Справа № 560/333/19
Суддя: Кузьменко Л.В.
Дата ухвалення: 2019-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/333/19

Головуючий у 1-й інстанції: Михайлов О.О.

Суддя-доповідач: Кузьменко Л.В.

23 липня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Кузьменко Л.В.

суддів: Совгири Д. І. Франовської К.С.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Військової частини НОМЕР_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 травня 2019 року (рішення ухвалено 16 травня 2019 року у м. Хмельницький суддею Михайловим О.В., відомостей про дату складання повного судового рішення матеріали справи не містять) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, визнання незаконними та скасування наказів, стягнення грошових виплат та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені,

В С Т А Н О В И В :
У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Командира Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_1 , в якій просив:

1. Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо непроведення з ОСОБА_1 повного розрахунку при звільненні.

2. Визнати незаконним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 №29а від 07.11.2018 "Про призначення службового розслідування по факту законності виплати компенсації вартості за не отримане речове майно майору ОСОБА_1 ".

3. Визнати незаконним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 16.11.2018 №286 "Про закінчення службового розслідування по факту законності виплати компенсації вартості за не отримане речове майно майору ОСОБА_1 ".

4. Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) грошову компенсацію вартості за не отримане речове майно в сумі 8999 грн. 92 коп.

5. Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань в сумі 12758 грн. 95 коп.

6. Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) 38567 грн. 32 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.10.2018 по день винесення рішення без утримання із зазначеної суми податку з доходів фізичних осіб.

7. Стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) судові витрати, пов`язані з розглядом справи в сумі 2086 грн.

8. В частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за один місяць допустити негайне виконання рішення суду.

На обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що проходив військову службу в Збройних Силах України. Наказом командувача оперативного командування "Північ" від 11.10.2018 №223, його - майора ОСОБА_1 , начальника оперативного відділення військової частини НОМЕР_1 звільнено з військової служби в запас за пунктом "й" (як такого, що уклав контракт на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про мобілізацію та вислужив не менше 24 місяців військової служби за контрактом та не висловив бажання продовжити військову службу під час особливого періоду) пункту другого частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ (зі змінами) з правом носіння військової форми.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 31.10.2018 року №270 позивача з 31.10.2019 року виключено зі списків особового складу вказаної частини та з усіх видів забезпечення. Крім того цим наказом вирішено, серед іншого, виплатити позивачу компенсацію вартості за неотримане речове майно в сумі 8999 грн.92 коп. відповідно до п.3,4 Порядку № 178 від 16.03.2016 року, в редакції, чинній на момент звільнення позивача з військової служби, та матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань, відповідно до Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України від 07.06.2018 року №260, яка не виплачена. Однак, позивач стверджує, що не отримав грошову компенсацію вартості за не отримане речове майно в сумі 8999 грн. 92 коп., а також матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань.

Позивач також зазначає, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 16.11.2018 №286 "Про закінчення службового розслідування по факту законності виплати компенсації вартості за не отримане речове майно майору ОСОБА_1 ", абзац восьмий пункту 2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №270 від 31.10.2018, а саме: "Відповідно до пунктів 3.4 "Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони, грошової компенсації вартості за не отримане речове майно" затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178 виплатити грошову компенсацію вартості за не отримане речове майно в сумі 8999 гривні 92 копійок", наказано вважати недійсним.

Накази командира військової частини НОМЕР_1 №29а від 07.11.2018 "Про призначення службового розслідування по факту законності виплати компенсації вартості за не отримане речове майно майору ОСОБА_1 " та від 16.11.2018 №286 "Про закінчення службового розслідування по факту законності виплати компенсації вартості за не отримане речове майно майору ОСОБА_1 " позивач вважає незаконними та такими, що підлягають скасуванню.

Також позивач вважає незаконною невиплату йому матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань. Вважає, що бездіяльність відповідача є протиправною, оскільки відповідачем в день звільнення - 31.10.2018 з ним не проведено повного розрахунку. А, відтак, позивач просив стягнути з відповідача на його користь 38567 грн. 32 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.10.2018 по день винесення рішення без утримання із зазначеної суми податку з доходів фізичних осіб та допустити в цій частині судове рішення до негайного виконання.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 травня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Суд першої інстанції визнав бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невирішення питання про виплату ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за не отримане речове майно.

Зобов`язав військову частину НОМЕР_1 розглянути питання про виплату ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за не отримане речове майно.

У задоволенні інших позовних вимог суд відмовив.

Стягнув на користь ОСОБА_1 86 гривень судових витрат.

З рішенням суду першої інстанції не погодились як позивач так і відповідач, подали апеляційні скарги.

Позивач з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповноти з`ясування обставин справи та невідповідності висновків суду першої інстанції встановленим у справі обставинам, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. На обґрунтування доводів апеляційної скарги покликається на те, що в позові до суду він не ставив під сумнів наявність у командира військової частини повноважень щодо призначення службового розслідування. Разом з тим, вважає, що суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про те, що військовою частиною не було вирішено питання про виплату компенсації позивачу замість неотриманого речового майна та не розраховано його розмір. Позаяк у наказі №270 відповідач з посиланням на Порядок №178 зазначив розмір такої компенсації. Вважає, що висновки суду першої інстанції щодо наявності у позивач права на грошову компенсацію замість речового майна мали стати підставою для скасування Наказів командира в/ч НОМЕР_1 №29а від 07.11.2018 року та №286 від 16.11.2018 року, проте суд не взяв до уваги, що ці накази винесено після звільнення позивача з військової служби і він не мав можливості брати участь у проведення службового розслідування. Позивач також покликається на приписи ст.ст.116 та 117 КЗпПУ в контексті висновків суду першої інстанції щодо передчасно заявлених вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та вважає, що приписи трудового законодавства підлягають застосуванню у випадку, якщо нормами спеціального закону не врегульовано спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги позивача щодо наявності у нього права на виплату матеріальної допомоги на вирішення соціально побутових питань базуються на правових позиціях Європейського суду з прав людини у справі "Кечко проти України" з огляду на те, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань щодо виплати передбачених нормативними документами надбавок та виплат.

Відповідач не погодився з висновками суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог. Просить скасувати рішення суду першої інстанції в цій частині та ухвалити нове про відмову в задоволення позову в повному обсязі. Вважає оскаржувані накази відповідача правомірними.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача відповідач просить залишити її без задоволення. Зазначає, що військова частина НОМЕР_1 провела з позивачем повний розрахунок із грошового забезпечення при звільненні. Компенсація за неотримане речове майно не виплачена позивачеві з причин проведення службового розслідування.

В судове засідання сторони та їх представники не прибули, про день, час та місце судового розгляду справи були належним чином повідомлені.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційних скарг, дослідивши письмові матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги позивача та залишення без задоволення апеляційної скарги відповідача з огляду на таке.

Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно положень ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах України.

Наказом командувача оперативного командування " ІНФОРМАЦІЯ_1 " від 11.10.2018 №223, майора ОСОБА_1 , начальника оперативного відділення військової частини НОМЕР_1 звільнено з військової служби в запас за пунктом "й" (як такі, які уклали контракт на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію та вислужили не менше 24 місяців військової служби за контрактом, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Наказом командир військової частини НОМЕР_1 наказі командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №270 від 31.10.2018 з посиланням на відповідні нормативні документи наказав виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення 31 день жовтня місяця 2018 року, грошову компенсацію вартості неориманого речового майна в сумі 8999, 92 грн., виписати позивачу речовий атестат, та констатовано, що ОСОБА_1 не виплачено матеріальну допомогу на вирішення соціально - побутових питань відповідно до Інструкції №260.

Після звільнення позивача командиром військової частини НОМЕР_1 ініційовано службове розслідування з метою з`ясування законності виплати компенсації вартості за не отримане речове майно майору ОСОБА_1 та встановлення ступеня відповідальності посадових осіб військової частини НОМЕР_1 , які допустили внесення до наказу №270 від 31.10.2018 абзацу про виплату компенсації за не отримане речове майно без встановлення реального стану справ.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 16.11.2018 №286 "Про закінчення службового розслідування по факту законності виплати компенсації вартості за не отримане речове майно майору ОСОБА_1 ", абзац восьмий пункту 2 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №270 від 31.10.2018, а саме "Відповідно до пунктів 3.4 "Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони, грошової компенсації вартості за не отримане речове майно" затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178 виплатити грошову компенсацію вартості за не отримане речове майно в сумі 8999 гривні 92 копійок", визнано недійсним.

Позивач, вважаючи накази командира військової частини НОМЕР_1 №29а від 07.11.2018 та №286 від 16.11.2018 незаконними та такими, що підлягають скасуванню, звернувся з цим позовом до суду.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що командир військової частини НОМЕР_1 мав право проводити службове розслідування з метою з`ясування законності виплати позивачу компенсації вартості неотриманого речового майна та за результатами такого розслідування реагувати на встановлені факти шляхом прийняття відповідного наказу, який оспорюється. Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем не було вирішено питання виплати позивачу компенсації замість неотриманого речового майна при звільненні з військової служби, а не розраховано її розмір, тому вважав за можливе захистити його права, вийшовши за межі позовних вимог, шляхом зобов`язання військову частини НОМЕР_1 розглянути питання про виплату ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за не отримане речове майно.

Щодо вимог про стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд дійшов висновку про їх передчасність, оскільки вони є похідними від вимог про виплату грошової компенсації вартості за не отримане речове майно.

Колегія суддів частково погоджується з позицією суду першої інстанції з огляду на таке.

Слід зазначити, що правове становище осіб, які проходять військову службу, у тому числі, порядок, умови проходження та звільнення зі служби, порядок та умови оплати праці врегульовано спеціальним законодавством, зокрема: Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 р. №2232-ХІІ, Законом України від 20 грудня 1991 року №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон № 2011-XII), Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 №170, Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, затвердженою наказом Міністра оборони України від 11 червня 2008 року №260 (в редакції документів, чинної на час виникнення спірних правовідносин).

За змістом ч. 5 ст.17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 р. № 2011-ХІІ соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом. Законодавство про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей базується на Конституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів.

Згідно ст.1-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Статтею 2 цього Закону встановлено, що ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України.

У відповідності до частини 1 статті 9 зазначеного Закону держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частина 4 цієї статті визначає, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Положеннями статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 р. №2011-XII передбачено, що до складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Крім того, положеннями пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008 передбачено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Відтак, згідно частини 2 статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 р. №2232-ХІІ закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Таким чином, вищевказані правові норми свідчить про те, що військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, зокрема щодо належного матеріального та побутового забезпечення, враховуючи особливості військової служби, з метою стимулювання досягнення високих результатів у службовій діяльності. Звільнена особа з військової служби на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 проходив військову службу в Збройних Силах України.

Наказом командувача оперативного командування "Північ" від 11.10.2018 №223, майора ОСОБА_1 , начальника оперативного відділення військової частини НОМЕР_1 звільнено з військової служби в запас за пунктом "й" (як такі, які уклали контракт на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію та вислужили не менше 24 місяців військової служби за контрактом, якщо вони не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду) пункту 2 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Встановлено, що Позивач подавав рапорт про виплату йому грошової компенсації за неотримане речове майно (а.с.91) і вказаний рапорт задоволено, оскільки до наказу №270 включено пункт про виплату такої компенсації в сумі 899,92 грн. Розмір такої компенсації підтверджено довідкою від 1 жовтня 2018 року про вартість речового майна, складеною та підписаною начальником речової служби та начальником фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 , яка відповідає встановленій формі та містить інформацію щодо кількості предметів неотриманого речового майна та їх вартості.

В матеріалах справи (а.с.82) наявний також речовий атестат позивача.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності у командира військової частини права та повноважень призначати службові розслідування, механізм проведення яких стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, військовозобов`язаних та резервістів врегульовано положеннями Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджений Наказом Міністерства оборони України від 21 листопада 2017 року №608 (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до п.1 частини ІІ зазначеного порядку службове розслідування призначається в разі невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення чи заподіяло матеріальну або моральну шкоду. Безспірно, що за наслідками проведеного службового розслідування міг бути виданий наказ №286 від 16.11.2018 "Про закінчення службового розслідування по факту законності виплати компенсації вартості за не отримане речове майно майору ОСОБА_1 ".

Разом з тим, колегія суддів наголошує, що ініціювання та проведення службових розслідувань може стосуватись та мати наслідки щодо військовослужбовців, проте позивач на момент видання наказів №29а від 07.11.2018 року та №286 від 16.11.2018 посаду у військовій частині та справи здав, направлений для зарахування на військовий облік Вишгородського райвійськкомату, тобто не був військовослужбовцем цієї військової частини. Відомостей щодо надання позивачем недостовірної інформації на момент вирішення питання щодо виплати йому компенсації за речове майно та її розміру Акт службового розслідування не містить.

Крім того, з акту службового розслідування не вбачається, що позивач був забезпечений відповідно до норм у період служби в цій військовій частині речовим майном, або ж не набув права на компенсацію за неотримане речове майно.

Покликання відповідача на неналежність речового атестата позивача, виданого в/ч НОМЕР_3 за попереднім місцем служби з огляду на неможливість підтвердити його зміст через звільнення зі служби особи, яка складала такий атестат, та покликання на те, що в/ч НОМЕР_1 речовим майном забезпечувалась через в/ч НОМЕР_4 , колегія суддів оцінює критично, оскільки до посадових обов`язків як начальника речової служби, так і начальника фінансово-економічної служби віднесено здійснення організації та ведення військового господарства, зокрема, забезпечення частини речовим та господарським майном за нормами постачання, ведення його обліку, обов`язок своєчасно витребовувати та організовувати одержання, зберігання та видачу підрозділам частини речового та господарського майна, а також зберігання та видачу його в підрозділи ("Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України", затверджено Наказом Міністерства оборони України від 16 липня 1997 року №300 в редакції, чинній на день виникнення спірних правовідносин).

Колегія суддів наголошує, що на день звільнення позивача з військової служби і видання відповідачем наказу №270 посадові особи відповідача мали можливість і провели перевірку щодо забезпеченості впродовж проходження служби позивачем у цій військовій частині речовим майном, про що видали зазначену вище довідку. Будь-яких доказів щодо спростування відображеної у цій довідці інформації Акт службового розслідування не містить. Посадові особи, які склали цю довіку ніякого покарання за наслідками службового розслідування не понесли.

Отже, з урахуванням вищенаведеного, колегія суддів приходить до переконання, що при винесенні Наказу №285 від 16.11.2018 року "Про закінчення службового розслідування по факту законності виплати компенсації вартості за неотримане речове майно майору ОСОБА_1 " у командира в/ч НОМЕР_1 не було підстав для скасування абзацу 8 п.2 Наказу №270 від 31.10.2018 року щодо виплати позивачу 8999,92 грн. компенсації вартості за неотримане речове майно. Тому в цій частині оскаржуваний наказ відповідача є протиправним та підлягає скасуванню як такий, що порушує право позивача на передбачену законом грошову компенсацію за неотримане речове майно.

Колегія суддів також зазначає, що нормативно-правовим актом, який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 р. №2011-ХІІ.

Відповідно до частини 1 статті 9-1 Закону, речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 р. № 178 (далі - Порядок № 178).

Згідно з п. 2 Порядку №178, виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу. Дія цього Порядку не поширюється на військовослужбовців строкової військової служби, курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети, кафедри, відділення військової підготовки. Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.

В силу п. 4 Порядку №178, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації (далі - військова частина), а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.

Пунктом 5 Порядку №178 встановлено, що довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.

Відповідно до абзацу 3 пункту 242 розділу ХІІ Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України №1153/2008 від 10.12.2008 р., особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Як вбачається з матеріалів справи, позивача виключено із списків військової частини НОМЕР_1 з 31.10.2018 року, тобто позивач вважається звільненим з військової служби з 01.11.2018 року. Повний розрахунок із позивачем не було проведено.

Аналіз норм статті 9-1 Закону №2011-XII, абзаців першого, третього пункту 242 Положення №1153/2008, а також пунктів 2, 3 Порядку №178, в редакції, чинній на момент звільнення позивача з військової служби, свідчить, що позивач має право на грошову компенсацію замість неотриманого речового майна при звільненні з військової служби.

З огляду на встановлені обставини справи і правове регулювання спірних правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для виплати позивачу грошової компенсації за речове майно. Колегія суддів приходить до переконання, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність, яка полягає у невиплаті позивачу грошової компенсації вартості за неотримане речове майно під час звільнення та наявність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 12758 грн.95 коп. матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, то колегія суддів виходить з такого.

Підпунктом 3 пункту 5 Постанови №1294 надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання надавати військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Матеріальна допомога надається військовослужбовцям за їх заявою за місцем штатної служби на підставі наказу командира військової частини, а командиру (начальнику) - на підставі наказу вищого командира (начальника) із зазначенням у ньому розміру допомоги. Розмір матеріальної допомоги установлюється за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.

Таким чином, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення, який виплачується один раз на рік за заявою військовослужбовця на підставі наказу командира військової частини за наявності фонду грошового забезпечення.

Розділом ХХIV" Виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань" Інструкції "Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам", затвердженої Наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 26 червня 2018 р. за №745/32197 (чинної на момент виникнення спірних правовідносин) (далі за текстом -Інструкція №260) передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Пунктом 7 вказаного розділу передбачено, що розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.

До місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років та щомісячні додаткові види грошового забезпечення за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.

Під час виплати зазначеної допомоги військовослужбовцям, які перебувають у розпорядженні, та тим, які на день підписання наказу про надання цієї допомоги звільнені від посад, до місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються оклад за військовим званням, посадовий оклад, надбавка за вислугу років та щомісячні додаткові види грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які отримували військовослужбовці за останніми займаними посадами.

В силу приписів п. 8 Інструкції №260 матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань військовослужбовцям, накази про звільнення яких підписано минулого року, але не виключеним зі списків військової частини, в поточному році не надається.

Отже, відповідно до положень вказаної Інструкції матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань не виплачується лише військовослужбовцям в поточному році, якщо накази про їх звільнення було видано минулого року. Інших застережень, в тому числі і посилань на відсутність коштів на її виплату станом на момент звільнення особи з військової служби вказана Інструкція не містить.

Тому колегія суддів вважає необґрунтованими посилання відповідача на обмеженість фінансування з огляду на обсяги кошторисних призначень Військової частини НОМЕР_1 у 2018 році та їх надходження до кінця 2018 року та зазначає, що реалізація особою права, яке пов`язане з отриманням гарантованих виплат, що здійснюються за рахунок бюджетних коштів, та базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Вказана позиція знайшла своє відображення у судовій практиці Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі "Кечко проти України" (заява №63134/00, п.26 рішення).

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять доказів (відповідних довідок чи інших документів) щодо розміру місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, передбаченого п. 7 розділом ХХIV" Виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань" Інструкції "Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам", що не дає можливості перевірити правильність її розрахунку, наведений позивачем. Відтак, позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення шляхом зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік у розмірі, визначеному відповідно до положень розділу ХХIV Інструкції Про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої Наказом Міністра оборони України 11.06.2008 №260.

Щодо позовних вимог про стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, то колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що спеціальним законодавством України не врегульовано порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні військовослужбовця.

Однак, Верховний Суд України при тлумаченні положень статей 3 Кодексу законів про працю України, 18 Закону України "Про міліцію" вказав, що за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі (постанова від 17.07.2015р. у справі № 21-8а15).

Отже, в даному випадку застосуванню до спірних правовідносин підлягають норми трудового законодавства.

Разом з тим, вказані вимоги є передчасними, оскільки вони є похідними від вимог про виплату грошової компенсації вартості за не отримане речове майно, виплата якої відповідачем не проведена, а відтак, не підлягають задоволенню.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів приходить висновку, що доводи апеляційної скарги позивача є частково обґрунтованими.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_5 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та Військової частини НОМЕР_1 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 16 травня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Командира військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 , Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, визнання незаконними та скасування наказів, стягнення грошових виплат та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені скасувати в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправним і скасування Наказу командира військової частини НОМЕР_6 №286 від 16.11.2018 року, стягнення на користь ОСОБА_1 компенсації за неотримане речове майно та матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, а також в частині щодо зобов`язання військової частини НОМЕР_1 розглянути питання про виплату ОСОБА_1 грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.

Прийняти в цій частині постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не проведення з ОСОБА_1 повного розрахунку при звільненні.

Визнати протиправним і скасувати Наказ командира військової частини НОМЕР_6 №286 від 16.11.2018 року "Про закінчення службового розслідування по факту законності виплати компенсації вартості за неотримане речове майно майору ОСОБА_1 " в частині, якою наказано вважати недійсним абзац 8 п.2 Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) №270 від 31.10.2018 року щодо виплати позивачу 8999,92 грн. компенсації вартості за неотримане речове майно.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно в сумі 8999 (вісім тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять) гривень 92 копійки.

Зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 2018 рік у розмірі, визначеному відповідно до положень розділу ХХIV Інструкції Про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої Наказом Міністра оборони України 11.06.2008 №260.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом 30 днів, з урахуванням положень ст.329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Постанова суду складена в повному обсязі 23 липня 2019 року.

Головуючий Кузьменко Л.В.

Судді Совгира Д. І. Франовська К.С.