Справа № 640/4284/19
Суддя: Сенаторов В. М.
Дата ухвалення: 2019-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа№ 640/4284/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" липня 2019 р. Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого - судді - Сенаторова В . М .,
при секретарі - Явнюк К. Р .,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові адміністративний позов ОСОБА_1 до Інспектора роти №3 батальйону №2 Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Гладкої Олени Вячеславівни про скасування постанови, -
25.02.2019 до канцелярії Київського районного суду м. Харкова надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до інспектора роти №3 батальйону №2 Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Гладкої О.В., у якому позивач, з урахуванням уточнення, просив скасувати постанову відповідача про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП; визнати дії відповідача незаконними щодо розгляду справи на місці зупинки транспортного засобу.
В обґрунтовання своїх вимог ОСОБА_1 зазначив, що 20 лютого 2019 року в м.Харків він керував автомобілем марки ВМВ х5 державний номерний знак НОМЕР_1 та рухався вулицею Полтавський шлях в напрямку центру. Близько 14 год. позивач в`їхав на перехрестя з вул. Переможців на зелений мигаючий сигнал світлофора, а закінчив проїзд перехрестя на жовте світло згідно п. 8.11 ПДР України, що може підтвердити його дружина, вона знаходилась в автомобілі. Під час руху помітив позаду свого транспортного засобу автомобіль патрульної поліції без проблискових маячків, який почав зближення та через деякий час у гучномовець вказав прийняти праворуч та зупинити автомобіль. Після зупинки до автомобіля позивача підійшов інспектор поліції який повідомив, що він нібито порушив правила дорожнього руху, а саме вимоги п. 8.10 ПДР України, на що позивач відповів, що Правил дорожнього руху не порушував та звернувся з проханням надати докази нібито скоєного адміністративного правопорушення. Інспектор показала відеозпис, який був зроблений зі сторони вул. Переможців, який погляд позивача не може бути доказом, тому що на ньому не видно ні номерних знаков т/з, ані самої марки автомобіля, що рухався через перехрестя.
Всупереч доводам позивача інспектор поліції Гладка О.В. винесла постанову про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАВ № 933424 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено стягнення у вигляді штрафу 425 грн. Відповідно до змісту постанови, керуючи транспортним засобом, позивач нібито порушив вимоги п.8.7.3 ПДР проїхав перехрестя на заборонний сигнал світлофору.
Однак він вважає, що дана постанова є протиправною та незаконною, оскільки останній Правил дорожнього руху не порушував, а проїхав перехрестя на дозволений сигнал світлофору, тому дії інспектора поліції щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення і винесення постанови про накладання адміністративного стягнення є протиправними, а постанова є незаконною та підлягає скасуванню з таких підстав.
Оскаржувана постанова винесена відповідачем з порушенням порядку розгляду справи про адміністративні правопорушення, що призвело до порушення прав, передбачених статтею 268 КУпАП.
Після зупинки автомобіля інспектор поліції ОСОБА_2 , підійшовши до автомобіля не представилась, що є порушенням вимоги статі 18 Закону України «Про національну поліцію»; не ознайомила позивача з положеннями ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП; не здійснила ніяких дій для з`ясування чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винен позивач в його вчиненні, чи підлягають його дії під ознаки адміністративного правопорушення чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Крім того, інспектор поліції ОСОБА_3 О.В. не прийняла до уваги пояснення позивача та не надала можливості надати письмове клопотання по даній справі, також ОСОБА_1 було відмовлено у клопотанні скористатися правовою допомогою адвоката. Крім того, позивач зазначає, що справа розглядалась у автомобілі патрульної поліції без його участі, що є порушенням чинного законодавства
Також інспектором поліції Гладка О.В. не було враховано вимоги статті передбачені у статті 251 КУпАП.
В судове засідання позивач не з`явився, направив до суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, справу просив розглядати за його відсутності.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзиву, заяв та клопотань до суду не подавав.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, постановою інспектора роти №3 батальйону №2 Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Гладкої О.В. серії ЕАВ № 933424 від 20.02.2019 позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у розмірі 425 грн.
У постанові вказується, що ОСОБА_1 20 лютого 2019 року в м. Харків керував автомобілем марки ВМВ х5 державний номерний знак НОМЕР_1 вулицею Полтавський шлях та проїхав перехрестя на заборонний жовтий сигнал світлофору, чим порушив п.8.7.3 ПДР України.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Суд зазначає, що предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість постанови про адміністративне правопорушення. Таким чином, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у інспектора підстави для прийняття постанови про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбачених ч. 2 ст. 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 425 гривень.
Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється КУпАП, яким серед іншого визначено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі й віднесених до компетенції органів внутрішніх справ, здійснюється на основі додержання принципу законності (частини перша, друга статті 7 КУпАП); завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (стаття 245 КУпАП).
З метою забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, індивідуалізації її відповідальності та реалізації вимог статті 245 КУпАП щодо своєчасного, всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її відповідно з законом уповноважений орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна ця особа в йо го вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При накладенні стягнення необхідно враховувати характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність (частина друга статті 33 КУпАП).
Згідно з частиною першою статті 268 КУпАП особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржувати постанову у справі.
У наведених положеннях Кодексу визначено систему правових механізмів щодо забезпечення дотримання прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, на стадії розгляду уповноваженим органом (посадовою особою) справи про адміністративне правопорушення, зокрема, з метою запобігти безпідставному притягненню такої особи до відповідальності. Водночас вказані положення є законодавчими гарантіями об`єктивного і справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Крім того, відповідно до принципу 6 Рекомендації № R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно адміністративних санкцій, ухваленої 13 лютого 1991 року, при застосуванні адміністративних санкцій, окрім сформульованих у Резолюції (77) 31 принципів справедливої адміністративної процедури, що звичайно застосовуються до адміністративних актів, слід керуватися такими особливими принципами:
1) особа, стосовно якої розглядається можливість застосування адміністративної санкції, попередньо інформується щодо фактів, які їй ставляться в вину;
2) вона має достатньо часу для підготовки свого захисту залежно від складності справи та суворості санкцій, що можуть бути застосовані;
3) вона або її представник інформується стосовно характеру доказів у справі, зібраних проти неї;
4) вона має можливість висловити свою думку перед оголошенням рішення про санкцію;
5) адміністративний акт про застосування санкцій містить мотиви, на яких вона ґрунтується.
Більше того, приписами ст. 129 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, задекларовано, що основними засадами судочинства, серед іншого, є змагальність та забезпечення доведеності вини.
Відповідно до ч.1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України є частиною національного законодавства України.
Враховуючи вищевказані вимоги та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17 липня 1997 року Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно п. 2.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України №5-рп/2015 від 26.05.2015 р. по справі №1-11/2015, - органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України (ч. 2 ст. 6 Основного Закону України).
Судом встановлено, що спірна постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідачем була винесена відразу ж безпосередньо на місці, тобто, з порушенням порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення, що призвело до порушення прав позивача, передбачених ст. 268 КУпАП, зокрема, користуватися кваліфікованою юридичною допомогою при розгляді справи про адміністративне правопорушення, а тому така постанова є протиправною та підлягає скасуванню в судовому порядку.
Крім того, відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справ про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненням особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, висновки про наявність чи відсутність в діях особи адміністративного правопорушення має бути зроблені на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Між тим, на підтвердження встановленого у постанові вчиненого позивачем адміністративного правопорушення, доказів щодо порушення ОСОБА_1 п. 8.7.3.Г ПДР України, передбачених ст. 251 КУпАП, зокрема, пояснень свідків, речових доказів, показань технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису тощо, відповідачем не надано.
При цьому надана до матеріалів справи постанова про адміністративне правопорушення, не містить посилань на будь-які докази, які підтверджують порушення вимог п. 8.7.3.Г ПДР України, що суперечить вимогам ст. 251 КУпАП.
Відповідно до ст. 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Суд зазначає, що в адміністративних справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його вини. Презумпція вини покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.
Між тим, всупереч даним вимогам, відповідачем до суду не надано ні відзиву на позов, ні жодного доказу в обґрунтування законності винесеної ним постанови та накладення штрафу.
Тому, керуючись приписами наведених норм законодавства, оцінивши надані сторонами до матеріалів справи докази, враховуючи, що відповідачем не доведено правомірність встановлення адміністративного правопорушення, суд дійшов висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню.
Згідно ч. 2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод та інтересів людини і громадянина від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:
1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;
2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);
3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;
4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Таким чином, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, тому позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а в частині вимог щодо визнання дій відповідача щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення на місці зупинки транспортного засобу протиправними, суд вважає за доцільне відмовити, оскільки ч. 3 ст. 286 КАС України визначено які саме рішення приймає суд за наслідками розгляду даної справи.
Керуючись ст. ст. 2,3,8-11,15,72-77, 241-246 КАС України, суд, -
Уточнений адміністративний позов ОСОБА_1 до Інспектора роти №3 батальйону №2 Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Гладкої Олени Вячеславівни про скасування постанови - задовольнити частково.
Скасувати постанову ЕАВ № 933424 від 20.02.2019 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення віносно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 КУпАП, складену інспектором роти №3 батальйону №2 Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції лейтенанта поліції Гладкою Оленою Вячеславівною.
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Рішення може бути оскаржена до Харківського апеляційного адміністративного суду у встановленому порядку протягом 10 днів з дня складення повного тексту рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Повний текст рішення складено 19.07.2019.
Суддя -