Справа № 1.380.2019.002630
Суддя: Сасевич Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2019-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа №1.380.2019.002630
У Х В А Л А

про закриття провадження в адміністративній справі

22 липня 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сасевича О.М.,

за участю секретаря судового засідання Шиц А.А.,

представника позивача Кулика А.Я. ,

представника відповідача Кубай Ю.Г.,

представника третьої особи Паніної В.І.,

розглянувши у підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження питання про закриття провадження в адміністративній справі за позовом Управління архітектури та урбаністики департаменту містобудування Львівської міської ради до Львівської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Садівничого товариства «Новинка» про визнання протиправною та скасування ухвали,-

В С Т А Н О В И В :

На розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Управління архітектури та урбаністики департаменту містобудування Львівської міської ради до Львівської міської ради, із вимогою - визнати протиправною та скасувати ухвалу Львівської міської ради від 18.09.2014 року №3902 «Про затвердження садівничому товариству «Новинка» проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок та надання членам садівничого товариства земельних ділянок у районі вул.Щирецької».

Ухвалою судді від 27.05.2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче засідання.

Протокольною ухвалою суду від 11.06.2019 року було залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Садівничого товариства «Новинка».

13.06.2019 року, 12.07.2019 року, 16.07.2019 року представники третьої особи подали до суду письмові заперечення проти позову та додаткові пояснення.

У підготовчому засіданні 22.07.2019 року судом поставлено на вирішення питання про закриття провадження у справі, у зв`язку із тим, що спір, який виник між сторонами, не належить до юрисдикції адміністративних судів.

Представник позивача у підготовчому засіданні висловив думку про необхідність розгляду справи по суті та наявність для цього правових підстав. Така ж позиція була висловлена представником відповідача.

Представник третьої особи при вирішення питання щодо підсудності даного спору поклалася на розсуд суду.

Заслухавши думку представників учасників справи, розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з п.п.1, 2 ч.1 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.

Статтею 19 Кодексу адміністративного судочинства України визначено категорію справ, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Відтак, виходячи, зокрема, з наведених вище норм процесуального закону, слід ствердити, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

При цьому, публічно-правовий спір, який розглядається та вирішується адміністративним судом, має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Зокрема, помилковим є поширення юрисдикції адміністративних судів на усі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і господарських справ недостатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин.

Так, під час визначення предметної юрисдикції справ слід виходити зі суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі. Публічно-правовим спором, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору.

Публічно-правовим вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

У даному випадку суд не знаходить обґрунтувань тому, що спірне рішення відповідача стосується прав та інтересів позивача саме в публічно-правовій площині й що, здійснюючи певні владні управлінські функції по відношенню до позивач, відповідач порушив його права чи інтереси.

Суд зазначає, що оспорюваною ухвалою Львівської міської ради від 18.09.2014 року №3902 було затверджено проект землеустрою щодо відведення конкретних земельних ділянок та передано їх у власність членам Садівничого товариства «Новинка».

Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.79-1 Земельного кодексу України, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Отже, у цьому випадку, спір за своєю дійсною природою стосується сформованих земельних ділянок, які за оспорюваним позивачем рішенням (ухвала Львівської міської ради від 18.09.2014 року №3902) були передані у власність певним особам. При цьому, внаслідок прийняття рішення по суті даної справи, фактично матиме місце вплив на цивільні права та обов`язки таких осіб, які пов`язані з правами на певні майнові об`єкти (конкретні земельні ділянки) та впливатиме на їх зміст і обсяг.

Суд зазначає, що якщо спір обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу, то він має приватноправовий характер.

Спір, який стосується питань щодо реалізації повноважень у частині розпорядження землею та передання відповідних прав щодо неї, не може вважатися публічно-правовим, позаяк, стосується майнових правовідносин, й у такому випадку йдеться про спір про право цивільне.

Отже, спір у цій справі не є спором між учасниками публічно-правових відносин, а є спором про цивільне право, він має приватноправовий характер та є пов`язаним із майновими правовідносинами.

Розгляд і вирішення адміністративним судом позовних вимог, які за своїм змістом і суттю пов`язані з цивільними правовідносинами, буде втручанням у цивільно-правову сферу, що не відповідає повноваженням і завданням адміністративного суду.

Такий спір, який стосується майнового права, має вирішуватися, враховуючи суб`єктний склад сторін, за правилами цивільного або господарського судочинства.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у ч.1 ст.6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». З огляду на це, не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, не передбаченої законом.

Відтак, розгляд цієї справи та вирішення спору не може здійснюватися в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.238 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне провадження у даній справі закрити, роз`яснивши позивачу його право на звернення до суду в порядку цивільного/господарського судочинства.

Згідно частини другої статті 238 КАС України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з бюджету. Ухвала суду про закриття провадження у справі може бути оскаржена.

За приписами пункту 5 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674-VI сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Таким чином, оскільки провадження у цій справі закрито з інших підстав, ніж у зв`язку з відмовою позивача від позову, а саме на підставі пункту 1 частини першої статті 238 КАС України, тому позивачу необхідно повернути з бюджету сплачений судовий збір.

Керуючись статтями 183, 238, 241, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

у х в а л и в :

Закрити провадження в адміністративній справі №1.380.2019.002630 за позовом Управління архітектури та урбаністики департаменту містобудування Львівської міської ради до Львівської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Садівничого товариства «Новинка» про визнання протиправною та скасування ухвали.

Повернути з Державного бюджету України на користь Управління архітектури та урбаністики департаменту містобудування Львівської міської ради (79006, м.Львів, пл..Ринок, 1; ) 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн. 00 коп. судового збору, сплаченого згідно квитанції №0.0..1 від 24.05.2019 року.

Роз`яснити позивачу, що справа має розглядатись в порядку цивільного/господарського судочинства.

Попередити позивача, що повторне звернення до суду зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст.256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції порядку та в строки, передбачені ст.ст.295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Сасевич О.М.

Повний текст ухвали складений та підписаний 24 липня 2019 року.