придбання товарів, робіт чи послуг або в разі, якщо придбані товари, роботи чи послуги не призначені для використання у господарській діяльності платника податку відповідні суми не можуть включатися до складу податкового кредиту з податку на додану вартість і обчислення об`єкта оподаткування з податку на прибуток підприємств навіть за наявності формально складених, але недостовірних документів або сплати грошових коштів.

Згідно з пунктом 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 р. за № 168/704, первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Судом встановлено, що 15 січня 2016 року між ТОВ "Укрграндпол" (замовник) та ТОВ "Віталспецсервіс" (експедитор) укладено договір №15/01/2016-01 про надання послуг з транспортно-експедиційного обслуговування (т.1 а.с. 121-125).

За умовами договору замовник доручає і надає для перевезення вантаж, а експедитор зобов`язується надати послуги з транспортно-експедиторного обслуговування, та організувати перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньодержавному та міжнародному сполученні відповідно до умов цього договору та заявок замовника, а замовник зобов`язується сплатити погоджену сторонами вартість послуг. Заявка є невід`ємною частиною договору, в якій встановлюються істотні умови кожного конкретного перевезення, а саме: найменування товару, кількість (вага) та пакування вантажу, його особливі характеристики; найменування та місцезнаходження відправника та одержувача вантажу, пункти відправлення та призначення вантажу; дата і час завантаження та розвантаження або строк виконання перевезення; розмір вартості послуг; інші вимоги щодо перевезення вантажу.

Стаття 1 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" визначає коло учасників транспортно-експедиторської діяльності - клієнти, перевізники, експедитори, транспортні агенти, порти, залізничні станції, об`єднання та спеціалізовані підприємства залізничного, авіаційного, автомобільного, річкового та морського транспорту, митні брокери та інші особи, що виконують роботи (надають послуги) при перевезенні вантажів.

Зокрема, експедитор (транспортний експедитор) - це суб`єкт господарювання, який за дорученням клієнта та за його рахунок виконує або організовує виконання транспортно-експедиторських послуг, визначених договором транспортного експедирування; перевізник - це юридична або фізична особа, яка взяла на себе зобов`язання і відповідальність за договором перевезення вантажу за доставку до місця призначення довіреного їй вантажу, перевезення вантажів та їх видачу (передачу) вантажоодержувачу або іншій особі, зазначеній у документі, що регулює відносини між експедитором та перевізником.

Згідно положень статті 9 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Перевезення вантажів супроводжується товарно-транспортними документами, складеними мовою міжнародного спілкування залежно від обраного виду транспорту або державною мовою, якщо вантажі перевозяться в Україні. Такими документами можуть бути: авіаційна вантажна накладна (Air Waybill); міжнародна автомобільна накладна (CMR); накладна СМГС (накладна УМВС); коносамент (Bill of Lading); накладна ЦІМ (CIM); вантажна відомість (Cargo Manifest); інші документи, визначені законами України. Факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

Факт надання послуги експедитора при перевезенні підтверджується єдиним транспортним документом або комплектом документів (залізничних, автомобільних, авіаційних накладних, коносаментів тощо), які відображають шлях прямування вантажу від пункту його відправлення до пункту його призначення.

Відповідно до частини першої статті 10 Закону України "Про транспортно-експедиторську діяльність" експедитор має право, зокрема обирати або змінювати вид транспорту та маршрут перевезення, обирати або змінювати порядок перевезення вантажу, а також порядок виконання транспортно-експедиторських послуг, діючи в інтересах клієнта, згідно з відповідним договором транспортного експедирування.

За приписами частин першої, другої статті 307 Господарського кодексу України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити ввірений їй другою стороною (вантажовідправником) вантаж до пункту призначення в установлений законодавством чи договором строк та видати його уповноваженій на одержання вантажу особі (вантажоодержувачу), а вантажовідправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату

Згідно частини першої статті 316 Господарського кодексу України за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу. Договором транспортного експедирування може бути встановлений обов`язок експедитора організувати перевезення вантажу транспортом і за маршрутом, вибраним експедитором або клієнтом, укладати від свого імені або від імені клієнта договір перевезення вантажу, забезпечувати відправку і одержання вантажу, а також виконання інших зобов`язань, пов`язаних із перевезенням. Договором транспортного експедирування може бути передбачено надання додаткових послуг, необхідних для доставки вантажу (перевірка кількості та стану вантажу, його завантаження та вивантаження, сплата мита, зборів і витрат, покладених на клієнта, зберігання вантажу до його одержання у пункті призначення, одержання необхідних для експорту та імпорту документів, виконання митних формальностей тощо).

Виходячи з аналізу наведених вище правових норм, перевезенням є безпосереднє перевезення вантажу, тоді як експедируванням є діяльність із організації такого перевезення.

На підтвердження фактичного виконання договірних відносин позивачем надано до суду:

а) - заявку №01/06/2017-01 від 01 червня 2017 року на перевезення автомобільним транспортом до Договору про надання послуг з транспортно-експедитерського обслуговування №15/01/2016-01 від 15 січня 2016 року (т.1 а.с. 126),

- акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №31 від 15 червня 2017 року (т.1 а.с. 127),

- рахунок на оплату №31 від 09 червня 2017 року (т.1 а.с. 128),

- довідку б/н від 09 червня 2017 року (т.1 а.с. 129),

- договір №267/Р-17 від 17 лютого 2017 року (т.1 а.с. 130-140),

- митні декларації №UA806020/2017/207176 та №UA806020/2017/207562 (т.1 а.с.141-145),

- СМR №237207 (т.1 а.с. 146);

б) - заявку №11/10/2017-01 від 11 жовтня 2017 року на перевезення автомобільним транспортом до Договору про надання послуг з транспортно-експедитерського обслуговування №15/01/2016-01 від 15 січня 2016 року (т.1 а.с. 147),

- акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №93 від 27 жовтня 2017 року (т.1 а.с. 148),

- рахунок на оплату №93 від 23 жовтня 2017 року (т.1 а.с. 149),

- довідку б/н від 12 жовтня 2017 року (т.1 а.с. 150),

- контракт №158-17 від 18 липня 2017 року (т.1 а.с. 151-155),

- митну декларацію №UA806020/2017/212677 (т.1 а.с. 156-157),

- CMR №17102017 (т.1 а.с. 158);

в) - заявку №28/09/2017-01 від 28 вересня 2017 року на перевезення автомобільним транспортом до Договору про надання послуг з транспортно-експедитерського обслуговування №15/01/2016-01 від 15 січня 2016 року (т.1 а.с. 159),

- акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №85 від 05 жовтня 2017 року (т.1 а.с. 160),

- рахунок на оплату №85 від 05 жовтня 2017 року (т.1 а.с. 161),

- довідку №б/н від 05 жовтня 2017 року,

- митну декларацію №UA806020/2017/211920 (т.1 а.с. 163-164),

- CMR №02102017 (т.1 а.с. 165);

г) - заявку №16/04/2018-01 від 16 квітня 2018 року на перевезення автомобільним транспортом до Договору про надання послуг з транспортно-експедитерського обслуговування №15/01/2016-01 від 15 січня 2016 року (т.1 а.с. 166),

- акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №25 від 25 квітня 2018 року (т.1 а.с. 167),

- рахунок на оплату №25 від 24 квітня 2018 року від 24 квітня 2018 року (т.1 а.с. 168),

- довідку №б/н від 24 квітня 2018 року (т.1 а.с. 169),

- договір №3 від 13 грудня 2017 року (т.1 а.с. 170-176),

- митну декларацію №UA100010/2018 (т.1 а.с. 177-178),

- CMR №0001413 (т.1 а.с. 179);

д) - заявку №03/09/2018-01 від 03 вересня 2018 року на перевезення автомобільним транспортом до Договору про надання послуг з транспортно-експедитерського обслуговування №15/01/2016-01 від 15 січня 2016 року (т.1 а.с. 180)

- акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №64 від 12 вересня 2018 року,

- рахунок на оплату №64 від 10 вересня 2018 року (т.1 а.с. 182),

- довідку №б/н від 10 вересня 2018 року (т.1 а.с. 183),

- договір №398.2017 від 17 жовтня 2017 року (т.1 а.с. 184-190),

- митну декларацію №UA806020/2018/210323 (т.1 а.с. 191-193),

- CMR №20180907 та CMR №20180907 (т.1 а.с. 194-195);

е) - заявку №20/07/2018-01 від 20 липня 2018 року на перевезення автомобільним транспортом до Договору про надання послуг з транспортно-експедитерського обслуговування №15/01/2016-01 від 15 січня 2016 року (т.1 а.с. 196),

- акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №56 від 10 серпня 2018 року (т.1 а.с. 197),

- рахунок на оплату №56 від 07 серпня 2018 року (т.1 а.с. 198),

- довідку №б/н від 07 серпня 2018 року (т.1 а.с. 199),

- митну декларацію №UA100010/2018/143872 (т.1 а.с. 200-202),

- CMR 594217 (т.1 а.с. 203);

є) - заявку №11/10/2018-01 від 11 жовтня 2018 року на перевезення автомобільним транспортом до Договору про надання послуг з транспортно-експедитерського обслуговування №15/01/2016-01 від 15 січня 2016 року (т.1 а.с. 204),

- акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №77 від 17 жовтня 2018 року (т.1 а.с. 205),

- рахунок на оплату №77 від 16 жовтня 2018 року (т.1 а.с. 206),

- довідку №б/н від 16 жовтня 2018 року (т.1 а.с. 207),

- специфікацію №5 від 25 вересня 2018 року до договору поставки №398.2017 від 17 жовтня 2017 року (т.1 а.с. 208),

- митну декларацію №UA806020/2018/211670 (т.1 а.с. 209-210),

- CMR №20181009 (т.1 а.с. 211);

ж) - заявку №26/09/2018-01 від 26 вересня 2018 року на перевезення автомобільним транспортом до Договору про надання послуг з транспортно-експедитерського обслуговування №15/01/2016-01 від 15 січня 2016 року (т.1 а.с. 212),

- акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №73 від 09 жовтня 2018 року (т.1 а.с. 213),

- рахунок на оплату №73 від 08 жовтня 2018 року (т.1а.с. 214),

- довідку №б/н від 08 жовтня 2018 року (т.1 а.с. 215),

- договір поставки №03/18 від 26 лютого 2018 року (т.1 а.с. 216-222),

- митну декларацію №UA100010/2018/151340 (т.1 а.с. 223-224),

- CMR №531261 (т.1 а.с. 225),

з) - заявку №16/10/2018-01 на перевезення автомобільним транспортом до Договору про надання послуг з транспортно-експедитерського обслуговування №15/01/2016-01 від 15 січня 2016 року (т.1 а.с. 226),

- акт здачі-приймання робіт (надання послуг) №79 від 23 жовтня 2018 року (т.1 а.с. 227),

- рахунок на оплату №79 від 18 жовтня 2018 року (т.1 а.с. 228),

- довідку №б/н від 18 жовтня 2018 року (т.1 а.с. 229),

- митну декларацію №UA806020/2018/2111854 (т.1 а.с. 230-231),

- CMR №013497 (т.1 а.с. 232),

На підтвердження здійснення оплати за виконання умов договору №15/01/2016-01 від 15 січня 2016 року укладеного між ТОВ "Укрграндпол" та ТОВ "Віталспецсервіс" позивачем надано банківські виписки (т.1 а.с. 233-237).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що ТОВ "Укрграндпол" правомірно включило до складу собівартості, витрати по отриманим послугам транспортно-експедиційного обслуговування від ТОВ "Віталспецсервіс", які підтверджені первинними документами.

Щодо взаємовідносин ТОВ "Укрграндпол" із ТОВ "Селезія", судом встановлено наступне.

02 серпня 2016 року між ТОВ "Селезія" (продавець) та ТОВ "Укрграндпол" (покупець) укладено договір поставки №02-08-007 (т.1 а.с. 240-241).

За умовами договору продавець зобов`язується поставити та передати у власність покупця товар, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити його на умовах договору. Загальна кількість товару чітко визначається згідно специфікації та рахунку-фактури, що є невід`ємними частинами договору. Товар повинен бути поставлений покупцю на склад.

Згідно Специфікації №1 від 02 серпня 2016 року до договору поставки №02-08-007 ТОВ "Селезія" зобов`язується поставити ТОВ "Укрграндпол" елеватор КМ-89-125 (т.1 а.с. 242).

За наслідками здійснення господарських операцій із ТОВ "Селезія", за договором №02-08-007 від 02 серпня 2018 року, останнім виписано позивачу видаткову накладну №5 від 02 серпня 2016 року та податкову накладну №5 від 02 серпня 2016 року (т.1 а.с. 243, 245).

Дослідивши вказані первинні документи ТОВ "Селезія" для документального оформлення господарських операцій з придбання ТОВ "Укрграндпол" товару, суд не має підстав для визнання їх такими, що не відповідають вимогам оформлення первинних документів бухгалтерської та податкової звітності, а саме, накладні містять адресу місцезнаходження покупця та продавця, кількість послуг, ціну товару. Будь-яких порушень щодо оформлення первинних документів судом не встановлено, зауваження до змісту та форми зазначеного документа у податкового органу відсутні.

Також, відповідачем не спростовано того, що на момент складення зазначених податкових накладних контрагент позивача мав статус платника податку на додану вартість та був зареєстрований як юридична особа у встановленому законодавством порядку.

Розрахунок за придбаний товар здійснювався позивачем у безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок ТОВ "Селезія", що підтверджується банківською випискою (т.1 а.с. 247).

Щодо взаємовідносин ТОВ "Укрграндпол" із ТОВ "Смартхолд", судом встановлено наступне.

03 жовтня 2016 року між ТОВ "Смартхолд" (продавець) та ТОВ "Укрграндпол" (покупець) укладено договір поставки №03/10 (т.1 а.с. 248-249).

За умовами договору продавець зобов`язується поставити та передати у власність покупця товар, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити його на умовах договору. Загальна кількість товару чітко визначається згідно специфікації та рахунку-фактури, що є невід`ємними частинами договору. Товар повинен бути поставлений покупцю на склад.

Згідно Специфікації №1 від 03 жовтня 2016 року до договору №03/10 ТОВ "Смартхолд" зобов`язується поставити ТОВ "Укрграндпол" елеватор КМ 89-125 (т.1 а.с. 250).

За наслідками здійснення господарських операцій із ТОВ "Смартхолд", за договором №03/10 від 03 жовтня 2016 року, останнім виписано позивачу видаткову накладну №31 від 03 жовтня 2016 року та податкову накладну №31 від 03 жовтня 2016 року (т.1 а.с. 251-252).

Дослідивши вказані первинні документи ТОВ "Смартхолд" для документального оформлення господарських операцій з придбання ТОВ "Укрграндпол" товару, суд не має підстав для визнання їх такими, що не відповідають вимогам оформлення первинних документів бухгалтерської та податкової звітності, а саме, накладні містять адресу місцезнаходження покупця та продавця, кількість послуг, ціну това. Будь-яких порушень щодо оформлення первинних документів судом не встановлено, зауваження до змісту та форми зазначеного документа у податкового органу відсутні.

Також, відповідачем не спростовано того, що на момент складення зазначених податкових накладних контрагент позивача мав статус платника податку на додану вартість та був зареєстрований як юридична особа у встановленому законодавством порядку.

Розрахунок за придбаний товар здійснювався позивачем у безготівковій формі, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок ТОВ "Смартхолд", що підтверджується банківською випискою (т.2 а.с. 3).

Також судом встановлено, що за договором №22/12 від 22 грудня 2016 року, укладеного між ТОВ "Смартхолд" (первісний боржник), ТОВ "Астот" (новий боржник) та ТОВ "Укрграндпол" (кредитор), первісний боржник переводить на нового боржника основний борг на загальну суму 85 597 грн., а новий боржник повинен оплатити кредитору загальну суму заборгованості (т.2 а.с. 4-5).

Щодо взаємовідносин ТОВ "Укрграндпол" із ТОВ "Хіт Лайн", судом встановлено наступне.

01 серпня 2016 року між ТОВ "Хіт Лайн" (продавець) та ТОВ "Укрграндпол" (покупець) укладено договір поставки №01/08-16 (т.2 а.с. 6-7).

За умовами договору продавець зобов`язується поставити та передати у власність покупця товар, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити його на умовах договору. Загальна кількість товару чітко визначається згідно специфікації та рахунку-фактури, що є невід`ємними частинами договору. Товар повинен бути поставлений покупцю на склад.

Згідно Специфікації №1 від 01 серпня 2016 року до договору №01/08-16 ТОВ ТОВ "Хіт Лайн" зобов`язується поставити ТОВ "Укрграндпол" дизельну електростанцію в шумозахисному виконанні на рамі 50кВт (т.2 а.с. 8).

За наслідками здійснення господарських операцій із ТОВ "Хіт Лайн", за договором №01/08-16 від 01 серпня 2016 року, останнім виписано позивачу видаткову накладну №10 від 02 серпня 2016 року та податкову накладну №10 від 02 серпня 2016 року (т.1 а.с. 9-10).

Дослідивши вказані первинні документи ТОВ "Хіт Лайн" для документального оформлення господарських операцій з придбання ТОВ "Укрграндпол" товару, суд не має підстав для визнання їх такими, що не відповідають вимогам оформлення первинних документів бухгалтерської та податкової звітності, а саме, накладні містять адресу місцезнаходження покупця та продавця, кількість послуг, ціну товару. Будь-яких порушень щодо оформлення первинних документів судом не встановлено, зауваження до змісту та форми зазначеного документа у податкового органу відсутні.

Також, відповідачем не спростовано того, що на момент складення зазначених податкових накладних контрагент позивача мав статус платника податку на додану вартість та був зареєстрований як юридична особа у встановленому законодавством порядку.

Згідно договору права вимоги №20/03 від 20 березня 2017 року ТОВ "Хіт Лайн" (первісний кредитор) та ТОВ "Рубін-ТК" (новий кредитор), новий кредитор стає кредитором боржника за договором №01/08-16 від 01 серпня 2016 року на суму 323 447 грн. (т.2 а.с. 13)

Розрахунок за придбаний товар здійснювався позивачем у безготівковій формі, що підтверджується банківською випискою (т.2 а.с. 14).

Придбані у ТОВ Селезія", ТОВ "Смартхолд" та ТОВ "Хіт Лайн" товарно-матеріальні цінності обліковуються на рахунку 28 "Товари" за серпень та жовтень 2016 року (т.2 а.с. 17).

На підтвердження подальшої реалізації придбаного товару ТОВ "Укрграндпол" надано:

- договір поставки №8/19-16 від 18 травня 2016 року укладений між ТОВ "Укрграндпол" (постачальник) та ПрАТ "Харківський завод транспортного устаткування (покупець) (т.2 а.с. 18-20).

- специфікацію №2 від 18 травня 2016 року до договору №8/19-16 (т.2 а.с. 21),

- накладну №7 від 03 серпня 2016 року, №10 від 03 жовтня 2016 року (т.2 а.с. 22, 37),

- акт приймання-передачі №7 від 03 серпня 2018 року, акт №10 приймання-передачі від 03 жовтня 2016 року (т.2 а.с. 23, 38),

- податкову накладну №1 від 03 серпня 2016 року, №1 від 03 жовтня 2016 року (т.2 а.с. 24, 39),

- банківську виписку (т.2 а.с. 28-29, 36, 50),

- договір про надання транспортних послуг від 01 травня 2015 року та від 01 жовтня 2016 року (т.2 а.с. 31-33, 45-47),

- товарно-транспортну накладну (т.2 а.с. 34, 48),

- акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) №960 від 03 серпня 2016 року, №70 від 03 жовтня 2016 року (а.с. 35, 49).

У періоді, що перевірявся позивач орендував приміщення, згідно наступних договорів: договіру оренди №01/07 від 01 липня 2016 року, договору оперативної оренди нежитлових приміщень від 01 вересня 2016 року, які пролонговані в майбутньому (т.2 а.с. 51-54, 86-104).

На підтвердження наявності у позивача працівників надано штатний розпис "ТОВ "Укрграндпол" (т.2 а.с. 106, 111, 114).

Пунктом 184.1 статті 184 Податкового кодексу України визначено, що реєстрація діє до дати анулювання реєстрації платника податку, яка проводиться шляхом виключення з реєстру платників податку.

Стосовно контрагентів позивача, то слід зазначити, що фактів визнання недійсними або анулювання свідоцтв про державну реєстрацію на момент здійснення господарських операцій судом не встановлено; підрядник / продавці знаходилися в Єдиному державному реєстрі, а також мали свідоцтво про реєстрацію платником податку на додану вартість.

При цьому, суд зауважує, що подальше припинення юридичної особи та анулювання свідоцтва платника ПДВ не робить виписані ним первинні документи та податкові накладні недійсними та не позбавляють позивача права на формування на їх підставі податкового кредиту.

Посилання контролюючого органу у акті перевірки та у відзиві на той факт, що у контрагентів позивача відсутні основні фонди та трудові ресурси для здійснення видів діяльності, визначених згідно довідок з ЄДР, судом оцінюються критично. Суд вважає необхідним зазначити, що чинним законодавством не заборонено використовувати залучені трудові ресурси. Крім того, ні в акті перевірки, ні в подальших поясненнях, відповідач не визначив, яка саме кількість людей повинна була виконувати роботи / послуги, що придбавалися позивачем.

Суд вважає необґрунтованими посилання відповідача на податкову інформацію, що наявна в інформаційно-аналітичних базах відносно контрагентів суб`єкта господарювання, а також податкову інформацію надану іншими контролюючими органами, як на єдину підставу можливого порушення платником податків чинного законодавства України, оскільки остання носить виключно інформативний характер та не є належним доказом в розумінні процесуального Закону. Зокрема посилання контролюючого органу на наявність актів як критерій оцінки реальності господарських операцій, є безпідставними оскільки, під час складення таких актів будь-які первинні документи платника податків не використовувались та не аналізувались, а отже оформлення вказаних актів з відображенням в них окремих відомостей, зокрема щодо нереальності операцій, не відповідають критерію юридичної значимості, а отже не є належними доказами в розумінні процесуального Закону.

Даних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 04 липня 2019 року при розгляді справи №811/4044/13-а

Щодо посилань в акті перевірки на проведення досудових розслідувань за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених статтями 205, 212 Кримінального кодексу України у відношенні контрагентів позивача, суд зазначає, що вказані обставини не підтверджуються документально та самі по собі не є достатніми та допустимими доказами фіктивної діяльності контрагентів. Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 03 квітня 2012 року у справі №К-9574/08.

Крім того, відповідно до приписів статті 8 Кодексу адміністративного судочинства України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Так, чинним законодавством України на учасників цивільно-правових відносин, які є платниками податків, не покладено обов`язку та не визначено право перевірки відповідності законодавству статусу контрагентів, в т.ч. перебування за місцезнаходженням, та дотримання ними вимог податкового законодавства. Кожен платник податку несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Статтею 198 ПК України не встановлено обмежень по включенню до складу податкового кредиту сум ПДВ по товарах, послугах отриманих від продавця, в разі порушення ним умов податкового законодавства, за умови, що такий продавець зареєстрований платником податку на додану вартість, за наявності належним чином оформлених податкових накладних, та за наявності фактичного здійснення операцій з придбання товарів (робіт, послуг).

Таким чином, надання податковому органу документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом. Відповідачем не надано жодних доказів наявності між позивачем та його контрагентами при здійсненні ними договірних відносин взаємоузгоджених зловмисних дій, не спрямованих на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними. Наявності таких доказів, зокрема вироку суду, постановленого у кримінальній справі стосовно посадових осіб ТОВ "Віталспецсервіс", ТОВ "Селезія", ТОВ Смартхолд", ТОВ "Хіт Лайн". В акті перевірки податковим органом не встановлений факт відсутності поставки тих товарно-матеріальних цінностей чи відсутності кінцевого результату наданих послуг, за результатами придбання яких позивачем сформовано податковий кредит та відображено витрати. Твердження відповідача про відсутність здійснення господарської операції ТОВ "Укрграндпол" фактично ґрунтуються на підставі інформації з баз даних контролюючого органу щодо контрагентів позивача. Податковим органом не доведено фактичних обставин, які ставлять під сумнів реальність господарської операції. Придбані товари і послуги відповідають меті та видам діяльності ТОВ "Укрграндпол".

Отже, дослідження наявних у справі доказів у їх сукупності, дає суду підстави для висновку про відсутність в діях ТОВ "Укрграндпол" порушень податкового законодавства, визначених актом перевірки від 11 травня 2019 року №631/16-31-14-02-10/3945, на підставі висновків якого відповідачем прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення №від 05 червня 2019 року № та №.

Разом з тим, незважаючи на вимогу частини другої статті 77 цього Кодексу щодо процесуального обов`язку відповідача, останній в ході судового розгляду справи правомірності прийнятих стосовно ТОВ "Укрграндпол" податкових повідомлень-рішень № від 05 червня 2019 року, яким визначено податкове зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 112 800 грн., в тому числі за основним платежем в розмірі 90 240 грн. та за штрафними санкціями в розмірі 22 560 грн. та № від 05 червня 2019 року, яким визначено податкове зобов`язання з податку на прибуток в розмірі 212 208,75 грн, в тому числі за основним платежем в розмірі 169 767 грн. та за штрафними санкціями в розмірі 42 441,75 грн не довів, а відтак позовні вимоги ТОВ "Укрграндпол" є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

З огляду на викладене, керуючись статтями 9, 245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд доходить висновку про наявність законних підстав для задоволення адміністративного позову щодо визнання протиправним та скасування податкових повідомлень-рішень № від 05 червня 2019 року, яким визначено податкове зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 112 800 грн., в тому числі за основним платежем в розмірі 90 240 грн. та за штрафними санкціями в розмірі 22 560 грн. та № від 05 червня 2019 року, яким визначено податкове зобов`язання з податку на прибуток в розмірі 212 208,75 грн, в тому числі за основним платежем в розмірі 169 767 грн. та за штрафними санкціями в розмірі 42 441,75 грн

Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 11, 77, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України,-

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрграндпол" (, юридична адреса: вул. Д.Коряка (Червоноармійська), 3, м.Полтава, 36003) до Головного управління ДФС у Полтавській області (, юридична адреса: вул. Європейська, 4, м. Полтава, 36000) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Полтавській області № від 05 червня 2019 року, яким визначено податкове зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 112 800 грн., в тому числі за основним платежем в розмірі 90 240 грн. та за штрафними санкціями в розмірі 22 560 грн.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Полтавській області № від 05 червня 2019 року, яким визначено податкове зобов`язання з податку на прибуток в розмірі 212 208,75 грн., в тому числі за основним платежем в розмірі 169 767 грн. та за штрафними санкціями в розмірі 42 441,75 грн.

Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрграндпол" (, юридична адреса: вул. Д.Коряка (Червоноармійська), 3, м.Полтава, 36003) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Полтавській області (, юридична адреса: вул. Європейська, 4, м. Полтава, 36000) судові витрати понесені позивачем у зв`язку зі сплатою судового збору у розмірі 4 875,14 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подається учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII.

Повне рішення складено 24 липня 2019 року.

Суддя С.О. Удовіченко