Справа № 400/570/19
Суддя: Птичкіна В.В.
Дата ухвалення: 2019-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 липня 2019 р. № 400/570/19
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд у складі судді Птичкіної В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовом:ОСОБА_1 , АДРЕСА_1
до відповідача:Військової частини НОМЕР_1 , АДРЕСА_2
про:зобов`язання відповідача виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік в сумі 8991,18 грн.,

ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (надалі відповідач або Військова частина) про зобов`язання відповідача виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань (надалі матеріальна допомога) за 2018 рік в сумі 8991,18 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідач порушив статтю 9 Закону України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їхніх сімей» (надалі Закон № 2011), «Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженої наказом Міністерства оборони України від 11.06.2008 № 260 (надалі - Інструкція), оскільки безпідставно не задовольнив рапорту позивача про виплату матеріальної допомоги.

Відповідач позов не визнав, подав відзив (ар. с. 25-29). Згідно з відзивом, відповідно до затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260 «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам» (надалі Порядок), порядок виплати матеріальної допомоги встановлюється за рішенням Міністра оборони України, виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України. Військова частина діяла відповідно до наказу Міністерства оборони України від 15.02.2018 № 65 «Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2018 рік» (надалі Наказ № 65), яким, зокрема, визначено вичерпний перелік підстав для виплати матеріальної допомоги, черговість її виплати, та передбачено, що відповідні виплати здійснюються за наявності коштів. Підставою для незадоволення рапорту позивача відповідач вказав відсутність коштів.

Крім того, відповідач зазначив, що матеріальна допомога, згідно з Порядком, не є обов`язкової складовою грошового забезпечення, та її виплата є правом, а не обов`язком відповідного командира, про що вказано у пункті 5 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (надалі Постанова № 704).

Відповідач зауважив, що, згідно з пунктом 242 затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 № 1152/2008 «Положення про проходження громадянами України військової служби Збройних Силах України», особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини. Порядок звільнення з військової служби позивач не оскаржив.

Також, на думку відповідача, законодавством не передбачено жодних виплат особам, звільненим з військової служби.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, представник відповідача позов не визнав.

Ухвалою від 28.03.2019 суд відмовив у задоволенні заяви представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази суд

ВСТАНОВИВ:
13.03.2018 начальник складу озброєння військової частини НОМЕР_1 старший прапорщик ОСОБА_1 подав командиру військової частини рапорт про виплату, відповідно до Інструкції, за 2018 рік матеріальної допомоги (ар. с. 8).

21.03.2018 комісія військової частини провела «… засідання по об`єктивному та якісному розгляду рапортів на виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань …», на якому, за результатами розгляду рапорту позивача, прийняла рішення такого змісту: «… матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань (у зв`язку з хворобою) згідно наказу № 65 від 15.02.2017 року «Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2018 рік», надати в першу-другу чергу, відповідно до черговості виплат, та за наявності коштів …».

Матеріальну допомогу ОСОБА_1 не отримав.

Наказом командира військової частини від 17.09.2018 № 30-РС ОСОБА_1 був звільнений у запас за підпунктом «к» пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а наказом командира військової частини від 21.09.2019 № 282 виключений із списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення (ар. с. 23).

Матеріальну допомогу ОСОБА_1 не отримав.

За результатами звернення позивача на Урядову гарячу лінію начальник фінансово-економічного управління Командування Повітряних Сил Збройних Сил України листом від 06.12.2018 № 350/147/2/5119 (ар. с. 10) повідомив ОСОБА_1 про те, що «… у зв`язку із відсутністю асигнувань на виплату матеріальної допомоги видання наказу командира військової частини НОМЕР_1 про виплату Вам зазначеної допомоги не відбулось …».

При прийнятті рішення суд виходив з такого.

Доводи відповідача про те, що підставою для відмови у задоволенні позову є факт згоди позивача з виключенням зі списків особового складу військової частини, а також те, що «… чинним законодавством не передбачено жодних виплат особам звільненим з військової служби …» суд відхилив, оскільки у випадку встановлення судом факту порушення прав позивача, що мало місце під час проходження ним військової служби, захист цього права здійснюється судом незалежно від того, що на день звернення до суду такий позивач звільнений у запас.

Як зазначено у статті 9 Закону № 2011, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів (частина перша).

До складу грошового забезпечення, згідно з частиною другою статті 9 Закону № 2011, входять:

посадовий оклад, оклад за військовим званням;

щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);

одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності (абзац перший частини четвертої статті 9 Закону № 2011).

Пунктом 3 Постанови № 704 Кабінет Міністрів України постановив виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складі здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі державні органи).

При цьому, підпунктом 3 пункту 5 Постанови № 704 керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, надано право надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, та допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України (абзаци перший та другий частини четвертої статті 9 Закону № 2011).

Згідно з пунктами 33.1 33.3 розділу ХХХІІІ Інструкції (втратила чинність 20.07.2018), особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять службу за контрактом, для вирішення соціально-побутових питань один раз на рік надається матеріальна допомога в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення. Матеріальна допомога надається військовослужбовцям за їх заявою за місцем штатної служби на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому розмірі допомоги. Розмір матеріальної допомоги установлюється за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України. До місячного грошового забезпечення, з якого визначається матеріальна допомога, включаються посадові оклади, оклади за військовими званнями та щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно з законодавством України на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Аналогічні норми містяться у пункту 7 розділу XXIV Порядку (чинного з 20.07.2018): розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України. До місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років та щомісячні додаткові види грошового забезпечення за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Виходячи з цього, суд дійшов висновків:

1. Видання наказу про надання матеріальної допомоги є правом, а не обов`язком командира військової частини.

2. Умовою для видання наказу є наявність відповідних асигнувань державного органу Міністерства оборони.

Як вказано у пункті 9 наказу Міністра оборони України від 15.02.2018 № 65 «Про бюджетну політику в Міністерстві оборони України» (який і є тим рішенням Міністра оборони, про яке йдеться в Інструкції та у Порядку), накази про виплату матеріальної допомоги можуть видаватися виключно в межах доведених граничних обсягів видатків та отриманих асигнувань на її виплату з урахуванням порядку, передбаченого пунктом 7 цього наказу після розгляду заяв військовослужбовців.

Виходячи з пункту 4 частини першої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, прийняття судом рішення про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії є результатом висновку суду про протиправну бездіяльність відповідача.

Отже, для покладення на суб`єкта владних повноважень відповідного обов`язку суд має встановити, що цей суб`єкт не вчинив дій, які були для нього обов`язковими.

Як вказано вище, надання матеріальної допомоги є правом, а не обов`язком командира військової частини. З підстав, що викладені вище, суд визнав відсутність факту протиправної бездіяльності відповідача.

Відповідний наказ командир військової частини не видав, тому у відповідача не виникло обов`язку щодо виплати ОСОБА_1 суми 8 991, 18 грн.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Судові витрати по справі відсутні.

Керуючись статтями 9, 12, 19, 77, 241-246, 250, 255, 257, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
В задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаціний код НОМЕР_3 ) відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або справу було розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до статті 297 Кодексу адміністративного судочинства України з урахуванням пункту 15.5 Розділу VII Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя В.В. Птичкіна