Справа № 580/1574/19
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2019-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/1574/19 Суддя (судді) першої інстанції: В.А. Гайдаш
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О.,

Ключковича В.Ю.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 17 травня 2019 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про визнання неправомірними та скасування наказів,

ВСТАНОВИВ :

До Черкаського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , далі - позивач) з позовом до Міністерства юстиції України (вул. Городецького, 13, м. Київ, 01001, далі - відповідач), в якому просить:

- визнати неправомірним та скасувати наказ відповідача від 06.02.2019 №366/7 "Про проведення камеральної перевірки державного реєстратора Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради Крилової Оксани Миколаївни";

- визнати протиправним та скасувати наказ відповідача від 04.03.2019 №661/5 "Про тимчасове блокування доступу державного реєстратора Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради Крилової Оксани Миколаївни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно", яким тимчасово заблоковано доступ позивача як державного реєстратора до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 5 (п`ять) місяців.

Разом із позовною заявою позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваного наказу Міністерства юстиції України від 04.03.2019 № 661/5 "Про тимчасове блокування доступу державного реєстратора Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради Крилової Оксани Миколаївни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно".

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 17 травня 2019 року клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. Зупинено дію наказу Міністерства юстиції України від 04.03.2019 №661/5 "Про тимчасове блокування доступу державного реєстратора Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради Крилової Оксани Миколаївни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно" - до набрання законної сили судовим рішенням у вказаній справі № 580/1574/19.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою та посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, які мають значення для справи та неправильним застосуванням норм права просить скасувати ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 17 травня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції забезпечивши позов в такий спосіб фактично продовжив існування спірних відносин без вирішення спору по суті, внаслідок чого можуть бути порушені права та інтереси невизначеного кола осіб.

Зауважує, що вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії розпорядчого акта суб`єкта владних повноважень суперечить сутності та меті, з якою його було прийнято. При цьому, на переконання відповідача, сама лише незгода позивача із рішенням суб`єкта владних повноважень та звернення до суду з позовом про їх скасування не є достатньою підставою для застосування судом заходів забезпечення позову.

Крім того, апелянт стверджує, що судом першої інстанції не було прийнято до уваги, що позивач не обґрунтував неможливості в подальшому без зупинення дії наказу відновити свої права чи інтереси третіх осіб. Разом з цим, відповідач також звертає увагу суду апеляційної інстанції, що оскаржуваний наказ має тимчасовий характер, зокрема, термін блокування становить 5 місяців.

З огляду на викладені обставини та з урахуванням підстав, встановлених ст. 317 КАС України, апелянт вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню.

Позивачем було подано відзив на апеляційну скаргу відповідно до змісту якого остання посилаючись на необґрунтованість вимог апеляційної скарги, просить суд залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін. Зазначає, що відповідачем не доведено порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, натомість суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність вжиття заходів забезпечення позову у визначений спосіб.

На підставі викладеного, позивач просить суд у задоволенні апеляційної скарги відповідача відмовити.

У судове засідання, призначене на 11 липня 2019 року, учасники судового процесу, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи явку уповноважених представників до суду не забезпечили та про причини їх неявки суду не повідомили.

За наведених обставин та керуючись приписами ч. 1 ст. 311 та ч. 2 ст. 313 КАС України колегія суддів визнала за можливе здійснити апеляційний розгляд даної справи у порядку письмового провадження в межах строку визначеного для розгляду апеляційних скарг.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається зі змісту заяви про забезпечення позову позивач, обґрунтовуючи необхідність вжиття відповідних заходів позивач посилається на те, що тимчасове блокування доступу до Єдиного державного реєстру порушує гарантоване Конституцією України її право на працю. З огляду на зазначене, позивач вважає, що забезпечення позову у визначений нею спосіб є необхідним з метою забезпечення ефективного способом захисту його прав до ухвалення рішення у справі.

Приймаючи рішення про вжиття заходів забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідне клопотання позивача є обґрунтованим, а наведений останньою спосіб забезпечення адміністративного позову відповідає його предмету та не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямований лише на збереження існуючого становища позивача до розгляду даної справи по суті. Крім того, суд зазначив, що заходи тимчасового захисту жодним чином не можуть наперед визначати рішення, що його має прийняти суд у певній справі проти адміністративного акта.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до частин першої та другої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Разом з цим, частиною другою статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України передбачений вичерпний перелік підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, а суд повинен, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи існує хоча б одна з названих підстав, і оцінити, чи не може застосування заходів забезпечення позову завдати більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

У свою чергу, відповідно до вимог пункту 17 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України № 2 від 06.03.2008 року "Про практику застосування адміністративними судами окремих положень Кодексу адміністративного судочинства України під час розгляду адміністративних справ" в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень. Суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Згідно Рекомендації N R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятий Комітетом Міністрів Ради Європи 13 вересня 1989 року рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта.

З наведеного вбачається, що забезпечення адміністративного позову є крайнім заходом, вжиття якого можливе виключно за наявності підстав вважати, що рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень є очевидно протиправними.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Таким чином, з наведеного вбачається, що суд, розглядаючи заяву про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, з огляду на докази, надані заявником для підтвердження своїх вимог, має пересвідчитись, зокрема, у тому, що існує дійсна і реальна загроза невиконання рішення суду чи суттєва перешкода у такому виконанні.

Отже, згідно з вимогами чинного законодавства, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.

Основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб.

Разом з тим, враховуючи доводи позивача з питання забезпечення позову, колегія суддів приходить до висновку, що з наявних матеріалів справи не встановлено підстав, які б свідчили про те, що невжиття судом таких заходів створить очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам та інтересам позивача або ускладнить чи зробить неможливим виконання рішення суду за наслідками розгляду даної справи.

При цьому, як вбачається з прохальної частини заяви, позивач просить суд вжити заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення суб`єкта владних повноважень.

Проте, колегія суддів зазначає, що у даному випадку така обов`язкова умова для забезпечення адміністративного позову, як "наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення", може бути виявлена судом тільки на підставі з`ясування фактичних обставин справи, а також оцінки належності, допустимості і достовірності як кожного доказу окремо, так і достатності та взаємного зв`язку наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності.

Тобто, на даному етапі суд позбавлений можливості встановити наявність очевидних ознак протиправності оскаржуваного рішення. Крім того, встановлення ознак протиправності оскаржуваного рішення є фактично вирішенням адміністративного спору по суті, враховуючи предмет позову, що є неприпустимим на даній стадії судового процесу.

Разом з цим, суд враховує, що застосування таких заходів, а саме шляхом зупинення дії наказу Міністерства юстиції України від 04.03.2019 №661/5 "Про тимчасове блокування доступу державного реєстратора Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради Крилової Оксани Миколаївни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно", яким тимчасово заблоковано доступ позивача як державного реєстратора до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 5 (п`ять) місяців, суперечить сутності та змісту зазначеного наказу Міністерства юстиції України та меті, з якою його було прийнято.

Тобто, вживаючи заходів забезпечення позову у вказаний спосіб до вирішення справи по суті (до встановлення протиправності або правомірності прийняття оскаржуваного наказу), суд фактично усуне всі наслідки, які на його підставі були застосовані до позивача, що у даному випадку є неприпустимим, оскільки порушує принцип рівності сторін, регламентований статтею 8 КАС України.

За наведених обставин та враховуючи, що позивач не довів необхідність вжиття відповідних заходів з урахуванням приписів частини 2 статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про вжиття заходів забезпечення позову у спосіб, заявлений позивачем.

Таким чином, колегією суддів встановлено, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та такими, спростовують висновки Черкаського окружного адміністративного суду наявність підстав для задоволення Клопотання ОСОБА_1 та необхідність вжиття заходів забезпечення позову у даній справі.

Відповідно до вимог п. 2 ч. ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Підставами для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення по справі є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права (п. 4 ч.1 ст. 317).

Керуючись статтями ст.ст. 150-154, 311-313, 315, 317, 321-322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України задовольнити.

Ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 17 травня 2019 року скасувати, та прийняти нову ухвалу, якою у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя: А.Б. Парінов

Судді: О.О. Беспалов

В.Ю. Ключкович