Справа № 826/4019/16
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2019-06-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

26 червня 2019 року

Київ

справа №826/4019/16

адміністративне провадження №К/9901/18369/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Стрелець Т.Г.,

суддів: Білоуса О.В., Желтобрюх І.Л.,

за участю:

секретаря судового засідання: Іванової Н.П.

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Польця Д.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу №826/4019/16

за позовом ОСОБА_2 до Кабінету Міністрів України, Державної служби інтелектуальної власності України, третя особа - Національне агентство України з питань державної служби, про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою Кабінету Міністрів України на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2017 року (колегія суддів у складі головуючого судді - Коротких А.Ю., суддів: Ганечко О.М., Літвіної Н.М.)

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Кабінету Міністрів України, Державної служби інтелектуальної власності України, третя особа - Національне агентство України з питань державної служби, в якому просила:

1.1. визнати протиправним та скасування розпорядження Кабінету Міністрів України №79-р від 18.02.2016 «Про звільнення ОСОБА_2 з посади Голови Державної служби інтелектуальної власності України»;

1.2.поновити ОСОБА_2 на посаді Голови Державної служби інтелектуальної власності України з 20 лютого 2016 року;

1.3. стягнути з відповідача 2 на користь ОСОБА_2 заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 20.02.2016 до моменту винесення рішення у справі.

2. Позовна заява мотивована тим, що спірне розпорядження є протиправним, оскільки прийняте всупереч передбаченої законом процедури, без наявних на те правових підстав, отже підлягає скасуванню за для відновлення прав та законних інтересів позивача.

Короткий зміст рішення суду І інстанції

3. Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 березня 2017 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

4. Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що спірне розпорядження прийняте Кабінетом Міністрів України на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому відсутні підстави для його скасування.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

5. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2017 року скасовано постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 20 березня 2017 року та ухвалити нову, якою позов задоволено повністю.

Визнано незаконним та скасовано розпорядження Кабінету Міністрів України «Про звільнення ОСОБА_2 з посади Голови Державної Служби інтелектуальної власності України» № 79-р від 18.02.2016 року.

Поновлено ОСОБА_2 на посаді Голови Державної Служби інтелектуальної власності України з 20 лютого 2016 року.

Стягнуто з Державної служби інтелектуальної власності України на користь ОСОБА_2 заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 246 710,76 грн.

6. Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що розпорядження Кабінету Міністрів України «Про звільнення ОСОБА_2 з посади Голови Державної Служби інтелектуальної власності України» № 79-р від 18.02.2016 року винесено з порушенням норм чинного законодавства, а отже є незаконним та підлягає скасуванню. Пропозиції про звільнення ОСОБА_2 були внесені Прем`єр-міністром України під час засідання Кабінету Міністрів України від 18 лютого 2016 року без експертного висновку Секретаріату Кабінету Міністрів України, підготовленого ним завчасно, та не були завчасно оцінені експертами ні з фахової, ні з правової точок зору, хоча проведення такої оцінки є регламентною нормою, обов`язковою для виконання без винятків.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

7. Не погоджуючись рішенням суду апеляційної інстанції, Кабінет Міністрів України звернувся до Вищого адміністративного суду України із касаційною скаргою, в якій просить його скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга аргументована тим, що син позивача є патентним повіреним, який постійно безпосередньо вступає у правовідносини із Державною службою інтелектуальної власності України, про що позивач мала знати на момент призначення її на посаду Голови Державної Служби інтелектуальної власності України та повідомити про потенціальний конфлікт інтересів відповідні державні органи. Заходи, спрямовані на самостійне усунення такого конфлікту інтересів позивач вживала у спосіб, непередбачений законодавством та після спливу тривалого проміжку часу.

8. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 22.06.2017 відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Кабінету Міністрів України на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2017 року.

9. Верховний Суд ухвалою від 25 квітня 2019 року прийняв до провадження вищезазначену касаційну скаргу.

10. Позивач надала заперечення на касаційну скаргу, в яких просила залишити її без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

11. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року № 1074-р ОСОБА_2 призначено Головою Державної служби інтелектуальної власності України.

12. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 18.02.2016 року № 79-р ОСОБА_2 звільнено з посади Голови Державної служби інтелектуальної власності України за недотримання пов`язаних із проходженням державної служби вимог, передбачених статтею 16-1 Закону України "Про державну службу" (пункт 2 частини 1 статті 30 цього Закону).

13. Зазначене розпорядження було прийняте на засіданні Кабінету Міністрів України 18.02.2016 року за поданням Прем`єр-міністра України, враховуючи клопотання Мінекономрозвитку України про звільнення ОСОБА_2 з посади Голови Державної служби інтелектуальної власності України (далі -ДСІВ), відповідно до пункту 2 частини 1 статті 30 Закону України "Про державну службу".

14. З матеріалів справи вбачається, що передумовою прийняття спірного розпорядження було проведення відносно позивача службового розслідування, за результатами якого складений акт від 02.12.2015 року. В акті зафіксовано ряд порушень, у тому числі щодо питань дотримання законодавства у сфері запобігання корупції, а саме: встановлено, що з листопада 2014 року по 01 грудня 2015 року ДСІВ видано (і підписано Головою ДСІВ) 22 свідоцтва на знаки для товарів і послуг за заявками осіб, представником яких був патентний повірений ОСОБА_3 , який є сином Голови ДСІВ. Зважаючи на наявність родинних відносин між Головою ДСІВ ОСОБА_2 та патентним повіреним ОСОБА_3 , здійснення останнім у відносинах з ДСІВ дій за дорученням осіб, комісія з проведення службового розслідування дійшла висновку про те, що вказані обставини можуть свідчити про ознаки наявності у ОСОБА_2 конфлікту інтересів.

15. У пропозиціях за результатами зазначеного службового розслідування, зокрема: запропоновано Кабінету Міністрів України розглянути питання щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності Голови ДСІВ ОСОБА_2 у зв`язку з виявленими недоліками у діяльності ДСІВ; матеріали службового розслідування в частині питань дотримання законодавства у сфері запобігання корупції направити до спеціально уповноважених суб`єктів в сфері протидії корупції для розгляду та вирішення у встановленому порядку питання щодо наявності в діях або бездіяльності посадових осіб ДСІВ та ДП "Український інститут інтелектуальної власності" ознак порушення законодавства у сфері запобігання корупції.

16. Не погоджуючись з висновками службового розслідування, позивач надавала свої пояснення та зауваження, в яких, зокрема, зазначала, що її син припинив свої повноваження після того, як вона дізналась про можливий конфлікт інтересів, а також зауважила, що ОСОБА_3 є патентним повіреним з 15.12.2006 року.

РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХ ЗАСТОСУВАННЯ

17. Конституція України.

17.1. Стаття 19. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

18. Кодекс адміністративного судочинства України.

18.1. Частина 2 статті 2. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

19. Закон України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року № 889-VIII.

19.1. Стаття 14. За невиконання чи неналежне виконання службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, порушення обмежень, пов`язаних з проходженням державної служби, а також за вчинок, який порочить його як державного службовця або дискредитує державний орган, в якому він працює, до державного службовця застосовуються дисциплінарні стягнення. До службовців крім дисциплінарних стягнень, передбачених чинним законодавством про працю України, можуть застосовуватися такі заходи дисциплінарного впливу, як попередження про неповну службову відповідність і затримка до одного року у присвоєнні чергового рангу або у призначенні на вищу посаду.

20. Постанова Кабінету Міністрів України від 13 червня 2000 р. N 950 «Про затвердження Порядку проведення службового розслідування стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або органів місцевого самоврядування»

20.1. Пункт 1. Відповідно до цього Порядку стосовно осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування може бути проведено службове розслідування: у разі невиконання або неналежного виконання ними службових обов`язків, перевищення своїх повноважень, що призвело до людських жертв або заподіяло значну матеріальну чи моральну шкоду громадянинові, державі, підприємству, установі, організації чи об`єднанню громадян; у разі недодержання ними законодавства про державну службу, службу в органах місцевого самоврядування, антикорупційного законодавства; на вимогу особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, з метою зняття безпідставних, на її думку, звинувачень або підозри; з метою виявлення причин та умов, що призвели до вчинення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення чи невиконання вимог Закону України "Про запобігання корупції" в інший спосіб, за поданням спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції або приписом Національного агентства з питань запобігання корупції за рішенням керівника органу, в якому працює особа, яка вчинила таке правопорушення.

За анонімними повідомленнями, заявами та скаргами службове розслідування не проводиться, крім випадків, коли анонімне повідомлення стосується порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" та наведена в ньому інформація стосується конкретної особи, містить фактичні дані, які можуть бути перевірені.

20.2. Пункт 2. Рішення щодо проведення службового розслідування приймається вищими посадовими особами України, Першим віце-прем`єр-міністром України, керівником органу державної влади (посадовою особою), що призначив на посаду особу, уповноважену на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно якої планується проводитися службове розслідування, керівником органу, в якому працює зазначена особа.

20.3. Пункт 8. За результатами службового розслідування члени комісії складають акт, у якому зазначаються: факти і суть звинувачень або підозри, які стали підставою для проведення службового розслідування, посада, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін служби у органі державної влади і перебування на займаній посаді особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно якої проведено службове розслідування, результати щорічної оцінки виконання особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, покладених на неї завдань та обов`язків, види заохочення та дисциплінарного стягнення, а також ступінь участі у виконанні окремих доручень (завдань); заяви, клопотання, пояснення та зауваження особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, стосовно якої проведено службове розслідування, обґрунтована інформація про їх відхилення чи задоволення; висновки службового розслідування, обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність, причини та умови, що призвели до порушення, вжиті або запропоновані заходи для їх усунення чи обставини, що знімають з особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, безпідставні звинувачення або підозру; обґрунтовані пропозиції щодо усунення виявлених порушень та притягнення у разі необхідності винних осіб до відповідальності згідно із законодавством. У разі прийняття рішення щодо притягнення особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, до відповідальності комісія пропонує вид дисциплінарного стягнення, передбаченого законодавством. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення члени комісії повинні враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

У разі виявлення корупційного або пов`язаного з корупцією правопорушення комісія вносить пропозицію щодо надіслання акта службового розслідування до спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції.

21. Закон України «Про запобігання корупції» від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII.

21.1. Частина 2 статті 65. Особа, яка вчинила корупційне правопорушення або правопорушення, пов`язане з корупцією, однак судом не застосовано до неї покарання або не накладено на неї стягнення у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, пов`язаними з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, або такою, що прирівнюється до цієї діяльності, підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку.

21.2. Статті 1, 3. Близькі особи - особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки із суб`єктом, зазначеним у частині першій статті 3 цього Закону (крім осіб, взаємні права та обов`язки яких із суб`єктом не мають характеру сімейних), у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі, а також - незалежно від зазначених умов - чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, зять, невістка, тесть, теща, свекор, свекруха, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням згаданого суб`єкта;

реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень;

потенційний конфлікт інтересів - наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень;

приватний інтерес - будь-який майновий чи немайновий інтерес особи, у тому числі зумовлений особистими, сімейними, дружніми чи іншими позаслужбовими стосунками з фізичними чи юридичними особами, у тому числі ті, що виникають у зв`язку з членством або діяльністю в громадських, політичних, релігійних чи інших організаціях;

пряме підпорядкування - відносини прямої організаційної або правової залежності підлеглої особи від її керівника, в тому числі через вирішення (участь у вирішенні) питань прийняття на роботу, звільнення з роботи, застосування заохочень, дисциплінарних стягнень, надання вказівок, доручень, контролю за їх виконанням;

правопорушення, пов`язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у частині першій статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.

21.3. Частина 1 статті 27. Особи, зазначені у підпунктах "а", "в"-"з" пункту 1 частини першої статті 3 цього Закону, не можуть мати у прямому підпорядкуванні близьких їм осіб або бути прямо підпорядкованими у зв`язку з виконанням повноважень близьким їм особам.

21.4. Стаття 28. Особи, зазначені у пунктах 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані:

1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів;

2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - Національне агентство чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно;

3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів;

4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.

Безпосередній керівник особи або керівник органу, до повноважень якого належить звільнення/ініціювання звільнення з посади протягом двох робочих днів після отримання повідомлення про наявність у підлеглої йому особи реального чи потенційного конфлікту інтересів приймає рішення щодо врегулювання конфлікту інтересів, про що повідомляє відповідну особу.

Національне агентство у випадку одержання від особи повідомлення про наявність у неї реального, потенційного конфлікту інтересів упродовж семи робочих днів роз`яснює такій особі порядок її дій щодо врегулювання конфлікту інтересів.

Безпосередній керівник або керівник органу, до повноважень якого належить звільнення/ініціювання звільнення з посади, якому стало відомо про конфлікт інтересів підлеглої йому особи, зобов`язаний вжити передбачені цим Законом заходи для запобігання та врегулювання конфлікту інтересів такої особи.

У разі існування в особи сумнівів щодо наявності в неї конфлікту інтересів вона зобов`язана звернутися за роз`ясненнями до територіального органу Національного агентства. У разі якщо особа не отримала підтвердження про відсутність конфлікту інтересів, вона діє відповідно до вимог, передбачених у цьому розділі Закону.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

22. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, згідно зі статтею 341 КАС України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.

23. Аналізуючи доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на наступне.

24. Як правильно зазначив суд апеляційної інстанції, передумовою звільнення державного службовця за вчинення дисциплінарного правопорушення, пов`язаного зі здійсненням службової діяльності, є порушення, встановлені внаслідок ретельного службового розслідування, порядок проведення якого регулюється відповідною посадовою інструкцією.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відносно позивача було проведено службове розслідування, за результатами якого складений акт від 02.12.2015.

Даним актом зафіксовано ряд порушень, у тому числі щодо питань дотримання законодавства у сфері запобігання корупції, а саме - встановлено, що з листопада 2014 року по 01 грудня 205 року ДСІВ видано (і підписано Головою ДСІВ) 22 свідоцтва на знаки для товарів і послуг за заявками осіб, представником яких був патентний повірений ОСОБА_3 , який є сином Голови ДСІВ. Зважаючи на наявність родинних відносин між Головою ДСІВ ОСОБА_2 і патентним повіреним ОСОБА_3 та здійснення останнім у відносинах з ДСІВ дій за дорученням осіб, комісія з проведення службового розслідування дійшла висновку, що вказані обставини можуть свідчити про ознаки наявності у ОСОБА_2 конфлікту інтересів.

У пропозиціях за результатами зазначеного службового розслідування, зокрема: запропоновано Кабінету Міністрів України розглянути питання щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності Голови ДСІВ ОСОБА_2 у зв`язку з виявленими недоліками у діяльності ДСІВ; матеріали службового розслідування в частині питань дотримання законодавства у сфері запобігання корупції направити до спеціально уповноважених суб`єктів в сфері протидії корупції для розгляду та вирішення у встановленому порядку питання щодо наявності в діях або бездіяльності посадових осіб ДСІВ та ДП «Український інститут інтелектуальної власності» ознак порушення законодавства у сфері запобігання корупції.

Судами також встановлено, що ОСОБА_3 є представником у справах інтелектуальної власності (патентний повірений) з 15.12.2006 року, що підтверджується свідоцтвом представника у справах інтелектуальної власності (патентного повіреного) № 303.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що Закон України «Про засади запобігання і протидії корупції» від 7 квітня 2011 року № 3206-VI, який був чинний на момент призначення позивача на посаду та втратив чинність 26.04.2015 року з моменту введення в дію Закону України «Про запобігання корупції» від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII, не містив визначення поняття "потенційний конфлікт інтересів" та передбачав лише відповідальність за реальний конфлікт інтересів.

Оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відповідно до частини 1 статті 9 Закону України Про засади запобігання і протидії корупції» від 7 квітня 2011 року № 3206-VI, не перебували у безпосередньому підпорядкуванні один одного, а тому суд першої інстанції помилково вказав про те, що на момент призначення позивача на посаду вона мала знати про наявність у неї потенційного конфлікту інтересів.

Після проведення перевірки та складання акту службового розслідування від 02.12.2015 року позивач вчинила наступні дії: 1) прийняла заяву від ОСОБА_3 про зупинення діяльності;

2) 02 грудня 2015 року прийняла наказ № 208-Н про задоволення заяви ОСОБА_3 , який був опублікований у офіційному бюлетені «Промислова власність» № 4 за 2016 рік;

3) листами № 1-6/9643 від 02.12.2015 року повідомила про самостійне усунення можливого конфлікту інтересів Міністра Економічного розвитку України та № 1-7/9649 від 02.12.2015 року Голову Національного агентства України з питань державної служби;

4) Національне агентство з питань запобігання корупції не повідомлялось, оскільки на той час було лише на етапі створення і не виконувало своїх функцій (а.с. 115).

Отже, на момент прийняття оскаржуваного розпорядження про звільнення позивачем 02 грудня 2015 року - день складання акту службового розслідування, відповідно до вимог статті 28 Закону України «Про запобігання корупції» від 14 жовтня 2014 року № 1700-VII, було самостійно усунуто можливий конфлікт інтересів, про що в той же день повідомлено Міністра Економічного розвитку України та Голову Національного агентства України з питань державної служби.

25. Таким чином, висновки суду першої інстанції стосовно порушення позивачем вимог частини 1 статті 28 Закону України «Про запобігання корупції», є помилковими та такими, що спростовуються матеріалами справи.

26. Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання корупції» спеціально уповноважені суб`єкти у сфері протидії корупції - органи прокуратури, Національної поліції, Національне антикорупційне бюро України, Національне агентство з питань запобігання корупції.

Частиною 2 статті 12 Закону України «Про запобігання корупції» передбачено, що у випадках виявлення порушення вимог цього Закону щодо запобігання та врегулювання конфлікту інтересів у діяльності осіб, уповноважених на виконання функцій держави або іншого порушення цього Закону, Національне агентство вносить керівнику відповідного органу, підприємства, установи, організації припис щодо усунення порушень законодавства, проведення службового розслідування, притягнення винної особи до встановленої законом відповідальності.

З матеріалів справи вбачається, що Кабінет Міністрів України не отримував висновок Національного агентства з питань запобігання корупції за результатами службового розслідування. Висновок про наявність конфлікту інтересів та про недотримання правил врегулювання конфлікту інтересів ОСОБА_2 було зроблено Кабінетом Міністрів України самостійно.

При цьому, як правильно вказав суд апеляційної інстанції, законами України не передбачено права ні Кабінету Міністрів України, ні Міністерству економічного розвитку та торгівлі кваліфікувати відповідні дії державних службовців як правопорушення, зокрема, як порушення законодавства в сфері запобігання корупції (щодо потенційного конфлікту інтересів).

Частинами 3 та 4 статті 28 Закону України «Про запобігання корупції» передбачено лише обов`язок керівника органу, до повноважень якого належить звільнення/ініціювання звільнення з посади, якому стало відомо про конфлікт інтересів підлеглої йому особи, вжити передбачені цим Законом заходи для запобігання та врегулювання конфлікту інтересів такої особи.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване розпорядження прийнято в порушення визначеної процедури, а саме без висновку Національного агентства з питань запобігання корупції чи іншого спеціально уповноваженого суб`єкта у сфері протидії корупції.

27. Стосовно процедурних порушень, допущених відповідачем при прийнятті оскаржуваного розпорядження судом апеляційної інстанції встановлено наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18 липня 2007 року № 950 затверджено Регламент Кабінету Міністрів України (далі - Регламент), який встановлює порядок проведення засідань Кабінету Міністрів України (далі - Кабінет Міністрів), підготовки та прийняття рішень, визначає інші процедурні питання його діяльності.

Параграфами 16, 17 Регламенту передбачено, що пропозиції Прем`єр-міністрові щодо порядку денного засідання Кабінету Міністрів готує Секретаріат Кабінету Міністрів на підставі матеріалів, підготовлених для розгляду в порядку, встановленому розділами 4-7 цього Регламенту; схвалений Прем`єр-міністром проект порядку денного засідання Кабінету Міністрів та матеріали до нього Секретаріат Кабінету Міністрів надсилає членам Кабінету Міністрів, іншим учасникам засідання в електронній формі із використанням системи електронної взаємодії органів виконавчої влади, крім матеріалів, що містять інформацію з обмеженим доступом, не пізніше ніж за 24 години до початку засідання.

При цьому, пунктами 2 та 3 параграфу 19 Регламенту встановлено, що порядок денний засідання Кабінету Міністрів затверджує Кабінет Міністрів за пропозицією Прем`єр-міністра; за пропозиціями членів Кабінету Міністрів до порядку денного під час засідання Кабінету Міністрів можуть вноситися зміни, крім включення питань про розгляд проектів актів законодавства, за винятком тих, невідкладний розгляд яких пов`язаний із запобіганням виникненню аварії, катастрофи, стихійного лиха чи ліквідацією їх наслідків.

Судом встановлено, що внесення питання про звільнення ОСОБА_2 на розгляд на засіданні Уряду відбулося вже після того, як засідання розпочалося.

Таким чином, внесення Прем`єр-міністром під час засідання Кабінету Міністрів питання про звільнення ОСОБА_2 на розгляд Кабінету Міністрів та його включення до порядку денного засідання Кабінету Міністрів України від 18 лютого 2016 року було здійснено без дотримання вищезазначених вимог Регламенту.

28. Згідно з параграфами 52, 53, 55 Регламенту Секретаріат Кабінету Міністрів проводить експертизу (фахову і юридичну) поданого до Кабінету Міністрів проекту акта і за результатами його експертизи оформляє експертний висновок за визначеною формою.

Опрацьований проект акта Кабінету Міністрів разом з матеріалами до нього та експертним висновком Секретаріату Кабінету Міністрів включається до порядку денного засідання відповідного урядового комітету та Кабінету Міністрів.

Пунктом 1 параграфу 55-2 Регламенту передбачено, що навіть у невідкладних випадках проект акта не може бути внесений Прем`єр-міністром під час засідання Кабінету Міністрів на розгляд Кабінету Міністрів без експертного висновку Секретаріату Кабінету Міністрів України.

Згідно з додатком 8 до параграфу 53 Регламенту у експертному висновку до проекту акта та матеріалів до нього викладаються результати фахової та юридичної експертизи, і за результатами експертизи у ньому зазначається, чи забезпечує проект акта досягнення поставленої мети і чи відповідає він встановленим вимогам. Якщо за результатами експертизи проекту акта виявлено недоліки, стисло викладається їх суть, а також можуть пропонуватися шляхи усунення недоліків та підвищення рівня підготовки проекту.

Проте, як встановлено судом апеляційної інстанції, зазначені пропозиції про звільнення ОСОБА_2 внесені Прем`єр-міністром України під час засідання Кабінету Міністрів України від 18 лютого 2016 року без експертного висновку Секретаріату Кабінету Міністрів України, підготовленого ним завчасно.

Пропозиції про звільнення ОСОБА_2 не були завчасно оцінені експертами ні з фахової, ні з правової точок зору, хоча проведення такої оцінки є регламентною нормою, обов`язковою для виконання без винятків.

29. З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про порушення порядку винесення на розгляд та прийняття оскаржуваного розпорядження Кабінету Міністрів України «Про звільнення ОСОБА_2 з посади Голови Державної Служби інтелектуальної власності України» № 79-р від 18.02.2016 року.

При цьому, помилковим є твердження суду першої інстанції, що наявність відповідних процедурних порушень, допущених відповідачем при винесенні рішення про звільнення позивача, не можуть бути самостійними підставами для визнання його протиправним та скасування, оскільки прийняття такого рішення безпосередньо впливає на можливість реалізації особою закріплених Конституцією України прав і гарантій, зокрема, права на працю та захист від незаконного звільнення (стаття 43), а також право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї (стаття 48).

30. Зважаючи на вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про протиправність оскаржуваного розпорядження Кабінету Міністрів України «Про звільнення ОСОБА_2 з посади Голови Державної Служби інтелектуальної власності України» № 79-р від 18.02.2016 року та наявність підстав для його скасування.

31. Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

32. З огляду на викладене, висновки суду апеляційної інстанції є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення відсутні.

33. Зважаючи на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

34. Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду

п о с т а н о в и в :

1. Касаційну скаргу Кабінету Міністрів України - залишити без задоволення.

2. Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 29 травня 2017 року по справі №826/4019/16 - залишити без змін.

3. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий Т.Г.Стрелець

Судді О.В.Білоус

І.Л.Желтобрюх