Справа № 0240/3700/18-а
Суддя: Стеценко С.Г.
Дата ухвалення: 2019-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

22 липня 2019 року

Київ

справа №0240/3700/18-а

адміністративне провадження №К/9901/19039/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача Стеценка С. Г.,

суддів: Стрелець Т. Г., Тацій Л. В.,

розглянувши касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28.05.2019 у справі №0240/3700/18-а за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до державного реєстратора прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Вінницької міської ради, приватного нотаріуса Курбатової Світлани Пантелеймонівни, третя особа - ОСОБА_1 про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року Публічне акціонерне товариство "Дельта Банк" (далі - ПАТ "Дельта Банк", Банк, позивач) звернулося з позовом до державного реєстратора прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Вінницької міської ради, приватного нотаріуса Курбатової Світлани Пантелеймонівни, третя особа - ОСОБА_1 , в якому просило: скасувати рішення реєстратора - приватного нотаріуса Курбатової С. П. від 09.02.2011 про державну реєстрацію зміни (вилучення) обтяжень - заборони на нерухоме майно (реєстраційний номер обтяження 7209683) та рішення реєстратора - приватного нотаріуса Курбатової С. П. від 09.02.2011 про державну реєстрацію зміни (вилучення обтяження) іпотеки (реєстраційний номер - 7210995); зобов`язати державного реєстратора прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Вінницької міської ради відновити запис про іпотеку нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 7209683, зареєстровано 19.05.2008 за №720968 реєстратором - приватним нотаріусом Курбатовою С. П. щодо житлового будинку по АДРЕСА_1 , в тому числі, шляхом їх перенесення до спеціальних розділів новоствореного Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду м. Києва від 17.12.2018 позов залишено без розгляду у зв`язку з пропуском строків звернення до адміністративного суду.

Вказане судове рішення позивач оскаржив до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28.05.2019 відмовлено у відкритті апеляційного провадження у справі відповідно до приписів пункту четвертого частини першої статті 299 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження у цій справі, Сьомий апеляційний адміністративний суд виходив з того, що відповідач пропустив строк апеляційного оскарження і наведені ним підстави для поновлення цього строку є неповажними та не підтверджені доказами.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, ПАТ "Дельта Банк" звернулося до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить його скасувати як таке, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження її розгляду.

Мотивуючи касаційну скаргу, заявник посилається на помилковість висновків суду апеляційної інстанції щодо наявності підстав для відмови у відкритті апеляційного провадження у справі, позаяк вважає поважними вказані ним причини пропуску строку апеляційного оскарження, оскільки останні були обумовлені існуванням об`єктивних, на думку скаржника, обставин, пов`язаних із звільненням 21.12.2018 юриста, який здійснював супроводження цієї справи у суді й був присутній при проголошенні оскаржуваного в апеляційному порядку судового рішення. Крім того, позивач, як поважну підставу для поновлення строку апеляційного оскарження, зазначає, що у зв`язку з ліквідацією банку його структурні підрозділи ліквідовано і звільнено працівників, керівництво ПАТ "Дельта Банк" здійснює уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, який отримав копію Вінницького окружного адміністративного суду м. Києва від 17.12.2018 лише 01.02.2019.

Ознайомившись із змістом вимог і доводами касаційної скарги, оскаржуваним судовим рішенням, Верховний Суд зазначає наступне.

За приписами пункту п`ятого частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо суд у порядку, передбаченому частинами другою, третьою цієї статті, дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою.

Пунктом другим частини другої статті 333 КАС України встановлено, що у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи), суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту матеріалів касаційної скарги, а також судових рішень, ухвалених у даній справі судами попередніх інстанцій, та наявних у Єдиному державному реєстрі судових рішень (далі - ЄДРСР), вбачається таке.

Ухвала суду першої інстанції постановлена 17.12.2018 й оприлюднена у ЄДРСР 26.12.2018.

Копію ухвали ПАТ "Дельта Банк" отримано 08.01.2019, що, як зазначено в ухвалі апеляційного суду про залишення апеляційної скарги без руху, підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Апеляційна ж скарга надіслана до суду апеляційної інстанції 06.02.2019 засобами поштового зв`язку.

Посилаючись на отримання позивачем копії ухвали суду першої інстанції, з приводу оскарження якої подано апеляційну скаргу, лише 01.02.2019, ПАТ "Дельта Банк" порушувало питання поновлення строку апеляційного оскарження. В апеляційній скарзі наголошувалось й на тому, що пропуск строку апеляційного оскарження обумовлено тим, що під час проголошення вступної та резолютивної частин оскаржуваної ухвали був присутній представник ПАТ "Дельта Банк", який звільнений, а також процедурою ліквідації Банку та відсутністю повноважного регіонального юриста у Вінницькій області.

Проте, вказані Банком підстави для поновлення строку апеляційного оскарження визнані неповажними, а тому відповідно до приписів частини третьої статті 298 КАС України ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 19.03.2019 апеляційна скарга була залишена без руху з встановленням десятиденного з дня отримання копії ухвали строку, упродовж якого останній мав право, зокрема, вказати інші підстави для поновлення зазначеного строку.

У межах встановленого судом строку позивач надіслав до суду апеляційної інстанції заяву про поновлення строку апеляційного оскарження, у якій, однак, посилався на обставини, аналогічні тим, що вказувались ним в апеляційній скарзі та були визнані судом неповажними.

У зв`язку з тим, що вказані позивачем підстави для поновлення строку апеляційного оскарження визнані неповажними й інших поважних причин скаржник упродовж відведеного судом строку не навів, відповідно до приписів пункту 4 частини першої статті 299 КАС України ухвалою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28.05.2019 відмовлено у відкритті апеляційного провадження у справі.

Так, статтею 129 Конституції України як одну з основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Зазначеним положенням Основного Закону кореспондує пункт 6 частини третьої статті 2 КАС України, який відносить до основних засад (принципів) адміністративного судочинства забезпечення права на апеляційний перегляд справи, а також стаття 13 цього Кодексу, якою визначено право учасників справи на апеляційний перегляд справи.

Механізм же реалізації права на апеляційне оскарження судового рішення в адміністративному судочинстві врегульовано Главою першою Розділу ІІІ КАС України.

Зокрема, відповідно до частини першої статті 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Тобто, встановлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених КАС України певних процесуальних дій. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами статті 6 є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

У справі Bellet v. France Європейський суд з прав людини зазначив, що „стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. Крім того, подібне обмеження не буде відповідати ст. 6 § 1, якщо воно не переслідує легітимної мети та не існує розумної пропорційності між використаними засобами та поставленою метою (див. Prince Hans-Adam II of Liechtenstein v. Germany)

Звідси констатуємо, що право на доступ до правосуддя, зокрема і в Україні, не є абсолютним і обмежене передусім встановленим строком звернення до суду. Такий підхід обумовлений необхідністю дотримання іншого, не менш важливого принципу - верховенства права, а точніше, одного з його елементів - принципу правової визначеності.

Відтак, одним із механізмів забезпечення реалізації гарантованого Конвенцією права особи на доступ до правосуддя, з урахуванням принципу правової визначеності, є поновлення судом пропущеного з поважних причин строку на звернення до суду в розумних межах, з дотриманням засад оптимальності і пропорційності.

Разом з тим, поновлення встановленого процесуальним законом строку для звернення до адміністративного суду може здійснюватися у розумних межах та лише у виняткових, особливих випадках, виключно за наявності обставин об`єктивного і непереборного характеру (підтверджених доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав, свобод або законних інтересів.

У даному випадку, наведені позивачем підстави для поновлення строку ґрунтувались на наявності обставин, які позбавлені критерію об`єктивності й були пов`язані з суб`єктивними чинниками, такими як здійснення процедури ліквідації Банку уповноваженою особою Фонду, а також звільнення юриста, відповідального за супроводження цієї справи.

В розрізі таких доводів позивача колегія суддів зазначає, що за змістом абзацу першого частини першої, частини другої статті 36 Закону України від 23.02.2012 №4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту).

Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. На період тимчасової адміністрації усі структурні підрозділи, органи та посадові особи банку підпорядковуються у своїй діяльності Фонду та уповноваженій особі Фонду в межах повноважень, встановлених цим Законом та делегованих Фондом, і діють у визначених Фондом/уповноваженою особою Фонду межах та порядку.

Крім цього, у розумінні пункту 1 частини другої, пункту 1 частини четвертої статті 37 названого Закону Фонд безпосередньо або уповноважена особа Фонду у разі делегування їй повноважень має право вчиняти будь-які дії та приймати рішення, що належали до повноважень органів управління і органів контролю банку, а також діє без довіреності від імені банку, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку.

Отже, на час запровадження тимчасової адміністрації за уповноваженою особою Фонду зберігаються усі повноваження керівництва Банку, зокрема, щодо представництва його інтересів і організації претензійно - позовної роботи, а тому процедура виведення неплатоспроможного банку з ринку, його ліквідація, не впливає на можливість своєчасного подання, зокрема, апеляційних скарг від імені такої фінансової установи.

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження у даній справі, не допустив порушення норм процесуального права, оскільки апеляційна скарга подана поза межами строку апеляційного оскарження, а наведені Банком підстави для поновлення цього строку обґрунтовано визнані неповажними.

Не спростовує наведених висновків суду апеляційної інстанції й посилання заявника на отримання копії оскаржуваного судового рішення лише 01.02.2019, оскільки, як зазначено апеляційним судом, доказів на підтвердження цього додано не було. Не міститься таких і в матеріалах касаційної скарги.

За таких обставин касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки, у даному випадку, правильне застосовування апеляційним судом норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, що, в свою чергу, у розумінні пункту п`ятого частини першої та частини другої статті 333 КАС України є підставою для відмови у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись статтею 333 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на ухвалу Сьомого апеляційного адміністративного суду від 28.05.2019 у справі №0240/3700/18-а за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до державного реєстратора прав на нерухоме майно Виконавчого комітету Вінницької міської ради, приватного нотаріуса Курбатової Світлани Пантелеймонівни, третя особа - ОСОБА_1 про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя - доповідач С. Г. Стеценко

Судді: Т. Г. Стрелець

Л. В. Тацій