Справа № 607/14006/17
Суддя: Подлісна Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 607/14006/17

17 липня 2019 рокум.Тернопіль

Тернопільський окружний адміністративний суд, у складі:

головуючої судді Подлісної І.М.

за участю:

секретаря судового засідання Павловського Ю.Б.

позивача ОСОБА_1

представника позивача Боднар О.В.

представника відповідача Лахута І.Ю.

представника відповідача Онищак У.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціальної політики Тернопільської міської ради Тернопільського об`єднаного міського військового комісаріату про визнання дій неправомірними, -

ВСТАНОВИВ:

До Тернопільського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 з адміністративним позовом до Управління соціальної політики Тернопільської міської ради, Тернопільського об`єднаного міського військового комісаріату про визнання дій неправомірними.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що син позивача ОСОБА_2 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 Східного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України.

У період з 17 серпня 2015 року по 19 вересня 2015 року ОСОБА_2 безпосередньо приймав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведення антитерористичної операції м.Слов`янськ Донецької області. Згідно витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 08 червня 2016 року 138, солдат ОСОБА_2 звільнений з військової служби у зв`язку зі смертю, що настала ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок самогубства вчиненого в стані алкогольного сп`яніння 08 червня 2015 року.

У серпні 2017 року позивачка звернулась до управління соціальної політики щодо надання їй статусу члена сім`ї загиблого. Листом від 04 серпня 2017 року за №2418/13.5 отримала відмову у зв`язку з відсутністю постанови ( висновку) військово-лікарської комісії, яка би підтверджувала причинний зв`язок смерті військовослужбовця ОСОБА_2 з виконанням обов`язків військової служби, участю в антитерористичній операції.

На адвокатський запит, надісланий командувачу Національної гвардії України, отримана відповідь про те, що членам сім`ї ОСОБА_2 для отримання статусу члена сім`ї загиблого необхідно звернутись із заявою та документами, що підтверджують загибель ОСОБА_2 до військового комісаріату за місцем реєстрації. Тернопільський об`єднаний міський військовий комісаріат 09 жовтня 2017 року надіслав їй відповідь, у якій про порядок чи можливість отримання статусу «Член сім`ї загиблого» не згадується.

Посилаючись на наведене, позивач просить суд визнати протиправними дії Тернопільського об`єднаного міського військового комісаріату, управління соціальної політики Тернопільської міської ради щодо відмови ОСОБА_1 у наданні статусу «Член сім`ї загиблого» та видачі їй відповідного посвідчення, зобов`язати відповідачів вжити заходи по наданню ОСОБА_1 статусу «Член сім`ї загиблого» та видати їй відповідне посвідчення.

12 жовтня 2018 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області винесено рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 частково. Визнати протиправними дій Управління соціальної політики Тернопільської міської ради щодо відмови ОСОБА_1 у наданні статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Зобов`язати Управління соціальної політики надати ОСОБА_1 статус особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та видати посвідчення «Члена сім`ї загиблого». У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

18 лютого 2019 року Восьмим апеляційним адміністративним судом винесено постанову про задоволення частково апеляційної скарги, рішення Тернопільського мійськрайонного суду Тернопільської області від 12.10.2018 по справі № 607/14006/17 скасувати, а справу направити на новий розгляд до Тернопільського окружного адміністративного суду.

Дану справу одержано Тернопільським окружним адміністративним судом 20 березня 2019 року та Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 березня 2019 року передано на розгляд судді Подлісній І.М.

Ухвалою суду від 26.03.2019 прийнято позовну заяву та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін на 16.04.2019 о 10:15 год.

Представник відповідача Управління соціальної політики Тернопільської міської ради скористався правом на подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду із відповідними письмовими доказами 29.03.2019. У відзиві відповідач не погоджується з позовними вимогами та доводами, викладеними в адміністративному позові, та в обґрунтування своїх заперечень зазначає наступне.

У зв`язку з відсутністю в додатках до заяви ОСОБА_1 про встановлення їй статусу "Члена сім`ї загиблого" від 02 серпня 2017 року постанови військово-лікарської комісії, керуючись "Порядком надання статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", деяким категоріям осіб, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.09.2015 року № 740, Управлінням було законно відмовлено Позивачу у встановленні статусу члена сім`ї загиблого, а тому не має законних підстав для задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії.

11.04.2019 на адресу Тернопільського окружного адміністративного суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача, відповідно до якої вказано на безпідставність та необґрунтованість відзиву відповідача, оскільки зазначені в ньому відомості не відповідають дійсності. Також, зазначає, що наявні в матеріалах справи докази дозволяють встановити чіткий причинно-наслідковий зв`язок із перебуванням солдата ОСОБА_2 в зоні проведення АТО, подальшим захворюванням у вигляді тривожно депресивних розладів та самоудушення. Причиною смерті солдата , послужило захворювання, травма пов`язані із захистом Батьківщини.

16 квітня 2019 року суд ухвалою відклав розгляд справи на 03.05.2019 о 10:15 год., у зв`язку із неявкою представника відповідача Управління соціальної політики Тернопільської міської ради. А 03.05.2019 судом знову відкладено розгляд справи на 04.06.2019 о 11:45 год.

27 травня 2019 року представником відповідача Тернопільського об`єднаного міського військового комісаріату подано до суду відзив на позовну заяву, де зазначено, що вони заперечують проти позовних вимог та повідомляють, що військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивачу було надано відповідь з відповідними роз`ясненнями. В зв`язку з тим, що ОСОБА_2 проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 Національної гвардії України рекомендується звернутися до Головного управління Національної гвардії України. Для отримання статусу "Член сім`ї загиблого" пропонується особисто звернутися до комісії по наданні статусу, що діє при Тернопільській міській раді.

31 травня 2019 року представником позивача надано відповідь на відзив на адміністративний позов від 27.05.2019.

Ухвалою суду від 04.06.2019, постановленою в судовому засіданні, без виходу до нарадчої кімнати, згідно ч.7, 8 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) оголошено перерву до 13.06.2019 о 10:15 год. для надання часу на ознайомлення з матеріалами справи.

13 червня 2019 року ухвалою суду відкладено розгляд справи на 17.07.2019 о 10:00 год., у зв`язку із неявкою представника відповідача Управління соціальної політики Тернопільської міської ради.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити з мотивів викладених в позовній заяві та відповідях на відзиви відповідачів по справі.

Представники відповідачів в судовому засіданні заперечили проти позову та просили в його задоволенні відмовити, відповідно до поданих відзивів на позовну заяву.

Суд, заслухавши в судовому засіданні думку сторін, з`ясувавши усі обставини справи та перевіривши їх доказами приходить до переконання, що адміністративний позов слід задовольнити частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що за наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_3 (по стройовій частині) №125 від 09 липня 2015 року, матрос ОСОБА_2 вважався призваним з оголошенням часткової мобілізації, згідно Указу Президента України від 14 січня 2015 року №15/2015, та зарахованим у команду НОМЕР_2 , направленим у розпорядження командира військової частини НОМЕР_2 м. Золочів Львівської області.

Попередньо ОСОБА_2 був ознайомлений зі змістом ст.ст.336, 337 КК України, про що розписався на витязі з КК України.

19 червня 2015 року ОСОБА_2 проходив обстеження та медичний огляд стану здоров`я у медичній комісії Тернопільського об`єднаного міського військового комісаріату, попереджений про відповідальність за надання неповної та недостовірної інформації.

Відповідно до картки обстеження та медичного огляду №21/2423 від 19 червня 2015 року, наданої медичною комісією Тернопільського об`єднаного міського військового комісаріату встановлено, що ОСОБА_2 здоровий, анонімно не лікується, на обліку у психдиспансері або наркодиспансері не перебуває. На «Д» обліку з приводу хронічних захворювань не знаходиться. Згідно висновку комісії ОСОБА_2 придатний до військової служби.

Задовільний стан здоров`я ОСОБА_2 підтверджується також медичною характеристикою на військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 . За час проходження військової служби в частині, з 17 серпня 2015 року по 19 вересня 2015 року, ОСОБА_2 не звертався за медичною допомогою.

Згідно облікової картки до військового квитка ОСОБА_2 ВОС НОМЕР_3 , останній проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 з 09 липня 2015 року, посадова кваліфікація гранатометник ручних протитанкових гранатометів.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (по стройовій частині) за №175 від 17 серпня 2015 року (м.Слов`янськ), солдат ОСОБА_2 призваний по мобілізації радіотелефоністом 2-го відділення 3-го стрілецького взводу 1-ї стрілецької роти стрілецького батальйону (з охорони взводних опорних пунктів) (ВОС №423641П), який 17 серпня 2015 року прибув для подальшого проходження служби із військової частини НОМЕР_4 (м. Харків), згідно розпорядження командира об`єднаного угрупування Національної гвардії України «С» від 12 серпня 2015 року №6/3-321, зараховано в списки особового складу частини та на всі види забезпечення.

Згідно довідки т.в.о. першого заступника командира військової частини НОМЕР_1 від 25 серпня 2015 року №6/494, виданої солдату ОСОБА_2 , слідує, що останній був військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 Східного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України (м. Слов`янськ Донецької області) з 17 серпня 2015 року.

Службова характеристика, складена командиром 1 стрілецької роти стрілецького батальйону (з ОВОП) капітаном ОСОБА_3 від 29 вересня 2015 року містить висновок про те, що солдат ОСОБА_2 за своїми морально-психологічними якостями відповідає займаній посаді.

Відповідно до довідки за №3414 від 14 грудня 2016 року про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, виданої т.в.о. військової частини НОМЕР_1 Східного оперативно-територіального об`єднання НГУ встановлено, що солдат ОСОБА_2 з 17 серпня 2015 року по 19 вересня 2015 року безпосередньо приймав участь в антитерористичній операції в районі м. Слов`янськ Донецької області.

Згідно лікарського свідоцтва про смерть за №188 від 21 вересня 2015 року, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

30 вересня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції складено відповідний актовий запис №1477 та видано свідоцтво про смерть ОСОБА_2 серія НОМЕР_5 . Місце смерті Україна, Донецька область, Костянтинівський район, село Білокузьминівка.

Відповідно до акту розслідування нещасного випадку (у тому числі поранення), що стався 19 вересня 2015 року (форма Н-5*), яке проводилося у період з 22 вересня 2015 року по 02 березня 2016 року комісією в складі заступника начальника Східного територіального управління по роботі з особовим складом полковника ОСОБА_4 , заступника начальника відділення по роботі з особовим складом (психолог) Східного територіального управління підполковника ОСОБА_5 , командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_6 , старшого офіцера з охорони праці та пожежної безпеки військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_7 , начальника медичної служби військової частини НОМЕР_1 майора медичної служби ОСОБА_8 , начальника служби охорони праці Східного територіального управління підполковника ОСОБА_9 вбачається, що нещасний випадок з радіотелефоністом 2 відділення 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти стрілецького батальйону (з охорони взводних опорних пунктів) військової частини НОМЕР_1 Східного оперативно-територіального об`єднання Національної гвардії України солдатом ОСОБА_2 стався в період проходження служби.

Відповідно до висновку експерта за №182 від 21 вересня 2015 року смерть ОСОБА_2 наступила при явищах механічної асфіксії в результаті удавлення органів шиї петлею, затягнутою під вагою власного тіла (повішання). При судово-токсикологічному дослідженні крові виявлено етиловий спирт в концентрації 2,02%, що відносно живої людини можна розцінювати як алкогольне сп`яніння середнього ступеню.

02 лютого 2016 року слідчим СВ Костянтинівського відділення поліції Артемівського відділу поліції ГУ Національної поліції в Донецькій області підполковником поліції Шаповалов О.А. винесено постанову про закриття кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001500 від 20 вересня 2015 року, у зв`язку з відсутністю у діях складу кримінального правопорушення. В ході досудового розслідування осіб, які би були причетні до смерті ОСОБА_2 не виявлено.

На підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 №138 від 08 червня 2016 року, солдата ОСОБА_2 , стрільця-кухаря 2-го відділення 3-го стрілецького взводу 1-ої стрілецької роти 1-го стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 , звільненого з військової служби у зв`язку зі смертю, що настала ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок самогубства вчиненого в стані алкогольного сп`яніння. Виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення з 08 червня 2016 року.

Згідно акту за №3/16 про нещасний випадок невиробничого характеру (форма НТ*), затвердженого начальником Східного територіального управління Національної гвардії України від 04 вересня 2016 року, смерть солдата ОСОБА_2 сталася внаслідок дій, учинених у стані алкогольного сп`яніння.

Як вбачається з висновку службового розслідування по факту вчинення самогубства солдата ОСОБА_2 , затвердженого т.в.о. начальника Східного територіального управління 07 грудня 2015 року, причиною смерті солдата стала механічна асфіксія в результаті здавлювання органів шиї петлею. В ході проведення службового розслідування не встановлено фактів, які б указували на те, що причиною смерті солдата ОСОБА_2 є порушення порядку проходження військової служби з боку командування частини або стрілецького батальйону (з охорони взводних опорних пунктів), неналежне матеріальне (тилове) забезпечення військовослужбовця чи наявність нестатутних проявів в підрозділі стосовно даного військовослужбовця.

Причинами даного факту є: соціальний психотравмуючий фактор груповому виконанню бойових завдань притаманний колективізм, який ґрунтується на залежності від групи, навичок товаришів, але фрустрація цих психологічних потреб у солдата ОСОБА_2 призвела до того, що він вжив спиртні напої, що значно ускладнило його психоемоційний стан, та сильні переживання особисто-сімейних проблем; особистісний психотравмуючий фактор постійне переживання за свою матір, втрату самоповаги та почуття задоволення від радощів. Сукупність вищезазначених психотравмуючих факторів та низька нервово психологічна стійкість у незвичних умовах, солдата ОСОБА_2 могла стати причиною його самогубства.

Позивач ОСОБА_1 є матір`ю померлого ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6 , виданим виконкомом Харківської міської ради.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 був єдиним сином ОСОБА_1

02 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до управління соціальної політики Тернопільської міської ради із заявою про надання їй статус члена сім`ї загиблого, як матері загиблого військовослужбовця в АТО, згідно поданих документів.

Листом за №2418/13.5 від 04 серпня 2018 року Управління соціальної політики Тернопільської міської ради повідомило позивача про те, що відповідно до вимог п.4 пп.4 постанови КМУ від 23 вересня 2015 року №740 «Про затвердження Порядку надання статусу особи на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», деяким категоріям осіб», підставою для надання статусу члена сім`ї загиблого є, окрім іншого, постанова штатної військово-лікарської комісії відповідного військового формування. Згідно листа Міністерства соціальної політики України від 16 вересня 2014 року №10518/0/14-14/06 висновок військово-лікарської комісії має підтверджувати причинний зв`язок загибелі (смерті) військовослужбовця з виконанням обов`язків військової служби (службових обов`язків), участю в антитерористичній операції. У зв`язку з відсутністю постанови військово-лікарської комісії ОСОБА_1 відмовлено у наданні статус члена сім`ї загиблого.

Крім того, вказаний факт також підтверджується висновком службового розслідування по факту вчиненого самогубства солдата ОСОБА_2 від 07.12.2015 року, де причиною смерті вказано сукупність психотрамвуючих факторів та низька нервовопсихологічна стійкість у невизначених умовах, солдата могла стати причиною самогубства.

Спірні правовідносини, що склались між сторонами, регулюються Конституцією України, Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Відповідно до вимог ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Положеннями абзацу 8 п.1 ч.1 ст.10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (надалі - Закон) визначено, що чинність Закону поширюється, зокрема: на сім`ї військовослужбовців (резервістів, військовозобов`язаних) та працівників Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, військовослужбовців військових прокуратур, осіб рядового та начальницького складу підрозділів оперативного забезпечення зон проведення антитерористичної операції центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, державну політику у сфері державної митної справи, поліцейських, осіб рядового, начальницького складу, військовослужбовців, працівників Міністерства внутрішніх справ України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної служби України з надзвичайних ситуацій, Державної пенітенціарної служби України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, та загинули (пропали безвісти), померли внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і ної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.

До членів сімей загиблих (тих, які пропали безвісти), військовослужбовців, партизанів та інших осіб, зазначених в п.1 ч.1 ст.10 Закону, належать і батьки.

23 вересня 2015 року постановою КМУ №470 затверджено Порядок надання статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», деяким категоріям осіб (надалі - Порядок).

Пунктом 2 цього Порядку передбачено, що статус особи на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» надається сім`ям працівників підприємств, установ, організацій, які залучалися до забезпечення проведення антитерористичної операції та загинули (пропали безвісти), померли внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних під час забезпечення проведення антитерористичної операції безпосередньо в районах та у період її проведення.

До членів сімей загиблих, померлих (тих, що пропали безвісти) осіб, зазначених у п.2 цього Порядку, належать, згідно переліку, і батьки (п.3 Порядку).

Підставами для надання статусу особи, на яку поширюється чинність Закону, для осіб, зазначених в абзаці п`ятому пункту 2 цього Порядку, є: свідоцтво про смерть (копія) або повідомлення про загибель особи; документи про безпосередню участь особи, яка захищала незалежність, суверенітет і територіальну цілісність України та брала безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, та загинула (пропала безвісти), померла внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, або документи про безпосереднє залучення до забезпечення проведення антитерористичної операції особи, яка загинула (пропала безвісти), померла внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних під час забезпечення проведення антитерористичної операції безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення; постанова штатної військово-лікарської комісії відповідного військового формування (п.4 Порядку).

Положеннями п.п. 5, 6 Порядку передбачено, що для встановлення статусу особи, на яку поширюється чинність Закону, членам сімей загиблих, померлих (тих, що пропали безвісти) осіб, зазначених у пункті 2 цього Порядку, необхідно подати органу праці та соціального захисту населення заяву і документи, передбачені пунктом 4 цього Порядку. Рішення про встановлення статусу особи, на яку поширюється чинність Закону, приймається органами праці та соціального захисту населення за зареєстрованим місцем проживання у місячний строк з дати подання документів. Відсутність документів, визначених п.4 цього Порядку, та їх недостовірність є підставою для відмови в наданні статусу особи, на яку поширюється чинність Закону.

Посвідчення з написом «Посвідчення члена сім`ї загиблого» видається відповідно до Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12травня 1994року №302.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 у період з 17 серпня 2015 року по 19 вересня 2015 року безпосередньо приймав участь в антитерористичній операції в районі м. Слов`янськ Донецької області, забезпечення її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах/ проведення антитерористичної операції, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами спору.

Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що смерть ОСОБА_2 настала під час несення ним військової служби в зоні АТО с. Білокузьминівка Костянтинівський район Донецька область.

ОСОБА_1 є матір`ю померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 солдата ОСОБА_2 , відтак має право на встановлення статусу член сім`ї загиблого.

Лікарським свідоцтвом про смерть № 188 року від 21.09.2015 року причиною смерті ОСОБА_2 визначено механічну асфіксію.

Смерть солдата ОСОБА_2 могла настати в результаті тривожно - депресивного розладу з панічними атаками, яке було наслідком впливу психофізичних, небезпечних і шкідливих факторів в зоні проведення АТО.

02 серпня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до управління соціальної політики Тернопільської міської ради із заявою про надання їй статус член сім`ї загиблого. Однак, отримала відмову, у зв`язку з відсутністю постанови військово-лікарської комісії, яка би підтверджувала причинно-наслідковий зв`язок смерті військовослужбовця з виконанням обов`язків військової служби, участю в антитерористичній операції.

Згідно з вимогами ч. 5 ст.17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їх сімей.

Відповідно до вимог ст. 65 Конституції України, Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Згідно з вимогами ст. 3 ЗУ «Про Національну гвардію» діяльність Національної гвардії України ґрунтується на принципах верховенства права, забезпечення дотримання прав і свобод людини і громадянина, позапартійності, безперервності, законності, відкритості для демократичного цивільного контролю, прозорості, відповідальності, централізованого керівництва та єдиноначальності.

У діяльності Національної гвардії України забороняється застосування тортур, катувань та інших жорстких, нелюдських або таких, що принижують гідність, видів поводження та покарання.

Право на життя закріплене в ст. 27 Конституції України. Обов`язок держави захищати життя кожної людини.

Положення ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, встановлено, що право кожного на життя охороняється законом. Нікого не може бути умисно позбавлено життя інакше ніж на виконання смертного вироку суду, винесеного після визнання його винним у вчиненні злочину, за який закон передбачає таке покарання.

У справі« Мосендз проти України» у рішеннях від 17січня 2013року (Заява № 52013/08), Європейський суд з прав людини встановив порушення ст. 2 Конвенції у зв`язку з тим, що державою не було дотримано свого позитивного обов`язку захистити життя сина заявниці під час його перебування під її контролем та адекватно пояснити обставини його смерті, а також процесуального обов`язку провести ефективне розслідування щодо цього.

У п.п. 90,99 Європейський суд у справі «Мосендз проти України» зазначив, що положення ст. 2 Конвенції, зобов`язує Державу не лише утриматись від умисного і незаконного позбавлення життя, але також приймати відповідні міри для захисту життя осіб, які перебувають під її юрисдикцією. Це позитивне зобов`язання включає в себе, перше за все, обов`язок Держави вести законодавчу та адміністративну систему, призвану забезпечити ефективну профілактику. Ця система повинна включати в себе правила, включаючи особливості окремих видів діяльності, в основному, рівень потенційного риску для людського життя. Держава несе відповідальність за будь-які травми чи смерть, які відбуваються в армії, діяльність внутрішніх військ повинна базуватись на принципах законності, гуманізму, поваги до прав і свобод людини.

Встановлено, що Управління соціальної політики відмовило позивачу у наданні статусу члена сім`ї загиблого у зв`язку з відсутність постанови військово-лікарської комісії, яка би підтверджувала причинний зв`язок загибелі (смерті) військовослужбовця з виконанням обов`язків військової служби (службових обов`язків), участю в антитерористичній операції.

На неодноразові звернення адвоката позивача та на запити суду під час розгляду справи, відповідні органи Національної гвардії не надали повної та вичерпної відповіді щодо події, яка мала місце із солдатом ОСОБА_2 .

Разом з тим, суд вважає, що в судовому засіданні встановлено чіткий причинно-наслідковий зв`язок із перебуванням солдата ОСОБА_2 в зоні проведення АТО, подальшим захворюванням у вигляді тривожно депресивних розладів та само удушенням.

Крім того, до відправлення в зону АТО ОСОБА_2 проходив медичний огляд, комісія не встановила будь-яких відхилень, визнала останнього здоровим та придбаним до служби. Під час проходження служби за медичною допомогою останній не звертався.

Відповідач не надав суду жодних вмотивованих доказів в заперечення позовних вимог та підтверджено того факту, що загибель (смерть) гр. ОСОБА_2 настала внаслідок навмисного спричинення собі тілесного ушкодження.

Доводи відповідачів про навмисне самоушкодження не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки причиною смерті солдата ОСОБА_2 , як було зазначено вище, послужило захворювання, травма і причина смерті, пов`язані із захистом Батьківщини, при безпосередньому виконання обов`язків громадянина Держави.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

В силу вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті ( вчинені ) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Даючи оцінку оскаржуваним діям Управління соціальної політики, які полягали у прийнятті рішення про відмову у наданні позивачу статусу члена сім`ї загиблого, суд вважає, що вони не відповідають критеріям визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України, тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають до задоволення шляхом визнання протиправними таких дій.

Виходячи із роз`яснень пункту 10.3. Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України «Про судове рішення в адміністративній справі» від 20.05.2013 № 7, суд вважає за можливе зобов`язати Управління соціальної політики надати ОСОБА_1 статус особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та видати посвідчення «Члена сім`ї загиблого», повністю задовольнивши її вимоги в цій частині.

Оскільки в даному випадку, відповідно до ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, саме Держава України несе відповідальність за будь-які травми чи смерть, які відбуваються в армії, зоні АТО, так як діяльність внутрішніх військ повинна базуватись на принципах законності, гуманізмі, поваги до прав та свобод людини.

В даному випадку Державою не дотримано свого обов`язку захисту прав сина позивачки під час його перебування під контролем Держави та адекватно пояснити обставини його смерті, а також не виконання процесуального обов`язку провести ефективне розслідування.

Враховуючи вищенаведені вимоги Закону та встановленні обставини справи, зважаючи на суспільно-політичний обов`язок захисту та підтримки учасників бойових дій в зоні Антитерористичної операції на Сході України та членів їх сімей, суд приходить до висновку, про необхідність задоволення позову шляхом визнання дій Управління соціальної політики щодо відмови позивачу у наданні статусу члена сім`ї загиблого протиправними та зобов`язання Управління надати ОСОБА_1 статус особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та видати посвідчення «Члена сім`ї загиблого» .

Щодо позовних вимог, які заявлено до Тернопільського об`єднаного міського військового комісаріату то вони не можуть бути задоволені з огляду на наступні обставини.

Судом встановлено, що позивач не зверталась до вказаного органу із заявою про надання їй статусу члена сім`ї загиблого та відмови не отримувала, а тому в цій частині вимоги ОСОБА_1 є безпідставними, так як звернені до неналежного відповідача, оскільки Тернопільський об`єднаний міський військовий комісаріат не є органом, уповноваженим вирішувати питання встановлення статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

При стягненні судових витрат, суд виходить з положень ч.1 с.139 КАС України та вважає, що вони підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - управління соціальної політики Тернопільської міської ради.

Керуючись ст.ст. 1,2, 3,6, 10, 12, 36, 14, 73-77, 90, 243-246, 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Визнати дії Управління соціальної політики Тернопільської міської ради (вул. Лисенка 8, м. Тернопіль, 46000, ), щодо відмови ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_7 ) у наданні статусу особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» - протиправними.

Зобов`язати Управління соціальної політики Тернопільської міської ради (вул. Лисенка 8, м. Тернопіль, 46000, ) надати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_7 ) статус особи, на яку поширюється чинність Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та видати посвідчення «Члена сім`ї загиблого»

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_7 ) до Тернопільського об`єднаного міського військового комісаріату (вул. Тролейбусна 5, м. Тернопіль, 46027, ) - відмовити.

Стягнути з Управління соціальної політики Тернопільської міської ради (вул. Лисенка 8, м. Тернопіль, 46000, ) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_7 ) сплачений судовий збір в розмірі 640,00 (шістсот сорок) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Тернопільський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 липня 2019 року.

Головуючий суддя Подлісна І.М.