Справа № 826/10815/16
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2019-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 липня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

суддя-доповідач Сорочка Є.О.,

суддів Літвіної Н.М.,

Федотова І.В.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 квітня 2019 року, що прийняте у місті Києві, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язати вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати незаконними дії та бездіяльність при розгляді звернень щодо перерахунку пенсії ОСОБА_1 ;

- зобов`язати Пенсійний фонд України (департамент пенсійного забезпечення) в передбачений законом строк розглянути заяву позивача від 23.05.2016 з додатком до заяви від 26.05.2016, зробити перерахунок пенсії позивача по інвалідності ІІ групи, призначеної з 26.02.2014 з урахуванням заробітної плати та індексації, знайти оптимальний варіант;

- стягнути з департаменту пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України на користь позивача 5 000 000 грн моральної і матеріальної шкоди;

- притягнути до адміністративної відповідальності посадових осіб (виконавців та посадовців) департаменту пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 квітня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що оскаржувані дії та бездіяльність відповідача є протиправними.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в місті Києві та отримує пенсію по інвалідності ІІ групи.

ОСОБА_1 23.05.2016 звернувся з заявою та з додатком до заяви від 26.05.2016 до департаменту пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України про перерахунок пенсії по інвалідності ІІ групи, призначеної з 26.02.2014, з урахуванням заробітної плати та індексації та проханням знайти оптимальний варіант для визначення розміру пенсії при здійсненні такого перерахунку задля забезпечення йому належного пенсійного забезпечення.

Департамент пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України листом від 21.06.2016 №6738/Т-11, №7002/Т-11 повідомив позивача, що його звернення розглянуто, відповіді з порушених у заявах питань направлені на адресу позивача листом від 06.11.2015 №10432/Т-1, №10737/Т-1 та №10534/Т-1. Крім того, повідомлено, що для забезпечення можливості підвищення розміру пенсії йому необхідно звернутися до управління Пенсійного фонду України за місцем проживання з оригіналами довідок, копії яких додано до звернень.

Вважаючи дії департаменту пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України незаконними та такими, що порушують його права та законні інтереси, позивач звернувся до суду.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що відсутність бездіяльності та протиправності дій відповідача при розгляді звернень щодо перерахунку пенсії позивачу.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про звернення громадян» від 02.10.1996 № 393/96-ВР (далі - Закон № 393/96-ВР) громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону № 393/96-ВР звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Згідно частини першої статті 7 Закон № 393/96-ВР звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.

За змістом частини першої статті 15 Закону № 393/96-ВР органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, позивачем 23.05.2016 звернувся до департаменту пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України із заявою та з додатком до заяви від 26.05.2016, у якій просив «здійснити перерахунок пенсії за ІІ групою інвалідності з урахуванням заробітної плати та індексації, знайти оптимальне рішення».

Листом від 21.06.2016 №6738/Т-11, №7002/Т-11 позивачу надана відповідь на його заяви від 23.05.2016 та 26.05.2016, у якій повідомлено про те, що на поставлені позивачем питання щодо пенсійного забезпечення вже було надано відповідь листом департаменту пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України від 06.11.2015 №10432/Т-1, №10737/Т-1 та №10534/Т-1.

Відповідно до частини другої статті 8 Закону № 393/96-ВР не розглядаються повторні звернення одним і тим же органом від одного і того ж громадянина з одного і того ж питання, якщо перше вирішено по суті, а також ті звернення, терміни розгляду яких передбачено статтею 17 цього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, листом департаменту пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України від 06.11.2015 №10432/Т-1, №10737/Т-1 та №10534/Т-1 дійсно вже було надано позивачу з питання його пенсійного забезпечення.

Окрім того, у листі від 21.06.2016 №6738/Т-11, №7002/Т-11 відповідач обґрунтовано послався на те, що з питання підвищення розміру пенсії, позивач має звернутися до відповідного територіального управління Пенсійного фонду України.

Так, згідно пункту 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 липня 2014 року № 280 (далі - Положення № 280) Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Відповідно до пункту 7 Положення № 280 Пенсійний фонд України здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Підпунктом 6 пункту 4 Положення № 280 передбачено, що Пенсійний фонд України відповідно до покладених на нього завдань організовує, координує та контролює роботу територіальних органів щодо: <…> здійснення контролю за <…> призначенням (перерахунком) і виплатою пенсій; призначення (перерахунку) і виплати пенсій <…>.

Згідно частини першої статті 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду <…>.

Відповідно до пункту 1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого Постанова правління Пенсійного фонду України від 22.12.2014 № 28-2 (далі - Положення № 28-2) управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднані управління (далі - управління Фонду) є територіальними органами Пенсійного фонду України (далі - Фонд).

Управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства (підпункт 7 пункту 4 Положення № 28-2).

Аналіз викладених норм свідчить, що вирішення питання перерахунку пенсії належить безпосередньо до компетенції відповідного територіального управління Пенсійного фонду. Тому, ні Пенсійний фонд України як центральний орган виконавчої влади, ні його структурний підрозділ - департамент пенсійного забезпечення, не є органами, які згідно викладених вище норм здійснюють перерахунок пенсій громадян.

За таких обставин, судом не встановлено здійснення відповідачем будь-яких протиправних дій чи допущення протиправної бездіяльності, а тому підстави для задоволення позову в частині визнання незаконними дій та бездіяльності при розгляді звернень щодо перерахунку пенсії, зобов`язання відповідача в передбачений законом строк розглянути заяву позивача з додатком та здійснити перерахунок пенсії, знайти оптимальний варіант.

Щодо стягнення моральної шкоди, то суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції щодо безпідставності цих вимог, оскільки у ході розгляду справи не встановлено жодних протиправних дій, рішень чи бездіяльності відповідача, не надано суду доказів заподіяння позивачу моральної та/або матеріальної шкоди, не обґрунтовано належним чином та не підтверджений документами заявлений до стягнення розмір заподіяної шкоди.

В апеляційній скарзі позивач виключно в загальному посилається на необґрунтованість рішення суду, а також цитує його зміст. Водночас, жодного посилання на те, що саме неправильно встановив суд, які саме норми матеріального чи процесуального права порушив, апеляційна скарга не містить.

Щодо вимог про притягнення до адміністративної відповідальності посадових осіб відповідача.

Згідно частини першої статті 24 Закону № 393/96-ВР особи, винні у порушенні цього Закону, несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність, передбачену законодавством України.

Органи (посадові особи), уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення визначені статтею 213 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).

Водночас, адміністративний суд згідно КУпАП не є органом, який приймає рішення про притягнення до адміністративної відповідальності осіб, винних у порушенні, зокрема, норм Закону № 393/96-ВР.

Відповідно до пункту 3 частини другої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи про накладення адміністративних стягнень.

Таким чином, позовна вимога про притягнення до адміністративної відповідальності посадових осіб (виконавців та посадовців) департаменту пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства за правилами КАС.

З питання притягнення певних осіб до адміністративної відповідальності, позивач вправі звернутися до компетентних органів, визначених КУпАП.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 КАС суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

З огляду на викладене, провадження у справі в цій частині підлягає закриттю.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про відмову у задоволенні позову, проте помилково розглянув по суті вимогу про притягнення посадових осіб відповідача до адміністративної відповідальності.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Згідно частини першої статті 319 КАС судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Оскільки судом першої інстанції прийнято правильне рішенні про відмову у задоволенні позову, проте помилково розглянуто по суті вимоги про притягнення посадових осіб відповідача до адміністративної відповідальності, то оскаржуване рішення підлягає частковому скасуванню із закриттям провадження у справі у скасованій частині.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 319, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 квітня 2019 року в частині позовних вимог про притягнення до адміністративної відповідальності посадових осіб (виконавців та посадовців) департаменту пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України.

Закрити провадження у справі в частині позовних вимог про притягнення до адміністративної відповідальності посадових осіб (виконавців та посадовців) департаменту пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України.

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. В інших випадках постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя Н.М. Літвіна

Суддя І.В. Федотов