Справа № 400/2960/18
Суддя: Градовський Ю.М.
Дата ухвалення: 2019-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2019 р.м. ОдесаСправа № 400/2960/18
Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В. В.
Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого: Градовського Ю.М.

суддів: Крусяна А.В.,

Яковлєва О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 січня 2019р. по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:
У листопаді 2018р. ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до В/Ч НОМЕР_1 , в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність В/Ч НОМЕР_1 щодо відмови здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за час проходження військової служби у Збройних Силах України у В/Ч НОМЕР_1 з 1.01.16р. по 12.09.2018р.;

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплатити індексації ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення з 1.01.16р. по 12.09.2018р.;

- зобов`язати відповідача при проведенні ОСОБА_1 перерахунку та виплати індексації грошового забезпечення враховувати базовий місяць з моменту підвищення посадового окладу 1.01.2008р..

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що він проходив військову службу у ЗСУ в період з 1.08.1991р. по 12.09.2018р..

Позивач зазначає, що при його звільненні з військової служби В/Ч НОМЕР_1 порушила вимоги ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення» та п.2 Порядку проведення індексації грошових доходів громадян, затвердженого постановою КМУ №1078 від 17.07.2003р., а саме йому не було нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби у В/Ч НОМЕР_1 з 1.01.2016р. по 12.09.2018р...

Посилаючись на вказані обставини просив вимоги задовольнити.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 січня 2019р. адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення в період з 1.01.2016р. по 12.09.2018р..

Зобов`язано В/Ч НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення в період з 1.01.2016р. по 12.09.2018р., враховуючи базовий місяць з моменту підвищення посадового окладу 1.01.2008р..

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні адміністративного позову в повному обсязі, посилаючись на порушення норм права.

Сторони були сповіщені по час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку, проте, ОСОБА_1 подав клопотання про розгляд справи в порядку письмового провадження, інші сторони в судове засідання не прибули, про причини неявки не повідомили.

З урахуванням належного сповіщення сторін, судова колегія вважає, що у відповідності до п.1 ч.1 ст.311 КАС України, апеляційну скаргу можливо розглянути в порядку письмового провадження, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для вирішення справи по суті.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, рішення суду без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що військова частина відмовляючи ОСОБА_1 у проведенні перерахунку та виплаті індексації грошового забезпечення діяло з порушенням чинних норм законодавства України, оскільки наявні усі правові підстави для здійснення такого перерахунку та виплаті індексації, чим порушило права позивача.

Вирішуючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходив військову службу у Збройних Силах України з 1.08.1991р. по 12.09.2018р..

В подальшому, 12.09.2018р. командиром військової частини НОМЕР_1 прийнято наказ за №207, яким ОСОБА_1 з 12.09.2018р. виключено зі списків особового складу військової частини і знято з усіх видів забезпечення та направлено на військовий облік до первомайського ОМВК Миколаївської області.

Позивач вважає, що при його звільненні з ним не проведено повний розрахунок, а саме не виплачено індексацію грошового забезпечення за період з 1.01.2016р. по 12.09.2018р..

На підставі вищевказаного, у жовтні 2018р. ОСОБА_1 звернувся із заявою до військової частини НОМЕР_1 про проведення перерахунку та виплату індексації грошового забезпечення за період з 1.01.2016р. по 12.09.2018р..

Проте, військова частина своїм листом за №350/174/308/1095/ПС від 13.11.2018р. відмовила ОСОБА_1 у задоволенні вказаної заяви з наданням витягу з роздавальних відомостей грошового забезпечення за період з 1.01.2014р. по 12.09.2018р..

Перевіряючи правомірність дій та рішень військової частини, з урахуванням підстав, за якими позивач пов`язує їх незаконність та скасування, судова колегія виходить з наступного.

Приписами ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями ст.1 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за №2011-XII від 20.12.1991р. (надалі - Закон №2011-XII) встановлено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.

У відповідності до ч.1-4 ст.9 Закону №2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються КМУ, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.

Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.

Преамбулою ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення» за №1282-XII від 3.07.1991р. (надалі Закон №1282-XII) встановлено, що цей Закон визначає правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.

Приписами ст.1 Закону №1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Положеннями ст.2 Закону №1282-XII встановлено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Отже, апеляційний суд зазначає, що основною метою індексації грошових доходів населення є забезпечення достатнього життєвого рівня населення України, у тому числі і військовослужбовців, за рахунок відшкодування подорожчання споживчих товарів і послуг.

У відповідності до ст.4 Закону №1282-XII, індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103%.

Статтею 6 Закону №1282-XII визначено, що у разі виникнення обставин, передбачених ст.4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін. Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається КМУ.

Відповідно до ст.18 ЗУ «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» за №2017-III від 5.10.2000р, індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, згідно зі ст.19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.

Кабінетом Міністрів України затверджено Постанову «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» за №1078 від 17.07.2003р. (надалі - Порядок №1078), згідно з п.4 якого індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

Відповідно до абз.8 п.4 Порядку №1078, у разі несвоєчасної виплати сум індексації грошових доходів громадян провадиться їх компенсація відповідно до законодавства.

Отже, виходячи з вищенаведеного, апеляційний суд вважає за необхідним зазначити, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно - правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи. Поряд із цим, позивачеві у період з 1.01.2016р. по 12.09.2018р. індексація не нараховувалася та не виплачувалася, що підтверджується наявним у матеріалах справи роздруківкою нарахувань і виплат (а.с.14).

Що стосується посилань військової частини НОМЕР_1 на відсутність фінансових ресурсів для виплати у період з 01.01.2016р. по 12.09.2018р. індексації, апеляційний суд виходить з наступного.

Приписами ст.6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У відповідності до ст.17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» за №3477-IV від 23.02.2006р., рішення Європейського суду з прав людини підлягають застосуванню судами як джерела права.

Так, Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Кечко проти України» зауважував, що реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.

Таким чином, з урахуванням вищевказаного, апеляційний суд вважає, що складна фінансово-економічна ситуація в державі жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування індексації грошового забезпечення, що є предметом спору у даній справі.

Аналізуючи вищевикладені норми законодавства, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 має право на нарахування та отримання виплати з індексації грошового забезпечення за період з 1.01.2016р. по 12.09.2018р..

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про задоволення адміністративного позову ОСОБА_1 .

В доводах апеляційної скарги апелянт посилався на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку судової колегії, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

За таких обставин, судова колегія вважає, що рішення суду ухвалена з додержанням норм процесуального та матеріального права, а тому не вбачає підстав для її скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.246,315,316 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 січня 2019р. залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення

Головуючий: Ю.М. Градовський

Судді: А.В. Крусян

О.В. Яковлєв