Справа № 824/299/19-а
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2019-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/299/19-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Анісімов Олег Валерійович

Суддя-доповідач - Сторчак В. Ю.

23 липня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Ватаманюка Р.В. Граб Л.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 10 квітня 2019 року (суддя Анісімов О.В.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправним рішення,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області з наступними позовними вимогами:

- визнати протиправним та скасувати рішення про відмову у виплаті грошової допомоги при призначенні пенсії за віком у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, оформлене листом Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 28.11.2018 року №1132/08;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області призначити та виплатити грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій на день її призначення.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що пенсійним органом безпідставно відмовлено у виплаті позивачу одноразової грошової допомоги у 10 кратному розмірі пенсії за віком, оскільки на думку відповідача позивач не працював на день досягнення пенсійного віку в закладі, робота в якому дає право на пенсію за вислугу років, законних підстав для призначення грошової допомоги немає. Зокрема, відповідачем не зараховано до спеціального стажу період роботи позивача у Львівському відокремленому підрозділі Державної установи «Лабораторний центр на залізничному транспорті Міністерства охорони здоров`я України» з 21.07.2016 року по 28.05.2018 року.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 10 квітня 2019 року позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

У відповідності до вимог ст. 311 КАС України, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги за наявними в матеріалах справи письмовими доказами, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 28.05.2019 року позивачу виповнилося 60 років, у зв`язку із чим він набув право на призначення пенсії за віком відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

У період з 01.09.1973 року по 03.03.1977 року позивач навчався в Чернівецькому медичному училищі Міністерства охорони здоров`я по спеціальності фельдшер, про що отримав диплом НОМЕР_1 .

У період з 01.09.1980 року по 21.06.1986 року позивач навчався в Чернівецькому державному медичному інституті по спеціальності педіатрія та присвоєно кваліфікацією лікаря педіатра.

Згідно трудової книжки НОМЕР_2 , позивач працював:

- у період 01.04.1977 року по 12.05.1977 року в Чернівецькій міськсанепідемстанції на посаді помічника епідеміолога;

- у період з 11.07.1979 року по 30.11.1979 року на посаді помічника санлікаря;

- у період з 17.12.1979 року по 10.08.1982 року на посаді помічника санлікаря;

- у період з 10.08.1982 року по 21.07.1986 року на посаді фельдшера лаборанта в санітарній лабораторії;

- у період з 01.08.1986 року по 31.07.1987 року в Кіцманській районній лікарні на посаді лікаря;

- у період з 01.08.1987 року по 05.06.1989 року в Чернівецькій загальноосвітній школі-інтернаті №2 на посаді лікаря;

- у період з 05.06.1989 року по 29.12.2012 року в Чернівецькій лінійній санепідемстанції Львівської залізниці на посаді лікаря-епідеміолога;

- у період з 14.01.2013 року по 20.07.2016 року в Львівському відокремленому підрозділі Державної установи «Лабораторний центр на залізничному транспорті Держсанепідслужби України» на посаді лікаря-епідеміолога;

- у період з 21.07.2016 року по дату досягнення пенсійного віку ( ІНФОРМАЦІЯ_1) в Львівському відокремленому підрозділі Державної установи «Лабораторний центр на залізничному транспорті Міністерства охорони здоров`я України на посаді лікаря-епідеміолога Чернівецького лінійного лабораторного відділу.

Як вбачається із вказаної трудової книжки, 01.10.2015 року у ній зроблено запис про те, що у зв`язку із змінами в штатному розписі вважати працюючим на посаді лікаря-епідеміолога Чернівецького лінійного лабораторного відділу. 03.02.2016 року в трудовій книжці зроблено запис про підтвердження вищої кваліфікаційної категорії позивача за спеціальністю «Епідеміологія».

21.07.2016 року Львівський відокремлений підрозділ Державна установа «Лабораторний центр на залізничному транспорті Держсанепідслужби України» перейменовано у Львівський відокремлений підрозділ Державної установи «Лабораторний центр на залізничному транспорті Міністерства охорони здоров`я України.

Відповідно до посвідчення № НОМЕР_3 позивач є пенсіонером. Згідно з рішенням ГУ ПФУ в Чернівецькій області № 24 йому, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV), призначена пенсія за віком з 29.05.2019 року.

Позивач звернувся до ГУ ПФУ У Чернівецькій області із заявою щодо виплати йому одноразової грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 Розділу XV Прикінцевих положень Закону №1058-IV.

Проте, листом №1132/02 від 26.11.2018 року ГУ ПФУ У Чернівецькій області відмовило у виплаті одноразової грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій за віком, оскільки на думку відповідача позивач не працював на день досягнення пенсійного віку в закладі, робота в якому дає право на пенсію за вислугу років, законних підстав для призначення грошової допомоги немає, зокрема, відповідачем не зараховано до спеціального стажу період роботи позивача у Львівському відокремленому підрозділі Державної установи «Лабораторний центр на залізничному транспорті Міністерства охорони здоров`я України» з 21.07.2016 року по 28.05.2018 року.

Згідно проведених відповідачем розрахунків стажу на основі наданих позивачем документів при призначені пенсії, спеціальний стаж позивача, до якого можна зарахувати періоди роботи в Чернівецькій міськсанепідемстанції помічником епідеміолога з 01.04.1977 по 11.05.1977, помічником санлікаря з 11.07.1979 по 30.11.1979, помічником санлікаря з 17.12.1979 по 09.08.1982, фельдшером-лаборантом з 10.08.1982 по 21.07 1986, в Кіцманській районній лікарні лікарем з 01 08.1986 по 31.07.1987, в Чернівецькій загальноосвітній школі-інтернат №2 лікарем з 01 08.1987 по 05.06.1989, Чернівецькій лінійній санепідемстанції Львівської залізниці лікарем епідеміологом з 05.06.1989 по 29.12.2012, у Львівському відокремленому підрозділі Державної установи «Лабораторний центр на залізничному транспорті Держсанепідслужби України» лікарем-епідеміологом з 14.01.2013 по 20.07.2016 року, становить 36 років 11 місяців 26 днів.

Посилаючись на розділ 2 Переліку закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів № 909 від 04.11.1993 року (далі - Перелік № 909) відповідач вказує, що заклади громадського здоров`я, до яких зокрема належать лабораторні центри Міністерства охорони здоров`я України, Переліком № 909 не передбачені, а тому немає підстав для зарахування до спеціального стажу період роботи позивача в Лабораторному центрі з 21.07.2016 року по 28.05.2018 року, тобто з дати його перейменування у Львівський відокремлений підрозділ Державної установи «Лабораторний центр на залізничному транспорті Міністерства охорони здоров`я України

Позивач, не погоджується з діями відповідача та вважає протиправним рішення про відмову у виплаті грошової допомоги при призначення пенсії за віком у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, оформлене листом Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області від 28.11.2018 року №1132/08, а тому звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що відмовляючи позивачу щодо виплати грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій за віком станом на день її призначення, відповідач діяв правомірно, відповідно до положень Закону №1058-IV, Закону № 1788-XII, Порядку №1191 та Переліку № 909. На думку суду, правових підстав для призначення та виплатити позивачу грошової допомогу у розмірі десяти місячних пенсій на день її призначення - не має. В свою чергу позивач не довів суду правомірність заявлених вимог.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Порядок призначення та отримання пенсії встановлений Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 р. № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) та Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 р. № 1058-IV.

Відповідно до пункту 7-1 розділу XV Прикінцевих положень Закону № 1058-IV особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, при призначенні пенсії за віком виплата грошової допомоги здійснюється: 1) особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах; та 2) особам, які до цього не отримували будь-яку пенсію.

Згідно пункту "е" статті 55 Закону № 1788-XII право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення після досягнення 55 років і за наявності спеціального стажу роботи за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, станом на 1 квітня 2015 - не менше 25 років та після цієї дати зокрема з 1 квітня 2018 року по 31 березня 2019 року - не менше 27 років.

Постановою Кабінету Міністрів України №1191 від 23.11.2011 року затверджено Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати (далі - Порядок № 1191).

Згідно пункту 2 Порядку №1191 до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (Відомості Верховної Ради України, 1992 р., N 3, ст. 10), що передбачені переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 р. № 909 «Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років».

Статтею 62 Закону №1788-XII та положенням пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Отже, основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, натомість необхідність підтвердження трудового стажу іншими документами виникає лише у випадку відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

Судом встановлено, що відповідачем до стажу, що дає право виходу на пенсію за вислугу років зараховані наступні періоди роботи: в Чернівецькій міськсанепідемстанції помічником епідеміолога з 01.04.1977 року по 11.05.1977 року, помічником санлікаря з 11.07.1979 року по 30.11.1979 року, помічником санлікаря з 17.12.1979 року по 09.08.1982 року, фельдшером-лаборантом з 10.08.1982 року по 21.07 1986 року, в Кіцманській районній лікарні лікарем з 01 08.1986 року по 31.07.1987 року, в Чернівецькій загальноосвітній школі-інтернат №2 лікарем з 01 08.1987 року по 05.06.1989 року, Чернівецькій лінійній санепідемстанції Львівської залізниці лікарем епідеміологом з 05.06.1989 року по 29.12.2012 року, у Львівському відокремленому підрозділі Державної установи «Лабораторний центр на залізничному транспорті Держсанепідслужби України» лікарем-епідеміологом з 14.01.2013 року по 20.07.2016 року.

При цьому, перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 року №909.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про основи законодавства України про охорону здоров`я" заклад охорони здоров`я - юридична особа будь-якої форми власності та організаційно-правової форми або її відокремлений підрозділ, що забезпечує медичне обслуговування населення на основі відповідної ліцензії та професійної діяльності медичних (фармацевтичних) працівників.

Згідно розділу 2 Переліку № 909 до закладів охорони здоров`я відносяться: лікарняні заклади, лікувально-профілактичні заклади особливого типу, лікувально-трудові профілакторії, амбулаторно-поліклінічні заклади, заклади швидкої та невідкладної медичної допомоги, заклади переливання крові, заклади охорони материнства і дитинства, санаторно-курортні заклади, установи з проведення лабораторних та інструментальних досліджень і випробувань Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби та територіальні органи Держсанепідслужби, Держпраці, Держпродспоживслужби (щодо працівників, які не є державними службовцями), санітарно-епідеміологічні заклади, діагностичні центри. В зазначених закладах і установах право на призначення пенсії за вислугу років мають такі посади, як лікарі та середній медичний персонал (незалежно від найменування посад).

Таким чином, враховуючи положення розділу 2 Переліку № 909 до закладів охорони здоров`я відносяться зокрема територіальні органи Держсанепідслужби та санітарно-епідеміологічні заклади.

Судом встановлено, що з 14.01.2013 року по 20.07.2016 року позивач працював у Львівському відокремленому підрозділі Державної установи «Лабораторний центр на залізничному транспорті Держсанепідслужби України на посаді лікаря-епідеміолога», а з 21.07.2016 року по 28.05.2018 року позивач займав посаду лікаря-епідеміолога в Львівському відокремленому підрозділі Державної установи «Лабораторний центр на залізничному транспорті Міністерства охорони здоров`я України". Саме цей період роботи відповідач не зарахував до спеціального стажу для призначення пенсії на підставі пункту "е" статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Факт роботи позивача у Львівському відокремленому підрозділі Державної установи «Лабораторний центр на залізничному транспорті Міністерства охорони здоров`я України" підтверджено довідкою №32/08-6 від 18.10.2018 року, згідно змісту якої позивач дійсно працює у Львівському відокремленому підрозділі Державної установи «Лабораторний центр на залізничному транспорті Міністерства охорони здоров`я України" лікарем-епідеміологом Чернівецького лінійного лабораторного відділу з 14.01.2013 року до теперішнього часу. Форма власності ЛВПДУ «Лабораторний центр на залізничному транспорті Міністерства охорони здоров`я України» - державна (а.с. 30).

Згідно з Наказом Міністерства охорони здоров`я «Про прийняття до сфери управління Міністерства охорони здоров`я України цілісних майнових комплексів державних підприємств та державних установ» від 01.07.2016 року № 644 цілісні майнові комплекси державних підприємств та державних установ Державної санітарно-епідеміологічної служби України прийняті до сфери управління Міністерства охорони здоров`я України.

З аналізу вищевказаних положень вбачається, що окремі територіальні органи Міністерства охорони здоров`я (зокрема лабораторні центри) не відносяться до закладів охорони здоров`я, робота в яких дає право на пенсію за вислугу років.

Враховуючи встановлене, апеляційний суд погоджується з позицією пенсійного органу, що оскільки позивач не працював на день досягнення пенсійного віку в закладі, робота в якому дає право на пенсію, відсутні підстави для зарахування до спеціального стажу періоду роботи позивача в Лабораторному центрі з 21.07.2016 року по 28.05.2018 року, тобто з дати його перейменування у Львівський відокремлений підрозділ Державної установи «Лабораторний центр на залізничному транспорті Міністерства охорони здоров`я України» по дату звернення.

Разом з тим з матеріалів справи вбачається та варто врахувати, що Львівський відокремлений підрозділ Державної установи «Лабораторний центр на залізничному транспорті Міністерства охорони здоров`я України" є структурним підрозділом санітарно-профілактичної установи, а не санітарно-епідеміологічної.

Пунктом 2.1 "Санітарно-профілактичні заклади" Переліку закладів охорони здоров`я, лікарських, провізорських посад та посад молодших спеціалістів з фармацевтичною освітою у закладах охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я від 28.10.2002 року №385 (далі - Перелік № 385), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.11.2002 за № 892/7180 передбачені наступні види санітарно-профілактичних закладів: санітарно-епідеміологічні заклади, заклади санітарної просвіти, заклади громадського здоров`я. До закладів громадського здоров`я згідно Переліку № 385 належить зокрема і лабораторний центр (обласний, міський, на водному, залізничному, повітряному транспорті) Міністерства охорони здоров`я України.

Пунктом 19 Порядку №385 визначено, що заклади громадського здоров`я - заклади охорони здоров`я, завданнями яких є діяльність у сфері епідеміологічного нагляду (спостереження), профілактики неінфекційних захворювань, захисту населення від інфекційних хвороб, протидії ВІЛ-інфекції/СНІДу та іншим соціально небезпечним захворюванням у межах, визначених установчими документами.

При цьому встановлено, що до розділу 2 Переліку № 909 включені тільки санітарно-епідеміологічні заклади як вид санітарно-профілактичних закладів, а закладів громадського здоров`я, до яких належить лабораторний центр (обласний, міський, на водному, залізничному, повітряному транспорті) Міністерства охорони здоров`я України, вказаний Перелік № 909 не містить.

Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що відповідач правомірно діяв, враховуючи вимог Постанови Кабінету Міністрів № 909 від 04.11.1993 року, яка у свою чергу, будучи нормативно-правовим актом, в силу положень статті 117 Конституції України є обов`язковою для виконання.

Таким чином, за результатом апеляційного розгляду справи, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що відповідач у спірних правовідновинах між сторонами діяв в межах повноважень, на підставі та у спосіб, визначений діючим законодавством України, і підстави для задоволення позовних вимог позивача відсутні.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 10 квітня 2019 року відповідає.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд вважає, що Чернівецький окружний адміністративний суд не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 10 квітня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Сторчак В. Ю.

Судді Ватаманюк Р.В. Граб Л.С.