Справа № 463/3821/19
Суддя: Довгополов Олександр Михайлович
Дата ухвалення: 2019-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2019 рокуЛьвів№ 857/5831/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Пліша М. А.,

з участю секретаря судового засідання Сердюк О. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу адвоката Лизуна Андрія Сергійовича, подану в інтересах громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 , на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 14 травня 2019 року у справі за адміністративним позовом Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземця,-

суддя (судді) в суді першої інстанції - Гирич С. В.,

місце ухвалення рішення - м. Львів,

час ухвалення рішення - 14:12:40,

ВСТАНОВИВ:

14 травня 2019 року Львівський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся в суд з адміністративним позовом до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 , в якому просив продовжити строк затримання відповідача на шість місяців з метою забезпечення його видворення за межі території України.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що на виконання судового рішення про примусове видворення та затримання відповідача з метою його ідентифікації ним вживались заходи щодо встановлення особи відповідача, однак станом на момент подання адміністративного позову інформація щодо встановлення особи з метою підготовки відповідних документів відсутня.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 14 травня 2019 року позов задоволено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, адвокат Лизун А. С. в інтересах відповідача подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує посиланням на те, що позивач не вживав усіх передбачених законодавством заходів щодо ідентифікації іноземця, оскільки з відповідним запитом до Почесного Консульства Народної Республіки Бангладеш у м. Києві не звертався. Крім цього вважає, що у матеріалах справи відсутні документи, які підтверджують здатність і кваліфікацію перекладача Дас Аміта здійснювати переклад з української мови на мову бенгалі, якою володіє відповідач, в обсязі достатньому для захисту його прав під час судового розгляду в суді першої інстанції.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 26 листопада 2018 року в справі № 463/6947/18 ухвалено примусово видворити відповідача і затримати його з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення за межі України, з поміщенням його в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на строк достатній для виконання судового рішення, але який не може перевищувати шість місяців, починаючи з часу фактичного затримання, а саме: з 16 год 10 хв. 22 листопада 2018 року.

30 січня 2019 року відповідач був поміщений до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні «Волинський» ДМС України с. Журавичі Ківерцівського району Волинської області.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції керувався тим, що на момент закінчення шестимісячного строку затримання є неможливою ідентифікація відповідача, що унеможливлює забезпечення його видворення на виконання рішення суду.

Суд погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

В силу вимог частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з частиною четвертою статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Частинами одинадцятою-тринадцятою статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Про продовження строку затримання не пізніш як за п`ять днів до його закінчення орган (підрозділ), за клопотанням якого затримано іноземця або особу без громадянства, кожні шість місяців подає відповідний адміністративний позов. У такому позові зазначаються дії або заходи, що вживалися органом (підрозділом) для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, забезпечення виконання рішення про примусове видворення (реадмісію) або для розгляду заяви про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні.

Умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Інструкцією про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженою Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної податкової служби України, Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року № 353/271/150 (далі - Інструкція) регламентовано порядок дій посадових осіб територіальних органів, територіальних підрозділів Державної міграційної служби України, органів охорони державного кордону та органів Служби безпеки України під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, їх ідентифікації і вжиття заходів з безпосереднього примусового повернення, поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні (далі - ПТПІ), а також під час прийняття рішень про продовження строку затримання.

Згідно з пунктом 1 Розділу VI Інструкції якщо іноземець не має документів, що посвідчують особу, орган Державної міграційної служби України, орган охорони державного кордону України або орган Служби безпеки України вживають заходів щодо його ідентифікації та документування. З цією метою до дипломатичних представництв або консульських установ держави походження іноземця надсилаються відповідні запити, до яких долучаються кольорові фотокартки на кожну особу, заповнені анкети визначеного консульською установою зразка та інші відомості про іноземця, які дають змогу встановити особу та підтвердити громадянство. У разі відсутності акредитованого в Україні дипломатичного представництва або консульської установи країни походження іноземця запити до компетентних органів відповідної країни щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС. Якщо від компетентних органів країни походження іноземця не надходить відповідь, запити щодо його ідентифікації надсилаються через Департамент консульської служби МЗС України повторно.

Аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що під час вирішення позову про продовження строку затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, обов`язковому дослідженню судом підлягають обставини щодо неможливості ідентифікації іноземця або особи без громадянства та/або неможливості забезпечення видворення особи. При цьому, зокрема, на орган охорони державного кордону України покладено обов`язок вжиття заходів для ідентифікації іноземця або особи без громадянства, для забезпечення виконання рішення про його видворення.

Як підтверджується матеріалами справи, Львівським прикордонним загоном Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України вживались заходи з метою ідентифікації громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 , зокрема, 29 листопада 2018 року ним був скерований лист № 81/11993 до Департаменту консульської служби Міністерства закордонних справ України щодо встановлення особи громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 через можливості Посольства України в Республіці Польща.

У зв`язку з ненадходженням відповіді до Департаменту консульської служби Міністерства закордонних справ України про результати розгляду Посольством Народної Республіки Бангладеш в Республіці Польща запиту, управлінням у справах іноземців та адміністративного провадження Міжнародно-правового департаменту проведено заходи повторного анкетування, сканування відбитків пальців та фотографування таких осіб, в тому числі відповідача, зібрані матеріали 01 лютого 2019 року направлено до Посольства України в Турецькій республіці для їх передачі до Посольства Народної Республіки Бангладеш в Анкарі з метою прискорення процедури ідентифікації даного громадянина.

Крім цього, адміністрація Державної прикордонної служби України повторно звернулася до Департаменту консульської служби МЗС України з проханням повторно звернутися Посольству України у Республіці Польща до Посольства Народної Республіки Бангладеш у м. Варшава з метою ідентифікації відповідача та до Посольства України в Республіці Індія для надіслання органам Народної Республіки Бангладеш запиту щодо ідентифікації та документування громадян даної країни, в тому числі відповідача, однак на даний момент жодної відповіді не отримали.

Таким чином, наявними в матеріалах справи доказами підтверджується вжиття позивачем сукупності послідовних та регулярних дій, спрямованих на ідентифікацію іноземця.

Однак на час звернення до суду на відповідні запити Львівським прикордонним загоном Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України не отримано інформації з країни громадянської належності іноземця або походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Таким чином, позивачем доведено, що на момент закінчення шестимісячного строку затримання є неможливою ідентифікація відповідача, що, в свою чергу, унеможливлює забезпечення примусового видворення за межі території України.

При цьому, протягом строку затримання відповідач не йшов на співпрацю щодо його ідентифікації, зі своєї сторони не вживав заходів, щоб підтвердити свою особу, отримати паспорт і покинути територію України.

Доводи відповідача щодо невжиття позивачем усіх передбачених законодавством заходів щодо ідентифікації іноземця, оскільки з відповідним запитом позивач до Почесного Консульства Народної Республіки Бангладеш у м. Києві не звертався, є безпідставними, оскільки запити щодо ідентифікації відповідача із наданням повної і необхідної для цього інформації (заповнені анкети, фотокартки, скановані відбитки пальців) скеровувалися до Посольства Народної Республіки Бангладеш в Республіці Польща через Посольство України в Республіці Польща та Посольства Народної Республіки Бангладеш в Анкарі через Посольство України в Турецькій Республіці.

Такі дії, на думку колегії суддів, спрямовані на пришвидшення обов`язкових процедур, які передують примусовому видворенню. При цьому, такі не призвели до безпідставного продовження строку затримання іноземця, не створили будь-яких перешкод для ідентифікації відповідача.

Водночас, слід зазначити, що однією з умов, за якої неможливо ідентифікувати іноземця, є неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи, через що оцінці підлягає лише факт відсутності необхідної інформації для ідентифікації особи. При цьому, правомірність дій позивача щодо скерування запитів безпосередньо або опосередковано до посольств і консульських установ, що перебувають в Україні, так і за її межами, не є предметом вказаного спору.

Інші доводи, наведені у апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки такі на правильність висновків суду не впливають.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність обставин, за яких неможливо забезпечити видворення відповідача на виконання рішення суду, що є підставою для продовження терміну затримання відповідача.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись статтями 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Лизуна Андрія Сергійовича, подану в інтересах громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 14 травня 2019 року у справі № 463/3821/19 за адміністративним позовом Львівського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 про продовження строку затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення іноземця залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя О. М. Довгополов
судді Л. Я. Гудим
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 26.07.2019 р.