Справа № 826/16835/18
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2019-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О.,

Ключковича В.Ю.,

при секретарі судового засідання Гужві К.М.

за участю представників учасників судового процесу:

від позивача (апелянта): Магурський О.Г.,

від відповідача: не з`явились,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Юрідікс" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 квітня 2019 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Юрідікс" до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 04.07.2018,

В С Т А Н О В И В :

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Юрідікс" з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, в якому просило суд:

визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення - рішення № від 04 липня 2018 року та податкове повідомлення - рішення № від 04 липня 2018 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує на безпідставність та необґрунтованість застосування до нього положень Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" №185/94-ВР від 23 вересня 1994 року, яким встановлено обов`язок зарахування валютної виручки виключно при припиненні зобов`язання шляхом його виконання (розрахунку в іноземній валюті), оскільки контролюючим органом не враховано припинення такого обов`язку шляхом зустрічного зарахування.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 квітня 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не перевірив дотримання відповідачем законного порядку призначення позапланової документальної перевірки, оскільки відповідний обов`язковий письмовий запит щодо порушення валютного законодавства при розрахунках по зовнішньоекономічному контракту від 14 грудня 2016 року №РТ-6 з компанією контрагентом від відповідача позивачу не надходив, а тому обов`язкові передумови підстави для призначення позапланової документальної перевірки були відсутні.

Крім того, на думку апелянта, суд першої інстанції не встановив факт відсутності правоздатності (повноваження) у Державної фіскальної служби на притягнення суб`єкта валютного контролю до відповідальності за порушення згідно ППР №, яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 340 грн. Зауважує, що вказаним Декретом однозначно вирішено питання щодо компетентного органу, який має право застосовувати санкції за порушення приписів Декрету, а саме - повноважним органом є Національний банк України.

Апелянт також звертає увагу суду, що 180-денний термін повернення валютної виручки і був неробочим , а тому останнім днем виконання зобов`язання вважається 02.01.2018.

Разом з тим, основним помилковим і невідповідним обставинам справи апелянт вважає висновок суду першої інстанції про доведеність складу правопорушення щодо кожного з оскаржуваних рішень. Позивач стверджує, що приватно правові норми у відносинах щодо валютного контролю (публічних) хоч і опосередковано, але застосовуються у сукупності із нормами валютного законодавства. Зарахуванням зустрічних однорідних вимог строк зарахування валютної виручки не переривається, цей строк припиняється. На переконання апелянта, суд помилково ототожнив порушення валютного законодавства (а саме - порушення строку надходження валютної виручки) і зняття/не зняття певної експортної операції з валютного контролю. Звертає увагу суду на те, що залік зустрічних однорідних вимог відповідає вимогам пункту 1.11 Інструкції №136, а Постанова № 410 суперечить нормативно-правовим актам вищої юридичної сили - Декрету №15-93 та Закону №185/94-ВР.

За наведених обставин, позивач наголошує, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, у той час, як рішення суду не відповідає приписам КАС України, а тому підлягає скасуванню.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він заперечує проти викладених в апеляційній скарзі доводів і просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

У судовому засіданні представник позивача підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги та просив суд її задовольнити.

Відповідач, який був належним чином повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду справи явку уповноваженого представника до суду не забезпечив та про причини його неявки суду не повідомив.

За наведених обставин та враховуючи, що неявка представника відповідача не перешкоджає апеляційному розгляду справи, колегія суддів, керуючись приписами ч. 2 ст. 313 КАС України визнала за можливе переглянути справу за даною явкою.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, у період з 29 травня 2018 року по 04 червня 2018 року на підставі направлення від 29 травня 2018 року №1577/26-15-14-06-05, виданого Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві, згідно підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю "Юрідікс" з питань дотримання вимог валютного законодавства України при розрахунках по зовнішньоекономічним контрактам від 14 грудня 2016 року № РТ-6 з компанією "PERSPECTIVE IMPORT LP" (Шотландія) згідно листа Публічного акціонерного товариства "КБ "Приват Банк" від 03 січня 2018 року №Г-31.0.0.0/1-218 (вх. ГУ ДФС від 12 січня 2018 року №1980/10) за період з 14 грудня 2016 року по 04 червня 2018 року, за результатом якої складений акт від 11 червня 2018 року №760/26-15-14-06-05/39559134 (далі - акт перевірки).

Як вбачається з матеріалів справи, в ході перевірки встановлено, що між позивачем та компанією "PERSPECTIVE IMPORT LP" (Шотландія) укладено контракт від 14 грудня 2016 року №РТ-6, предметом якого є поставка кам`яного бітумінозного вугілля.

Відповідно до митної декларації від 03 липня 2017 року № 2852 позивачем відвантажено товар на суму 14370,80 доларів США.

Крім того, від 31 жовтня 2017 року позивачем укладено з компанією "PERSPECTIVE IMPORT LP" (Шотландія) угоду про припинення зобов`язань заліком однорідних зустрічних вимог, зокрема, за контрактом від 14 грудня 2016 року №РТ-6 на суму 14 370,80 доларів США (еквівалент 375063,42 грн). Також, між позивачем та компанією "PERSPECTIVE IMPORT LP" (Шотландія) складений акт від 31 жовтня 2017 року про припинення зобов`язань заліком однорідних зустрічних вимог.

Як вбачається з акту перевірки, станом на 04 червня 2018 року грошові кошти в сумі 14370,80 доларів США від компанії "PERSPECTIVE IMPORT LP"(Шотландія) не надійшли.

Одночасно контролюючий орган в акті перевірки вказує, що станом на 01 січня 2018 року та станом на 01 квітня 2018 року позивачем зазначена дебіторська заборгованість не відображена в пункті 5 "Товари (роботи, послуги), що експортовані резидентом за межі України, з оплатою в іноземній валюті і за які на звітну дату не надійшли в установлені законодавством терміни валютні кошти на валютний рахунок резидента в уповноваженому банку" розділу ІІ "Майно та товари за кордоном" Декларації про валютні цінності, доходи та майно, що належать резиденту України.

За наведених обставин, перевіркою встановлено порушення позивачем статті 1 Закону України "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті" №185/94-ВР від 23 вересня 1994 року, а саме: не надходження позивачу виручки за товар в сумі 14370,80 доларів США (еквівалент 375063,42 грн.) за експортним контрактом від 14 грудня 2016 року РТ-6 з компанією "PERSPECTIVE IMPORT LP"(Шотландія); пункту 1 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року №15-93 "Про систему валютного регулювання та валютного контролю", а саме: порушення строків декларування валютних цінностей та іншого майна, яке перебуває за межами України станом на 01 січня 2018 року, 01 квітня 2018 року.

На підставі вказаних висновків Акта перевірки Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві 04 липня 2018 року було прийнято податкові повідомлення-рішення:

№ , яким застосовано пеню за порушення термінів розрахунків у сфері ЗЕД за невиконання зобов`язань та штрафні санкції за порушення вимог валютного законодавства у розмірі 188766,92 грн.

№ , яким до позивача застосовано штрафні (фінансові) санкції в сумі 340 грн.

Незгода позивача із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями зумовила його звернення до суду з даним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що уповноважені банки не можуть знімати з контролю експортні операції клієнтів на підставі документів про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог в іноземній валюті 1-ої групи Класифікатора, яким є долар США, а тому припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог впродовж строку дії постанови Правління Національного банку України від 13 грудня 2016 року №410 "Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України" не вважається підставою для зняття експортної операції з контролю.

За наведених обставин Окружний адміністративний суд дійшов висновку, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, доведено правомірність прийняття оскаржуваних податкових повідомлень-рішень з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, що свідчить про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Як було встановлено судом, висновки податкового органу, які стали підставою для прийняття оскаржуваних позивачем рішень, ґрунтуються на тому по митним деклараціям згідно вказаного вище зовнішньоекономічного контракту порушено строки надходження валютної виручки за експортним контрактом від 14 грудня 2016 року № РТ-6 з нерезидентом "PERSPECTIVE IMPORT LP" (Шотландія), що спричинило виникнення простроченої дебіторської заборгованості в сумі 14370,80 доларів США (еквівалент 375063,42 грн.) з граничним терміном погашення до 30 грудня 2017 року.

Отже спірні правовідносини врегульовано Податковим кодексом України та Законом України від 23.09.1994 року №185/94-ВР "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті".

Відповідно до підпункту 14.1.162 пункту 14.1 статті 14 ПК України пеня це сума коштів у вигляді відсотків, нарахованих на суми грошових зобов`язань, не сплачених у встановлені законодавством строки.

Штрафна санкція (фінансова санкція, штраф) це плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, а також штрафні санкції за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності (підпункт 14.1.265 пункту 14.1 статті 14 ПК України).

Згідно з приписами підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.

Разом з цим, відповідно до вимог ст. 1 ЗУ №185/94 виручка резидентів у іноземній валюті від експорту продукції підлягає зарахуванню на їх валютні рахунки в уповноважених банках у строки виплати заборгованостей, зазначені в контрактах, але не пізніше 180 календарних днів з дати митного оформлення (виписки вивізної вантажної митної декларації) такої продукції, що експортується, а в разі експорту робіт, транспортних послуг - з моменту підписання акта або іншого документа, що засвідчує виконання робіт, надання транспортних послуг. Перевищення зазначеного строку потребує висновку центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері економічного розвитку. Виручка резидента за експортним зовнішньоекономічним договором (контрактом) вважається перерахованою на його банківський рахунок за заявою резидента, якщо належна сума врегульована Експортно-кредитним агентством.

Національний банк України має право запроваджувати на строк до шести місяців інші строки розрахунків, ніж ті, що визначені частиною першою цієї статті.

Статтею 4 вказаного Закону передбачено, що порушення резидентами, крім суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення, строків, передбачених статтями 1 і 2 цього Закону або встановлених Національним банком України відповідно до статей 1 і 2 цього Закону, тягне за собою стягнення пені за кожний день прострочення у розмірі 0,3 відсотка суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару) в іноземній валюті, перерахованої у грошову одиницю України за валютним курсом Національного банку України на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаної виручки (вартості недопоставленого товару).

Органи доходів і зборів вправі за наслідками документальних перевірок безпосередньо стягувати з резидентів пеню, передбачену цією статтею.

Одночасно, статтею 44 Закону України "Про Національний банк України" від 20 травня 1999 року № 679-XIV встановлено, що Національний банк діє як уповноважена державна установа при застосуванні законодавства України про валютне регулювання і валютний контроль. До компетенції Національного банку у сфері валютного регулювання та контролю належить видання нормативно-правових актів щодо ведення валютних операцій.

До таких нормативно-правових актів належить Інструкція про порядок здійснення контролю за експортними, імпортними операціями, затверджена Постановою Правління Національного банку України від 24 березня 1999 року № 136, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 28 травня 1999 року за № 338/363 (далі - Інструкція № 136).

Системний аналіз наведених нормативно-правових актів дозволяє дійти висновку, що Інструкція 136 прийнята у межах повноважень Національного банку України та підлягає застосуванню при правовому регулюванні відносин щодо контролю за додержанням експортерами строків зарахування валютної виручки. Нею встановлені підстави для зняття операцій з контролю, що має юридичне значення при вирішенні питання додержання строків зарахування валютної виручки.

Згідно з пунктом 1.11 Інструкції № 136, експортна операція з поставки продукції, виконання робіт, надання транспортних, страхових послуг та імпортна операція можуть бути зняті з контролю за наявності належним чином оформлених документів про припинення зобов`язань за цими операціями зарахуванням, якщо: вимоги випливають із взаємних зобов`язань між резидентом і нерезидентом, які є контрагентами за цими операціями; вимоги однорідні; строк виконання за зустрічними вимогами настав або не встановлений, або визначений моментом пред`явлення вимоги; між сторонами не було спору щодо характеру зобов`язання, його змісту, умов виконання тощо.

Проте, в пункті 4 постанови Правління Національного банку України від 13 грудня 2016 року №410 "Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України" зазначено, що уповноважені банки не можуть знімати з контролю експортні операції клієнтів на підставі документів про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог в іноземній валюті 1-ої групи Класифікатора.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від "Про затвердження класифікатора іноземних валют" від 04 лютого 1998 року № 34 долар США відноситься до 1-ої групи.

Отже, з наведеного слідує, що припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог впродовж строку дії постанови Правління Національного банку України від 13 грудня 2016 року №410 "Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України" не вважається підставою для зняття експортної операції з контролю, якщо розрахунки повинні були бути проведені у валюті - долар США.

Відтак, встановлений статтею 1 Закону України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР строк зарахування валютної виручки не переривається зарахуванням зустрічних однорідних вимог. Тому, визначення відповідачем його пропущення без урахування документів про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог є правомірним.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним судом у постанові від 29 січня 2019 року у справі № 819/2014/17, а саме колегією суддів Касаційного адміністративного суду у цій постанові зазначено, що документи про припинення зобов`язань зарахуванням зустрічних однорідних вимог не можуть виступати підставою для зняття з контролю експортних операцій. Отже, їх наявність не впливає на висновок про порушення строків зарахування валютної виручки.

При цьому, на думку колегії суддів, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні вірно зазначив, що особами, які можуть бути суб`єктом визначеного статті 4 Закону України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР правопорушення, є резиденти (крім суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції на період її проведення).

Саме на резидентів, а не на їх контрагентів, покладений обов`язок із забезпечення зарахування виручки резидентів на їх валютні рахунки.

Виходячи з цього, резидент при здійсненні господарської діяльності, укладенні контрактів, додаткових угод до них про зміну порядку зарахування валютної виручки хоча і не був законодавчо обмежений у встановленні порядку чи форми розрахунків, мав враховувати передбачені законом обмеження або приймати ризики врегулювання відносин з нерезидентом у контракті на свій розсуд.

Право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів передбачено частиною другою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що ратифікований відповідним Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР.

Аналогічну правову позицію викладено в Постанові Верховного Суду від 27 квітня 2018 року № К/9901/285/17 у справі № 808/1707/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ей. Дж. Ей. Трейдінг Україна" до Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.

Щодо посилання апелянта на те, що право застосовувати санкції за порушення приписів Декрету має виключно Національний банк України, то колегія суддів не приймає їх до уваги, оскільки у постановах Верховного Суду (від 07.02.2012 № 21-904во10, від 24.01.2019 № 820Є/3659/16) на висновки якого посилається позивач, вирішувались інші правовідношення, ніж у даній справі.

Щодо доводів апелянта про те, що останнім днем повернення валютної виручки є 02.01.2018, а не 30.12.2017 - то такі не впливають на суть наявності самого порушення, та відповідно жодним чином не спростовують правильності висновків контролюючого органу та суду першої інстанції.

Іншим доводи апеляційної скарги також не спростовують правильності висновку суду першої інстанції про правомірність прийнятих відповідачем рішень.

За наведених обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що зазначені вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Разом з цим, колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції було у повній мірі встановлено обставини справи, яким надано належну правову оцінку із дотриманням діючих норм матеріально та процесуального права.

У свою чергу, вказані позивачем в апеляційній скарзі доводи не свідчать про наявність передбачених ст. 317 КАС України підстав для скасування рішення суду першої інстанції, зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242-245, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328-329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Юрідікс" залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді О.О. Беспалов

В.Ю. Ключкович

Повний текст постанови виготовлено 23 липня 2019 року