Справа № 440/1255/19
Суддя: А.Б. Головко
Дата ухвалення: 2019-06-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2019 року м. ПолтаваСправа № 440/1255/19

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Головка А.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання - Крутько О.В.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

В С Т А Н О В И В:

05 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної казначейської служби України про визнання протиправними дії щодо невиконання вимог статті 5 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" про нарахування компенсації за несвоєчасне виконання рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 09.07.2018 р., залишеному без змін постановою Апеляційного суду Полтавської області від 12.09.2018 р., по цивільній справі № 553/1816/16-ц за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду щодо стягнення з Державного бюджету України шляхом списання у безспірному порядку коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди, завданої діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду у розмірі 50 000,00 грн; зобов`язання відповідно до статті 5 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" провести нарахування і забезпечити виплату компенсації в розмірі трьох відсотків річних за несвоєчасне виконання рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 09.07.2018 р., залишеному без змін постановою Апеляційного суду Полтавської області від 12.09.2018 р., по цивільній справі № 553/1816/16-ц за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду щодо стягнення з Державного бюджету України шляхом списання у безспірному порядку коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди, завданої діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду у розмірі 50 000,00 грн.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що рішення суду про виплату коштів до цього часу відповідачем не виконане, а питання виконання рішення орієнтовно розглянеться Казначейством у 2020 році за умови належного фінансування бюджетної програми, беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, вважаю, вважає, що має право на отримання компенсації за несвоєчасне виконання судового рішення, передбаченої Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, відзив на позовну заяву та будь-яких клопотань не надав.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що 09.07.2018 Ленінським районним судом м. Полтави прийнято рішення у справі № 553/1816/16-ц, яким позов ОСОБА_1 до Державної казначейської служби про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду задоволено частково, стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання у безспірному порядку коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди, завданої діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду у розмірі 50000,00 грн.; стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання у безспірному порядку коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 судові витрати на проведення судово-психологічної експертизи у розмірі 284,21 грн.

12.09.2018 постановою Апеляційного суду Полтавської області апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 09.07.2018 - без змін.

24.09.2018 Ленінським районним судом м. Полтави видано виконавчий лист у справі № 553/1816/16-ц в частині стягнення з Державного бюджету України шляхом списання у безспірному порядку коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди, завданої діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду у розмірі 50 000,00 грн.

01.10.2018 ОСОБА_1 подав до Державної казначейської служби заяву про виконання судового рішення з оригіналом виконавчого листа.

23.10.2018 Державна виконавча служба України направила вказану заяву ОСОБА_1 з оригіналом виконавчого листа, виданого 24.09.2018 до ГУ ДКС України в Полтавській області для здійснення заходів, передбачених Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів, затвердженого постановою КМ України від 03.08.2011 № 845.

19.11.2018 ГУ ДКС України в Полтавській області направило заяву ОСОБА_1 з оригіналом виконавчого листа до Державної казначейської служби України для подальшого виконання.

Державна казначейська служба України листом від 07.02.2019 № 5-06-06/2572 повідомила, що у 2019 році не має можливості здійснити виконання рішення суду по справі № 553/1816/16-ц, а питання виконання рішення суду орієнтовно розглянеться Казначейством у 2020 році за умови належного фінансування бюджетної програми.

26.02.2019 ОСОБА_1 подав до Державної казначейської служби України заяву, де просив ухвалити рішення (постанову) про нарахування компенсації у розмірі індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми за порушення встановленого законом строку перерахування коштів за виконавчим листом від 24.09.2018.

Державна казначейська служба України листом від 22.03.2019 № 5-11-11/5222 повідомила, що законодавством не передбачено нарахування та виплату компенсації за порушення строку перерахування коштів за бюджетною програмою КПКВК 3504030.

Позивач не погодився із відмовою відповідача, у зв`язку із чим звернувся до суду з цим позовом.

Оцінюючи обґрунтованість позовних вимог, суд дійшов до наступних висновків.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України "Про виконавче провадження" та особливості їх виконання визначений Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" від 05.06.2012 № 4901-VI.

Відповідно до статті 5 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахувала кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Компенсація за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу нараховується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Компенсація за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи нараховується державним виконавцем протягом п`яти днів з дня отримання ним повідомлення центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, про перерахування коштів, крім випадку, коли кошти перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

У разі якщо кошти за рішенням суду не перераховані стягувачу з відповідного рахунка органу державної виконавчої служби протягом десяти днів з дня надходження всіх необхідних для цього документів та відомостей, стягувачу виплачується компенсація в розмірі, встановленому частиною першою цієї статті, за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Відповідно до пункту 50 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів, затвердженого постановою КМУ від 03.08.2011 № 845 компенсація за порушення встановленого законом строку перерахування коштів нараховується за заявами стягувачів Казначейством, якщо боржник є державний орган.

Згідно із листом Державної казначейської служби України від 07.02.2019 № 5-06-06/2572 на виконанні у Казначействі за бюджетною програмою КПКВК 3504030 "Відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб" перебуває за 22.11.2018 виконавчий лист, виданий 24.09.2018 Ленінським районним судом м. Полтави по справі № 553/1816/16-ц про стягнення на користь ОСОБА_1 коштів в сумі 50000 грн. /а.с. 24-25/.

Отже, перебіг тримісячного строку, встановлений ч. 4 ст. 3 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", з 23.11.2018.

Однак, Державна казначейська служба України протягом трьох місяців не перерахувала кошти за рішенням суду про стягнення коштів.

У листі від 07.02.2019 № 5-06-06/2572 Державна казначейська служба України посилалася на відсутність можливості у поточному році здійснити виконання рішення суду, питання виконання рішення суду орієнтовно розглянеться Казначейством у 2020 році за умови належного фінансування.

Разом з тим, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національні правові системи Договірних держав допускали, щоб остаточні та обов`язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», п. 40). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (рішення у справі «Immobiliare Saffi «проти Італії», заява № 22774/93, п. 66, ЕСНR 1999-V).

Неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого ст. 1 Протоколу № 1 (п. 53 рішення ЄСПЛ у справі «Войтенко проти України» від 29 червня 2004 року № 18966/02).

ЄСПЛ зазначає, що позивач, отримавши рішення місцевого суду про стягнення на його користь моральної шкоди та пред`явивши це рішення до органу казначейської служби, мав «законні сподівання» на його безперешкодне та швидке виконання.

Згідно рекомендацій, викладених у Висновку Консультативної ради Європейських суддів №13 (2010) «Щодо ролі суддів у виконанні судових рішень» КРЄС вважає, що в державі, яка керується верховенством права, державні органи, насамперед, зобов`язані поважати судові рішення і якнайшвидше реалізувати їх "ex-officio". Сама думка, що державний орган може відмовитися від виконання рішення суду, підриває концепцію примата права. Виконання рішення повинно бути справедливим, швидким, ефективним і пропорційним. Тому для цього мають бути забезпечені необхідні кошти. Чіткі правові норми повинні визначати доступні ресурси, відповідальні органи та відповідну процедуру їх розподілу.

Так, у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04, п. п. 56 - 58 та 66 - 70) ЄСПЛ неодноразово постановляв, що у зв`язку з тривалим невиконанням рішень, винесених на користь заявників, мало місце також порушення ст. 13 Конвенції, оскільки заявники не мали ефективного національного засобу юридичного захисту, за допомогою якого вони могли б отримати відшкодування шкоди, завданої таким невиконанням.

У п. 1 ст. 1 Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" від 17 липня 1997 року №475/97-ВР зазначено, що "Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції щодо визнання обов`язковою, і без укладання спеціальної угоди, юрисдикцію Суду в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції", а ст.ст. 13 і 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року №3477-IV передбачено, що "при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права" та змінюють практику застосування національного закону відповідно до Рішення цього Суду.

Враховуючи, що рішення про виплату коштів до цього часу не виконане, а питання виконання рішення орієнтовно розглянеться Казначейством у 2020 році за умови належного фінансування бюджетної програми, беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, вважаю, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 має право на отримання компенсації за несвоєчасне виконання судового рішення, передбаченої Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень».

З огляду на викладене, суд дійшов до висновку про визнання протиправною відмову Державної казначейської служби України від 22.03.2019 № 5-11-11/5222 у нарахуванні ОСОБА_1 компенсації за порушення строку перерахування коштів за рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 09.07.2018 у справі № 553/1816/16-ц згідно статті 5 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень". та зобов`язання Державну казначейську службу України провести нарахування і забезпечити виплату ОСОБА_1 компенсації за порушення строку перерахування коштів за рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 09.07.2018 у справі № 553/1816/16-ц згідно статті 5 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Державної казначейської служби України (вул. Бастіонна, 6, м. Київ, 01601, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправною відмову Державної казначейської служби України від 22.03.2019 № 5-11-11/5222 у нарахуванні ОСОБА_1 компенсації за порушення строку перерахування коштів за рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 09.07.2018 у справі № 553/1816/16-ц згідно статті 5 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

Зобов`язати Державну казначейську службу України провести нарахування і забезпечити виплату ОСОБА_1 компенсації за порушення строку перерахування коштів за рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 09.07.2018 у справі № 553/1816/16-ц згідно статті 5 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 01 липня 2019 року.

Суддя А.Б. Головко