Справа № 420/2166/19
Суддя: Іванов Е. А.
Дата ухвалення: 2019-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2019 року м. Одеса Справа № 420/2166/19

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

судді Іванова Е.А.,

за участі: секретаря Ягенської К.О., представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Малиновського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про зобов`язання провести виплату по заборгованості в період з 1 вересня 2017 року по 1 вересня 2018 року,-

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Малиновського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про зобов`язання провести виплату по заборгованості в період з 1 вересня 2017 року по 1 вересня 2018 року.

Позовні вимоги позивач мотивує тим, що він 07.05.2018 року звернувся до Малиновського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі щодо переведення його пенсійної справи із колишнього місця проживання, Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду м. Маріуполя, Донецької області задля подальшого здійснення контролю та проведення пенсійних виплат, а також, для з`ясування питання стосовно виплати пенсії в період з 1 вересня 2017 року по 1 вересня 2018 року. Керуючись Постановами Кабінету Міністрів України № 335, № 365, відповідач повідомив, що на теперішній час, доплата відкладена, коли пенсія буде нарахована не зазначено, та запропоновано звернутися до суду, також видано довідку, з якої вбачається, що гроші нараховані. З виписки з карткового рахунку позивача від 3 квітня 2019 року вбачається відсутність будь-яких зарахувань пенсійних виплат на картковий рахунок, що порушує ст. 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» - за відсутності визначених законом підстав виплати за пенсією не можуть бути припинені. Спеціальний статус внутрішньо переміщеної особи не збігається та не може підміняти собою жоден із закріплених у Конституції України конституційно-правових статусів особи, та не є окремим конституційно-правовим статусом особи, однак надає особі спеціальні, додаткові права (або «інші права» як це зазначено у ст. 9 Закону № 1706-УІІ), не звужуючи, між тим, обсяг конституційних прав та свобод особи та створюючи додаткові гарантії їх реалізації. Реєстрація особи як внутрішньо переміщеної надає можливість державним органам врахувати її особливі потреби, зокрема доступ до спеціальних державних адресних програм для внутрішньо переміщених осіб. З довідки нарахування та виплати пенсії позивачеві за період з травня 2018 року по вересень 2018 року встановлено, що позивачу призначено пенсію за цей період, проте фактично вказана сума не виплачена, внаслідок чого утворилась заборгованість. За таких обставин, просить позов задовольнити у повному обсязі.

Представник Малиновського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі (далі - Управління) надав до суду письмовий відзив, який мотивований тим, що позивач перебуває на обліку в об`єднаному управлінні, як внутрішньо переміщена особа. На звернення позивача від 07.05.2018 року щодо переведення пенсійної справи, об`єднаним управління надіслано запит пенсійної справи №10350/03 від 21.05.2018 року до Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду м. Маріуполя Донецької області та надіслано запит до управління соціального захисту населення в м. Біляївка щодо отримання інформації для здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо-переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування. Паперова пенсійна справа надійшла до управління 20.07.2018 року. В атестаті Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду м. Маріуполя Донецької області зазначено, що позивачу виплачено пенсію по 31.08.2017 року. Також в пенсійній справі наявний витяг з протоколу засідання районної комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо-переміщеним особам № 47 від 03.08.2017 року, у якому зазначено «припинити соціальні виплати». Згідно п. 16 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо-перемішеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365 у разі прийняття позитивного рішення комісією соціальні виплати поновлюються через два місяці з місяця прийняття рішення про припинення таких виплат. Згідно з підп. 2 п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року № 335 «Про внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року № 365», що набрала чинності 12.05.2018 року, орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії відновлює таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Згідно протоколу комісії № 5 від 21.05.2018 року та заяви від 07.05.2018 року розпорядженням від 18.06.2018 року позивачу нараховано на картковий рахунок в ООУ АТ «Ощадбанк» пенсію на вересень 2018 року в тому числі: пенсія за вересень 2018 року ? 9346,01 гри. та поточну доплату за травень-серпень 2018 року в сумі 37384,04 грн.

Ухвалою суду від 15.04.2019 року позов залишений без руху.

Ухвалою суду від 03.06.2019 року продовжено строк на усунення недоліків.

Ухвалою суду від 18.06.2019 року відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

Дослідивши матеріали справи, та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні доказів, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову та наявності підстав для його задоволення.

Судом встановлено, що 07.05.2018 року ОСОБА_1 звернувся до Малиновського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі щодо переведення його пенсійної справи із колишнього місця проживання задля подальшого здійснення контролю та проведення пенсійних виплат, а також, для з`ясування питання стосовно виплати пенсії в період з 1 вересня 2017 року по 1 вересня 2018 року.

Відповідачем надіслано запит по пенсійній справі Вих.№10350/03 від 21.05.2018 року до Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду м. Маріуполя Донецької області та надіслано запит до управління соціального захисту населення в м. Біляївка щодо отримання інформації для здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо-переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування. Паперова пенсійна справа надійшла до управління 20.07.2018 року.

24.09.2018 року ОСОБА_1 взятий на облік як внутрішньо-переміщена особа, що підтверджується довідкою №, фактичне місце проживання/перебування - АДРЕСА_1 .

На заяву позивача від 15.01.2019 року до начальника Управління (а.с. 154), звернення на урядову гарячу лінію 1545 (а.с. 159), заяву від 28.02.2019 року до начальника Управління (а.с. 161) щодо невиплати пенсії з вересня 2017 року по жовтень 2018 року Малиновським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Одесі надано відповіді від 28.01.2019 року Вих.№18/С-1 (а.с. 152-153), від 14.02.2019 року Вих.№СТ-9025799 (а.с. 155-156) та від 12.03.2019 року Вих.№101/С-1 відповідно, у яких повідомили позивачу, що в пенсійній справі наявний витяг з протоколу засідання районної комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо-переміщеним особам № 47 від 03.08.2017 року, у якому зазначено «припинити соціальні виплати». Також зазначено, що згідно протоколу комісії № 5 від 21.05.2018 року та заяви від 07.05.2018 року розпорядженням від 18.06.2018 року позивачу нараховано на картковий рахунок в ООУ АТ «Ощадбанк» (дата виплати - 18 число) пенсію на вересень 2018 року в тому числі: пенсія за вересень 2018 року ? 9346,01 гри. та поточну доплату за травень-серпень 2018 року в сумі 37384,04 грн. Відкладена доплата за період з 01.11.2017 року по 30.04.2018 року складає 56076,06 грн. На жовтень 2018 року та по теперішній час пенсія ОСОБА_1 у розмірі 9346,01 грн. нараховується на картковий рахунок в ООУ АТ «Ощадбанк».

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, ч. 2 ст. 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

У зв`язку з набранням чинності Постановою Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 595, якою затверджений Тимчасовий порядок фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, а також інших платежів з рахунків, відкритих в органах Казначейства (далі - Тимчасовий порядок), у населеному пункті, де мешкав позивач, було припинено здійснення повноважень відповідним органом Пенсійного фонду України, а також зупинені до моменту повернення окупованої території під контроль органів державної влади видатки з державного бюджету, бюджету Пенсійного фонду України та бюджетів інших фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 8 Тимчасового порядку встановлено, що особам, які переміщені на контрольовану територію та взяті на облік відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509, пенсії та інші соціальні виплати з бюджетів усіх рівнів та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування виплачуються за заявами таких осіб до органів (установ), які здійснюють такі виплати протягом усього строку дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

У преамбулі Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року № 1788-XII зазначено, що цей Закон відповідно до Конституції України гарантує всім непрацездатним громадянам України право на матеріальне забезпечення за рахунок суспільних фондів споживання шляхом надання трудових і соціальних пенсій.

Стаття 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлює, що громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

У преамбулі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV зазначається, що цей Закон розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом. Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Відповідно ст. 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням.

Стаття 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» закріпляє право громадян України на отримання пенсій.

Статтею 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено виключний перелік підстав для припинення пенсії, а саме: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд: 5) в інших випадках, передбачених законом.

Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зазначається, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Аналіз вищенаведених норм свідчить про те, що призначення, виплата, припинення пенсійних виплат, у тому числі і внутрішньо-переміщеним особам, має здійснюватися виключно на підставі норм Законів щодо пенсійного забезпечення на рівні з іншими громадянами України.

Статтею 2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20.10.2014 № 1706-VII визначено, що Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Відповідно до практики Конституційного Суду України, який розглянувши справу №1-32/2009 від 7 жовтня 2009 року, конституційне право на соціальний захист включає і право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії. Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (...). Виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія - в Україні чи за її межами. Таким чином, за аналогією, так само не може бути обмежено право на отримання пенсії особі незалежно від місця проживання в Україні.

Всупереч зазначеному рішенню КСУ, а також Конституції і законам України, відповідач позбавив позивача права на отримання пенсії з посиланням на постанови Кабінету Міністрів України, проте доказу того, що позивач не проживає за зазначеною адресою матеріали справи не містять.

Практика Європейського суду з прав людини підтверджує, що дискримінація щодо виплати пенсії і інших соціальних виплат за ознакою місця проживання суперечить Конвенції. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенції та практику Суду як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ по справі «Пічкур проти України», суд зазначив, що обмеження на отримання пенсії залежно від місця проживання є порушенням статті 14 Конвенції, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.

У пункті 54 вказаного рішення ЄСПЛ зазначив, що наведених вище міркувань ЄСПЛ достатньо для висновку про те, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод ( далі -Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечено без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Також, за правовою позицією Європейського Суду з прав людини право на соціальні виплати є майновим правом, передбаченим статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (рішення у справі «Хонякіна проти Грузії». № 17767/08. пункт 72, від 19 червня 2012 року).

Тобто, виплати повинні здійснюватися беззаперечно і їх припинення можливо лише за передбачених законодавцем правових підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до даних ІКІС ПФУ: Підсистема Призначення та Виплата Пенсії, позивачу нараховувалася пенсія по особовому рахунку № НОМЕР_1 та згідно даних розшифровки виплати пенсії за період з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року (а.с. 148) ОСОБА_1 проводилися виплати у вересні 2018 року у сумі 37384,04 грн та 9346,01 грн,у жовтні 2018 року у сумі 28038,03 грн. та 9346,01 грн. та у листопаді 2018 року у сумі 28038,03 грн. та 9346,01 грн.

Разом з тим, відповідно до виписки по рахунку № НОМЕР_2 в АТ «Ощадбанк» ОСОБА_1 за період з 01.05.2018 року по 17.07.2019 року вбачається, що нарахування пенсії відбувалося у розмірі 9346,01 грн. починаючи тільки з жовтня 2018 року (а.с. 173-174).

Крім того, пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про незалежність судової влади» № 8 від 13.06.2007 року, зазначено, що відповідно до статей 8 та 22 Конституції України, не підлягають застосуванню судами закони та інші нормативно-правові акти, якими скасовуються конституційні права і свободи людини та громадянина, а також нові закони, які звужують зміст та обсяг встановлених Конституцією України і чинними законами прав і свобод. Суди при визначенні юридичної сили законів та інших нормативно-правових актів щодо їх діяльності повинні керуватися Конституцією України як актом прямої дії.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини визначено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Таким чином суд доходить висновку, що внаслідок протиправної бездіяльності відповідача, позивачу незаконно не виплачувалась пенсія за період з 01.09.2017 року до 01.09.2018 року.

Аналогічна позиція викладена у рішенні Верховного Суду від 03.05.2018р. у справі №805/402/18.

При цьому вищевказаний висновок Верховного Суду в силу ч. 5 ст. 242 КАС України підлягає врахуванню при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

У п.58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Частиною 1 статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії. Разом з тим, п. ч. 2 КАС України визначає, що у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до п.2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

При цьому, вихід за межі позовних вимог - це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено, що можливо за наступних умов: лише у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, оскільки лише в цьому випадку відбувається захист прав та інтересів позивача; повний захист прав позивача неможливий у спосіб, про який просить позивач, так як повнота захисту полягає в ефективності відновлення його прав; вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна заява.

Статтею 4 КАС України визначено, що похідна позовна вимога - вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги викладені таким чином, що не дають змогу захистити правові інтереси позивача в повній мірі, а тому суд вважає, що для повного забезпечення захисту прав позивача необхідно вийти за межі позовних вимог та задовольнити позовні вимоги шляхом визнання протиправною не виплату Малиновським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Одесі пенсії ОСОБА_1 за період з 01.09.2017 року до 01.09.2018 року та зобов`язати виплатити заборгованість по пенсії за вказаний період.

Відповідно до ст. 9 КАС України розгляд та вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 та ч. 1 ст. 73 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Частиною 1 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З огляду на зазначене та оцінюючи у сукупності встановлені обставини і перевіривши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.9, 73, 77, 90, 241-246 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Малиновського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі задовольнити.

Визнати протиправною не виплату Малиновським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Одесі (65007, м. Одеса, вул. Прохоровська, буд.3) пенсії ОСОБА_1 (іпн НОМЕР_3 АДРЕСА_1 ) за період з 01.09.2017 року до 01.09.2018 року.

Зобов`язати Малиновське об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі виплатити заборгованість по пенсії ОСОБА_1 за період з 01.09.2017 року до 01.09.2018 року.

Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки встановлені ст..255 КАС України.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з урахуванням положень п.15-5 Перехідних положень КАС України.

Суддя Іванов Е.А.

.