Справа № 464/2010/19
Суддя: Онишкевич Тарас Володимирович
Дата ухвалення: 2019-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2019 рокуЛьвів№ 857/6573/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Онишкевича Т.В.,

суддів Іщук Л.П., Хобор Р.Б.,

з участю секретаря судових засідань Лутчин А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 31 травня 2019 року у справі за його позовом до Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

суддя у І інстанції Дулебко Н.І.,

час ухвалення рішення не зазначено,

місце ухвалення рішення м. Львів,

дата складення повного тексту рішення 31 травня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

04 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив визнати незаконною та скасувати постанову серії НК № 504274 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, від 25 березня 2019 року про накладення на нього штрафу у розмірі 510,00 грн. за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених частиною 4 статті 126 і частиною 6 статті 121 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), та закрити провадження у даній справі.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 31 травня 2019 року у справі № 464/2010/19 у задоволенні позову було відмовлено. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що у ході судового розгляду було встановлено факт керування позивачем, який позбавлений права керування транспортними засобами, 25 березня 2019 року о 03.30 год. на вул. Зелена, 35 у м. Львові автомобілем марки «Mitsubishi Lancer» р.н. НОМЕР_1 з номерним знаком, який не освітлювався у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості, що свідчить про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративних правопорушень, передбачених частиною 6 статті 121 та частиною 4 статті 126 КУпАП.

У апеляційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржено позивачем, який у своїй скарзі просить його скасувати та прийняте нове, яким задовольнити його позовні вимоги. Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що постанова суду не ґрунтується на належних та допустимих доказах. При вирішенні справи судом допущено неповне з`ясування обставин справи. Стверджує, що судом не здобуто доказів того, що він перебував за кермом автомобіля. При цьому вважає безпідставною зупинку автомобіля працівниками поліції. Стверджує, що жодних приписів Правил дорожнього руху (далі - ПДР) не порушував.

Учасники справи, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, на виклик апеляційного суду не прибули. Клопотання представника ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи через зайнятість у іншому процесі є голослівним, а отже не може бути задоволено судом. За таких обставин суд апеляційної інстанції на підставі частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України дійшов висновку, що зазначені обставини не перешкоджають розгляду справи.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.

Як встановлено судом, інспектор роти № 1 батальйону № 2 Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2 25 березня 2019 року виніс постанову серії НК № 504274 про притягнення позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 4 статті 126 та частиною 6 статті 121 КУпАП (з урахуванням вимоги частини 2 статті 36 КУпАП), якою наклав адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн. за те, що 25 березня 2019 року о 03.30 год. на вул. Зелена, 35 у м. Львові позивач керував транспортним засобом марки «Mitsubishi Lancer», р.н. НОМЕР_1 , з номерним знаком, який не освітлювався у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості, а також будучи позбавленим права керування, чим порушив вимоги пунктів 2.1 а, 2.9 в Правил дорожнього руху України (далі - ПДР).

Пунктом 2.1 «а» ПДР передбачено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Згідно з пунктом 2.9 «в» ПДР водієві забороняється керувати транспортним засобом, не зареєстрованим в уповноваженому органі МВС, або таким, що не пройшов відомчу реєстрацію в разі, якщо законом встановлена обов`язковість її проведення, а також без номерного знака або з номерним знаком, що: не належить цьому засобу; не відповідає вимогам стандартів; закріплений не в установленому для цього місці; закритий іншими предметами чи забруднений, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м; неосвітлений (у темну пору доби або в умовах недостатньої видимості) чи перевернутий.

Частиною 6 статті 121 КУпАП передбачена, зокрема, відповідальність за керування водієм транспортним засобом з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, закритим іншими предметами, у тому числі з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знака з відстані двадцяти метрів, перевернутим чи неосвітленим.

Відповідно до частини 4 статті 126 КУпАП керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

При цьому частиною 2 статті 36 КУпАП передбачено, що якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Відповідно до частини 1 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (частина 2 статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України).

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як слідує з відеозапису з реєстратора поліцейського автомобіля, що наявний в матеріалах справи, автомобіль марки «Mitsubishi Lancer» рухався по вул. Зеленій у м. Львові і у нього частково не функціонувала підсвітка заднього номерного знаку. Службовий автомобіль поліцейського рухався слідом. Після проїзду світлофора поліцейським було подано сигнал про зупинку транспортного засобу. Окрім того, на вказаному відеозаписі зафіксовано, що позивач після зупинки вийшов з автомобіля зі сторони водійського місця.

На думку апеляційного суду, наданий відповідачем до суду відеозапис, на якому зафіксований факт правопорушення, є належним та допустимим доказом згідно із приписами статей 73 - 74 Кодексу адміністративного судочинства України.

Аналогічні показання дали у суді першої інстанції свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які підтвердили зазначені обставини.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції вважає вірною кваліфікацію судом першої інстанції дій ОСОБА_1 як таких, що підпадають під ознаки вчинення правопорушення, передбаченого частиною 6 статті 121 КУпАП.

Одночасно апеляційний суд погоджується із критичною оцінкою судом першої інстанції тверджень позивача про те, що він автомобілем не керував та повернувся до нього пішки, щоб забрати забутий телефон, а також про безпідставну зупинку автомобіля поліцейським.

Окрім того, постановою Сихівського районного суду м. Львова від 31 серпня 2018 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 10200 гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Таким чином, судом достовірно встановлений факт керування ОСОБА_1 автомобілем марки «Mitsubishi», р.н. НОМЕР_1 після позбавлення права керування транспортними засобами, що свідчить про наявність у його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 126 КУпАП.

При цьому апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції на підставі аналізу положень статей 222, 254, 258 КУпАП дійшов вірного висновку про відсутність у поліцейських обов`язку у спірних правовідносинах складати протокол про адміністративне правопорушення.

Додатково апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що постановою Личаківського районного суду м. Львова від 19 червня 2019 року у справі № 463/2480/19 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого частиною 2 статті 130 КпАП України та обрано йому покарання у виді адміністративного штрафу у розмірі 20400 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки за те, що 25 березня 2019 року о 03 год. 30 хв. у м. Львові по вул. Зелена, 35 він керував автомобілем марки «Мітсубіші Лансер», д.н.з. НОМЕР_1 , повторно, протягом року, з ознаками алкогольного сп`яніння та від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків.

Вказана постанова ОСОБА_1 не оскаржувалася у встановленому порядку та вступила у законну силу.

Порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права поза межами вимог апелянта та доводів, викладених у апеляційній скарзі, у ході апеляційного розгляду справи встановлено не було.

З огляду на викладене суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив фактичні обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись статтями 241, 243, 272, 286, 308, 310, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Сихівського районного суду м. Львова від 31 травня 2019 року у справі № 464/2010/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Т. В. Онишкевич
судді Л. П. Іщук
Р. Б. Хобор