Справа № 826/17569/18
Суддя: Васильченко І.П.
Дата ухвалення: 2019-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

25 липня 2019 року № 826/17569/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Васильченко І.П. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Сільпо-Фуд»
ДоОфісу великих платників податків Державної фіскальної служби
провизнання протиправними та скасування податкових-повідомлень-рішень від 03.08.2018 р. № та від 19.10.2018 р. № ,
В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сільпо-Фуд» (далі-позивач/ТОВ «Сільпо-Фуд») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (далі-відповідач/Офіс ВПП ДФС) про визнання протиправними та скасування податкових-повідомлень-рішень від 03.08.2018 р. № та від 19.10.2018 р. № .

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 30.10.2018 року суд визнав подану заяву і додані до неї матеріали достатніми для прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження по справі, ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю оскаржуваних рішень, оскільки такі прийняті за межами повноважень відповідача, так як на думку позивача, у контролюючого органу відсутні повноваження на проведення документальних перевірок дотримання вимог законодавства з питань державної митної справи; крім того, позивач посилається на порушення відповідачем принципу верховенства права та правової визначеності як складової частини принципу верховенства права.

Відповідач у письмовому відзиві на позов вказав на відповідність оскаржуваних рішень вимогам чинного законодавства.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Відповідачем проведено документальну невиїзну перевірку ТОВ «Сільпо-Фуд» (код 40720198) з питань правильності класифікації згідно із УТК ЗЕД товарів за товарною під категорією , щодо яких проведено митне оформлення за митними деклараціями від 26.07.2017 р. № UA125220/2017/706940, від 11.01.2018 р. № UA125220/2018/700236.

Перевіркою встановлено порушення позивачем Закону України від 19.09.2013 р. № 584- VII, пп. Г п. 5 ч. 8 ст. 257 Митного кодексу України, щодо невірної класифікації товарів (замість товарної під категорію 8302 41 90 00 (ставка ввізного мита - 10%), застосовано товарну під категорію 7324 90 00 90 (ставка ввізного мита - 5%), що призвело до заниження податкового зобов`язання з ввізного мита на загальну суму 2 369,75 грн. та п. 187. 8 ст. 187 та п. 190.1 ст. 190 Податкового кодексу України щодо заниження бази оподаткування податку на додану вартість на суму ввізного мита, у зв`язку з чим було занижено податкове зобов`язання з ПДВ на суму 473,95 грн.

За результатами перевірки складено акт від 13.07.2018 р. № н39/18-10-14-09/ та винесено податкові повідомлення-рішення:

від 03.08.2018 р. № , яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 710,93 грн., у т.ч. за основним платежем в розмірі 473,95 грн. та за штрафними санкціями в розмірі 236,98 грн.;

від 03.08.2018 р. № б/н, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем - мито на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання на суму 3 554,63 грн., у т.ч. за основним платежем в розмірі 2 369,75 грн. та за штрафними санкціями в розмірі 1 184,88 грн.

За результатами адміністративного оскарження, ДФС України прийнято рішення від 16.10.2018 р. № 33539/6/99-99-11-03-03-25, яким податкове повідомлення-рішення від 03.08.2018 р. № б/н скасоване.

Так, на підставі рішення ДФС України від 16.10.2018 р. № 33539/6/99-99-11-03-03-25, відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 19.10.2018 р. № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем - мито на товари, що ввозяться на територію України суб`єктами господарювання на суму 3 554,63 грн., у т.ч. за основним платежем в розмірі 2 369,75 грн. та за штрафними санкціями в розмірі 1 184,88 грн.

Не погоджуючись із винесеними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Як вбачається з акту перевірки, висновки податкового органу про порушення ТОВ «Сільпо-Фуд» вимог податкового та митного законодавства ґрунтуються на тому, що під час митного оформлення товару: «Вироби з чорних металів: обладнання санітарно-технічне та його частини з чорних металів:- арт. 594530 Штанга для душу телескопічна. Країна походження CN., згідно митних декларацій: від 26.07.2017 р. № UA125220/2017/706940, від 11.01.2018 р. № UA125220/2018/700236, позивачем було неправильно визначено код УКТЗЕД товару, зокрема, замість товарної під категорію 8302 41 90 00 (ставка ввізного мита - 10%), застосовано товарну під категорію 7324 90 00 90 (ставка ввізного мита - 5%).

Як зазначено позиваем та незапереується відповідачем, ТОВ «Сільпо-Фуд» у період з 26.07.2017 р. по 11.01.2018 р. ввезено в митному режимі імпорту товари «Вироби санітарно-технічні з чорних металів (нержавіюча сталь): арт. 594530 Штанга для душу телескопічна».

Імпорт товарів здійснювався згідно митних декларацій від 26.07.2017 р. № UA125220/2017/706940 та від 11.01.2018 р. № UA125220/2018/700236.

За наслідком здійснення митного контролю та митного оформлення товарів у митних органів були відсутні будь-які зауваження щодо правильності визначення коду УКТЗЕД товару, а тому товар був випущений у вільний обіг.

Суд наголошує, що відповідно до ч.2 ст.69 Митного кодексу України органи доходів і зборів здійснюють контроль правильності класифікації товарів, поданих до митного оформлення, згідно з УКТ ЗЕД.

Згідно ч.3 ст.69 Митного кодексу України на вимогу посадової особи органу доходів і зборів декларант або уповноважена ним особа зобов`язані надати усі наявні відомості, необхідні для підтвердження заявлених ними кодів товарів, поданих до митного оформлення, а також зразки таких товарів та/або техніко-технологічну документацію на них.

Положення ч.4 ст.69 Митного кодексу України передбачають, що у разі виявлення під час митного оформлення товарів або після нього порушення правил класифікації товарів орган доходів і зборів має право самостійно класифікувати такі товари.

Згідно з положеннями ч.6 ст.69 Митного кодексу України штрафи та інші санкції за несплату митних платежів та за інші порушення, виявлені у зв`язку з неправильною класифікацією товарів, застосовуються органами доходів і зборів виключно у разі, якщо прийняте органом доходів і зборів рішення про класифікацію цих товарів у складному випадку було прийнято на підставі поданих заявником недостовірних документів, наданої ним недостовірної інформації та/або внаслідок ненадання заявником всієї наявної у нього інформації, необхідної для прийняття зазначеного рішення, що суттєво вплинуло на характер цього рішення.

Відповідно ч.5 ст.69 Митного кодексу України під складним випадком класифікації товару розуміється випадок, коли у процесі контролю правильності заявленого декларантом або уповноваженою ним особою коду товару виникають суперечності щодо тлумачення положень УКТ ЗЕД, вирішення яких потребує додаткової інформації, спеціальних знань, проведення досліджень тощо.

Згідно ч.7 ст.69 Митного кодексу України рішення органів доходів і зборів щодо класифікації товарів для митних цілей є обов`язковими. Такі рішення оприлюднюються у встановленому законодавством порядку. У разі незгоди з рішенням органу доходів і зборів щодо класифікації товару декларант або уповноважена ним особа має право оскаржити це рішення до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.

Наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 №650, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 2 липня 2012 за № 1085/21397, затверджено Порядок роботи відділу митних платежів, підрозділу митного оформлення митного органу та митного поста при вирішенні питань класифікації товарів, що переміщуються через митний кордон України (далі - Порядок від 30.05.2012 №650).

Відповідно до п.1 Порядку від 30.05.2012 №650 цей Порядок визначає порядок роботи відділу митних платежів (далі - ВМП), підрозділу митного оформлення (далі - ПМО) та митного поста під час здійснення контролю правильності класифікації товарів, прийняття попередніх рішень про класифікацію товарів та рішень про визначення коду товару, здійснення митних процедур, пов`язаних з контролем правильності класифікації товарів при митному контролі та оформленні товарів, що переміщуються через митний кордон України (далі - товари), порядок взаємодії з іншими структурними підрозділами митного органу при вирішенні питань класифікації товарів, а також здійснення оформлення та реєстрації рішень, надання звітності та інші питання роботи ВМП, ПМО, митного поста у напрямі класифікації товарів згідно з Українською класифікацією товарів зовнішньоекономічної діяльності (далі - УКТЗЕД).

Згідно пункту 3 Порядку від 30.05.2012 №650 в ньому вживаються такі визначення, як «контроль правильності класифікації товарів» - перевірка правильності опису товару та відповідного йому коду в митній декларації вимогам Основних правил інтерпретації УКТЗЕД під час проведення процедур його митного контролю та митного оформлення.

Також в пункті 3 Порядку від 30.05.2012 №650 зазначено, що «рішення про визначення коду товару» - документ установленої форми, який оформлюється посадовими особами ВМП, уповноваженими особами ПМО чи митного поста у разі необхідності прийняття рішення про класифікацію товарів. Форма рішення про визначення коду товару затвердження Додатком №5 Порядку від 30.05.2012 №650.

Відповідно до п.2 Розділу ІІІ Порядку від 30.05.2012 №650 посадові особи ПМО чи митного поста, ВМП здійснюють контроль правильності класифікації товарів під час проведення митних формальностей при митному оформленні товарів. Обсяг контролю, достатнього для забезпечення додержання правил класифікації товарів при митному оформленні, визначається на основі результатів застосування системи управління ризиками.

Положення п.3 Розділу ІІІ Порядку від 30.05.2012 №650 передбачають, що рішення приймається за результатами класифікації товарів згідно з УКТЗЕД у разі необхідності зміни задекларованого коду товару згідно з УКТЗЕД, у тому числі за результатами спрацювання автоматизованої системи аналізу та управління ризиками у складних випадках митних формальностей. У разі коли посадові особи ВМП направлені для виконання службових обов`язків до ПМО чи митного поста, Рішення щодо складного випадку класифікації товару приймається такими посадовими особами без підготовки запиту до ВМП. У разі самостійного виявлення ВМП порушення правил класифікації товарів під час проведення контролю правильності класифікації товарів, задекларованих у митних деклараціях, поданих до митного оформлення, ВМП вноситься відмітка за допомогою автоматизованої системи митного оформлення (далі - АСМО) про прийняття до виконання відповідної митної формальності щодо проведення контролю правильності класифікації товарів та в разі потреби прийняття Рішення.

Таким чином, митний орган, здійснюючи перевірку правильності класифікації товарів в митних деклараціях позивача від 26.07.2017 р. № UA125220/2017/706940 та від 11.01.2018 р. № UA125220/2018/700236 не знайшов підстав для зміни коду товару згідно із УКТЗЕД, тим самим погодившись із кодом товару, який визначений декларантом.

Із норми ч.7 ст.69 Митного кодексу України вбачається, що зміна коду товару згідно із УКТЗЕД відбувається шляхом прийняття рішення органів доходів і зборів щодо класифікації товарів. Проте, як слідує з матеріалів справи, Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби України за результатами перевірки позивача, яка оформлена Актом, не приймалися рішення про визначення коду товарів згідно з УКТЗЕД.

Крім того, ч.7 ст.69 Митного кодексу України встановлено, що обов`язковими є рішення щодо класифікації товарів, які прийняті органами доходів і зборів.

Щодо тверджень позивача про відсутність у відповідача - Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України повноважень здійснювати перевірки з питань правильності класифікації товарів згідно із УКТЗЕД, суд зазначає наступне.

Спірні правовідносини регулюються Конституцією України, Митним кодексом України, Податковим кодексом України, Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» № 877-V від 5 квітня 2007 року, Постановою Кабінету Міністрів України №236 від 21.05.2014 «Про затвердження положення про Державну фіскальну службу України».

Так, згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст. 345 Митного кодексу України документальна перевірка - це сукупність заходів, за допомогою яких органи доходів і зборів переконуються у правильності заповнення митних декларацій, декларацій митної вартості та в достовірності зазначених у них даних, законності ввезення (пересилання) товарів на митну територію України або на територію вільної митної зони, вивезення (пересилання) товарів за межі митної території України або за межі території вільної митної зони, а також своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів.

Частиною 1 ст. 345 Митного кодексу України визначено, що документальні виїзні перевірки проводяться за наказом відповідного органу доходів і зборів з урахуванням обставин і підстав, установлених цим Кодексом.

Згідно з ч.2 ст. 345 Митного кодексу України документальні перевірки дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи, у тому числі своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати митних платежів, проводяться органами доходів і зборів з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 Податкового кодексу України.

Відповідно до ч.1 ст.351 Митного кодексу України предметом документальних невиїзних перевірок є дані про своєчасність, достовірність, повноту нарахування та сплати митних платежів при переміщенні товарів через митний кордон України підприємствами, а також при переміщенні товарів через митний кордон України громадянами з поданням митної декларації, передбаченої законодавством України для підприємств.

Керуючись положеннями ч.2 ст. 351 Митного кодексу України документальна невиїзна перевірка проводиться у разі:

1) виявлення ознак, що свідчать про можливе порушення законодавства України з питань державної митної справи, за результатами аналізу електронних копій митних декларацій, інформації, що стосується товарів, митне оформлення яких завершено, отриманої від суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності та виробників таких товарів, з висновків акредитованих відповідно до законодавства експертів;

2) надходження від уповноважених органів іноземних держав документально підтвердженої інформації про не підтвердження автентичності поданих органу доходів і зборів документів щодо товарів, митне оформлення яких завершено, недостовірність відомостей, що в них містяться, а також запитів стосовно надання інформації про зовнішньоекономічні операції, які здійснювалися за участю суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності - резидентів України.

Відповідно до п.34-1 ч.1 ст. 4 Митного кодексу України органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, митниці та митні пости.

Керуючись ч.1 ст. 545 Митного кодексу України центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, спрямовує, координує та контролює діяльність митниць, здійснює інші повноваження, передбачені цим Кодексом та іншими законами України, в межах своїх повноважень видає накази, організує та контролює їх виконання.

Відповідно до п.1 Положення про Міністерство фінансів України, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 375, Міністерство фінансів України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову та бюджетну політику, державну політику у сфері державного пробірного контролю, бухгалтерського обліку та аудиту, випуску і проведення лотерей, а також забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері контролю за дотриманням бюджетного законодавства, державного внутрішнього фінансового контролю, казначейського обслуговування бюджетних коштів, запобігання і протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму, забезпечує формування державної політики у сфері організації та контролю за виготовленням цінних паперів, документів суворої звітності та забезпечує формування та реалізацію єдиної державної податкової, митної політики, державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску, державної політики у сфері видобутку, виробництва, використання та зберігання дорогоцінних металів і дорогоцінного каміння, дорогоцінного каміння органогенного утворення та напівдорогоцінного каміння, їх обігу та обліку.

Згідно п.1 Положення про Державну фіскальну службу України, затверджено постановою Кабінету Міністрів України № 236 від 21.05.2014, Державна фіскальна служба України (ДФС) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, державну політику з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового, митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 Митного кодексу України митниця є митним органом, який у зоні своєї діяльності забезпечує виконання завдань, покладених на органи доходів і зборів.

Керуючись ч. 3 ст. 546 Митного кодексу України митниця є територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, і підпорядковується йому. Не допускається втручання у діяльність митниць інших територіальних органів центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Згідно з ч.1 ст. 547 Митного кодексу України митний пост є органом доходів і зборів, який входить до складу митниці як відокремлений структурний підрозділ і в зоні своєї діяльності забезпечує виконання завдань, покладених на органи доходів і зборів.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Митного кодексу України при здійсненні митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, застосовуються виключно норми законів України та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, чинні на день прийняття митної декларації органом доходів і зборів України.

Таким чином, Митним кодексом України передбачено перелік державних органів, які можуть здійснювати документальні перевірки на підставі ст. 345 Митного кодексу України, а саме центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, митниці та митні пости.

Наказом ДФС від 14.06.2018 №347 «Про затвердження у новій редакції Положення про Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби» було затверджено Положення про Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби.

Відповідно до абзацу першого п.1 Положення про Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби Офіс великих платників податків є територіальним органом Державної фіскальної служби України, який підпорядковується Державній фіскальній службі України. Офіс великих платників є органом доходів і зборів.

Положення про Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби в під.4 п.4 передбачає, що Офіс великих платників здійснює контроль за дотриманням податкового і митного законодавства, законодавства щодо трансфертного ціноутворення, законодавства щодо адміністрування єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотримання якого законом покладено на ДФС.

Суд звертає увагу, що Митний кодекс України прямо не уповноважує Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби здійснювати перевірки з питань дотримання митного законодавства та не відносить Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби до органів доходів і зборів в розумінні п.34-1 ч.1 ст. 4 Митного кодексу України.

Посилання ж відповідача на підтвердження права здійснювати перевірки дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи на накази ДФС України №236 від 21.05.2014 та №529 від 09.08.2017 є безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно ч.1 ст.7 Митного кодексу України встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення, застосування механізмів тарифного і нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, справляння митних платежів, ведення митної статистики, обмін митною інформацією, ведення Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, здійснення відповідно до закону державного контролю нехарчової продукції при її ввезенні на митну територію України, запобігання та протидія контрабанді, боротьба з порушеннями митних правил, організація і забезпечення діяльності органів доходів і зборів та інші заходи, спрямовані на реалізацію державної політики у сфері державної митної справи, становлять державну митну справу.

Згідно ч. 3 ст.7 засади державної митної справи, зокрема, правовий статус органів доходів і зборів, митна територія та митний кордон України, процедури митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України, митні режими та умови їх застосування, заборони та/або обмеження щодо ввезення в Україну, вивезення з України та переміщення через територію України транзитом окремих видів товарів, умови та порядок справляння митних платежів, митні пільги, визначаються цим Кодексом та іншими законами України.

Положення ч.1 ст.8 Митного кодексу України передбачають, що державна митна справа здійснюється на основі принципів:

1) виключної юрисдикції України на її митній території;

2) виключних повноважень органів доходів і зборів України щодо здійснення державної митної справи;

3) законності та презумпції невинуватості;

4) єдиного порядку переміщення товарів, транспортних засобів через митний кордон України;

5) спрощення законної торгівлі;

6) визнання рівності та правомірності інтересів усіх суб`єктів господарювання незалежно від форми власності;

7) додержання прав та охоронюваних законом інтересів осіб;

8) заохочення доброчесності;

9) гласності та прозорості;

10) відповідальності всіх учасників відносин, що регулюються цим Кодексом.

Відповідно до положень ч. 4 ст 3 Митного кодексу України, у разі якщо норми законів України чи інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи допускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків підприємств і громадян, які переміщують товари, транспортні засоби комерційного призначення через митний кордон України або здійснюють операції з товарами, що перебувають під митним контролем, чи прав та обов`язків посадових осіб органів доходів і зборів, внаслідок чого є можливість прийняття рішення як на користь таких підприємств та громадян, так і на користь органу доходів і зборів, рішення повинно прийматися на користь зазначених підприємств і громадян.

В преамбулі Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» № 877-V (далі - Закон № 877-V) зазначено, що цей Закон визначає правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю).

Відповідно ч. 4 ст. 2 Закону № 877-V заходи контролю здійснюються органами Державної фіскальної служби (крім митного контролю на кордоні), державного нагляду за дотриманням вимог ядерної та радіаційної безпеки (крім здійснення державного нагляду за провадженням діяльності з джерелами іонізуючого випромінювання, діяльність з використання яких не підлягає ліцензуванню), державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду), державного нагляду у сфері господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім діяльності з переказу коштів, фінансових послуг з ринку цінних паперів, похідних цінних паперів (деривативів) та ринку банківських послуг), державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації - з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації.

Згідно ч.5 ст. 2 Закону № 877-V зазначені у частині четвертій цієї статті органи (в тому числі ДФС), що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

Частина четверта статті 4 Закону № 877-V передбачає, що виключно законами встановлюються:

- органи, уповноважені здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності;

- види господарської діяльності, які є предметом державного нагляду (контролю);

- повноваження органів державного нагляду (контролю) щодо зупинення виробництва (виготовлення) або реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг;

- вичерпний перелік підстав для зупинення господарської діяльності;

- спосіб та форми здійснення заходів здійснення державного нагляду (контролю);

- санкції за порушення вимог законодавства і перелік порушень, які є підставою для видачі органом державного нагляду (контролю) припису, розпорядження або іншого розпорядчого документа.

Орган державного нагляду (контролю) не може здійснювати державний нагляд (контроль) у сфері господарської діяльності, якщо закон прямо не уповноважує такий орган на здійснення державного нагляду (контролю) у певній сфері господарської діяльності та не визначає повноваження такого органу під час здійснення державного нагляду (контролю).

Враховуючи вказані положення Закону № 877-V та Митного кодексу України, імперативні приписи статті 19, пункту 12 статті 92 Конституції України, суд доходить висновку, що Митним кодексом України чи іншим законом прямо не передбачено повноваження Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби України здійснювати перевірки щодо дотримання вимог законодавства України з питань державної митної справи на підставі норм Митного кодексу України.

Отже, проведення документальної невиїзної перевірки з питань правильності класифікації згідно із УКТЗЕД товарів відповідачем є порушенням принципу правової визначеності, як складової частини принципів верховенства права, рівності та справедливості.

Конституцією України, зокрема ст.8, закріплено те, що принцип верховенства права є фундаментальним правовим принципом та правовою доктриною, що визнається та діє на території України.

Одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями (абз. 3 пп.3.1 п. 3 Рішення Конституційного суду від 29.06.2010).

Із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і не двозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі (абз. 2 пп.5.1 п. 5 Рішення Конституційного суду від 22.09.2005).

Такими чином, чіткість регулювання повноважень державних органів, особливо у сфері контролю та повноважень, які дають можливість втручатися у власність (позбавляти власності чи зобов`язувати сплатити додаткові платежі), є складовою правової визначеності. Свавільне делегування чи присвоєння контролюючих повноважень не допускається.

Також суд зазначає, що не виявлення під час перевірки митним органом будь-яких порушень щодо класифікації товарів і наступне проведення перевірки відповідачем з питань державної митної справи та виявлення порушень свідчить про те, що можуть існувати суперечності щодо тлумачення положень УКТЗЕД, що в розумінні положень ст. 69 Митного кодексу України може бути складним випадком класифікації.

Положеннями ч.6 ст. 69 Митного кодексу України передбачено, що штрафи та інші санкції за несплату митних платежів та за інші порушення, виявлені у зв`язку з неправильною класифікацією товарів, застосовуються органами доходів і зборів виключно у разі, якщо прийняте органом доходів і зборів рішення про класифікацію цих товарів у складному випадку було прийнято на підставі поданих заявником недостовірних документів, наданої ним недостовірної інформації та/або внаслідок ненадання заявником всієї наявної у нього інформації, необхідної для прийняття зазначеного рішення, що суттєво вплинуло на характер цього рішення.

Відповідач не вказує в Акті перевірки будь-яких відомостей про те, що позивачем до митних декларацій, які перевірялися, були подані недостовірні відомості чи недостовірна інформація чи/або була ненадана вся наявна інформації.

Відтак, враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про протиправність винесення спірних податкових повідомлень-рішень та наявності правових підстав для їх скасування.

У силу ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Враховуючи, що відповідачем не спростовано доводів позивача, суд доходить висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а надані позивачем докази є достатніми для прийняття рішення по справі в порядку спрощеного провадження про задоволення адміністративного позову.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати підлягають відшкодуванню в повному обсязі.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 77, 139, 243-245, 263, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільпо-Фуд» (02090, м.Київ, вул. Бутлерова, 1, ) задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 03.08.2018 р. № та від 19.10.2018 р. № .

Присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сільпо-Фуд» (02090, м.Київ, вул. Бутлерова, 1, ) 1 762,00 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (04149, м. Київ, вул. Дегтярівська, 11г, ).

Рішення суду відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.П. Васильченко