Справа № 344/5181/19
Суддя: Пліш Михайло Антонович
Дата ухвалення: 2019-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2019 рокуЛьвів№ 857/7290/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Пліша М.А.,

суддів Шинкар Т.І., Судової-Хомюк Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24 червня 2019 року (головуючий суддя Домбровська Г.В., м. Івано-Франківськ, повний текст складено 24.06.2019) по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області в якому просив скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії НК № 623204 від 15 березня 2019 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24 червня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, вважає його таким, що прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати його та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В апеляційній скарзі зазначає, що підійшовши до нього, працівники поліції вимагали документи на транспортний засіб. Вимогу він зрозумів і намагався дізнатись причини зупинки його автомобіля, однак на запитання вони нічого не пояснили і продовжували вимагати докумети на автомобіль. На їх вимогу він надав технічний паспорт та паспорт громадянина України.

У відповідності до ст. 1 «Положення про паспорт громадянина України» Затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 року № 2503-XII- Паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України.

Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» ст. 3 п.6, 7 - передбачено, що ідентифікація особи - це встановлення особи шляхом порівняння наданих даних (параметрів), у тому числі біометричних, з наявною інформацією про особу в реєстрах, картотеках, базах даних тощо, а ім`я особи - прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи.

В такий незаконний спосіб розглянувши його справу з порушенням вимог ст. ст. 245, 276, 268, 278 та 279 КУпАП не встановивши особу правопорушника, вручили постанову про накладення на нього адміністративного стягнення за ч.4 ст.126 КУпАП.

У відповідності до вимог ст. 295 ЦК України - фізична особа, яка досягла 16-ти років, має право на власний розсуд змінити своє прізвище та (або) власне ім`я. Орган державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області його заяву про зміну прізвища розглянув та у відповідності до вимог чинного законодавства задовольнивв її, оскільки підстави для відмови у зміні прізвища були відстутні.

Апелянт зазначає, що особа, ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності в сфері забезпечення дорожнього руху не притягувався раніше. Тому за наведених обставин та у відповідності до вимог Закону, ПДР та КУпАП- у працівників поліції були законні підстави для винесення щодо нього постанови про накладення адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 126 КУпАП, а не за ч. 4 ст.126 КУпАП.

Разом з тим, пунктом 2 ч. 1 ст. 32 Закону України «Про Національну поліцію України» передбачено, що поліцейський має право вимагати в особи пред`явлення нею документів, що посвідчують особу, та /або документів, що підтверджують відповідне право особи, якщо існує достатньо підстав вважати, що особа вчинила або має намір вчинити правопорушення (дна із вичерпного переліку підстав).

Однак, зупинивши його транспортний засіб, працівники поліції причину зупинки не пояснили.

Відповідачем належним чином не задокументовано та не доведено належними і допустимими доказами факту порушення мною ПДР, за які передбачена відповідальність за ч. 4 ст. 126 КУпАП.

За наведених обставин вимоги посадової особи - працівника патрульної поліції до ОСОБА_1 , про пред`явлення документів, в т.ч. реєстраційного документу на транспортний засіб, паспорту та водійського посвідчення були необгрунтованими та незаконними.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 15.03.2019р. у справі №686/11341/17.

Відповідно до ч.5 ст. 242 КАС України висновок суду щодо застосування норм права, викладений в постанові Верховного Суду, має та повинен враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні норм права та є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 15 березня 2019 року інспектором роти №2 УПП в Івано-Франківській області лейтенантом поліції Михайлина Русланом Вікторовичем винесено Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія НК № 623204, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 4 статті 126 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 510,00 грн. Згідно цієї постанови ОСОБА_1 , керуював транспортним засобом Renault Megane, номерний знак НОМЕР_1 , 15 березня 2019 року о 19 год. 00 хв. м. Івано-Франківськ, вул. Незалежності, 99, керував ТЗ, не маючи права керування, а саме будучи позбавленим права керування рішенням Івано-Франківського міського суду від 21.12.2017, чим порушив п. 2.1.а ПДР.

Розглядаючи спір суд першої інстанції вірно зазначив, що відповідно до п.п. а, б, ґ п. 2.1 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі:

посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії;

реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної Гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту технічний талон);

чинний страховий поліс (страховий сертифікат «Зелена картка») про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення) (редакція від 27.03.2019).

Згідно з ч. 4 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, - тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Частиною 1 ст. 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення. Якщо при вирішенні питання про накладення стягнення за адміністративне правопорушення органами (посадовими особами), переліченими у пунктах 1-4 статті 213 цього Кодексу, одночасно вирішується питання про відшкодування винним майнової шкоди, то в постанові по справі зазначаються розмір шкоди, що підлягає стягненню, порядок і строк її відшкодування. Постанова по справі повинна містити вирішення питання про вилучені речі і документи, а також вказівку про порядок і строк її оскарження. Постанова колегіального органу приймається простою більшістю голосів членів колегіального органу, присутніх на засіданні. Постанова по справі про адміністративне правопорушення підписується посадовою особою, яка розглянула справу, а постанова колегіального органу - головуючим на засіданні і секретарем цього органу. У випадках, передбачених законодавством України, про захід стягнення робиться відповідний запис на протоколі про адміністративне правопорушення або постанова оформляється іншим установленим способом.

Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю (стаття 252 КУпАП).

Суд першої інстанції вірно зазначив, що позивач не спростував за допомогою належних засобів доказування факту відсутності в нього станом на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесення оскаржуваної постанови посвідчення на право керування транспортним засобом, оскільки покликався на процедурні порушення при розгляді справи та відсутність підстав для зупинки транспортного засобу. Також в судовому засіданні суду першої інстанції позивач не заперечив та не спростував факту відсутності у нього посвідчення на право керування транспортним засобом на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення 15 березня 2019 року, при цьому суду першої інстанції копію посвідчення водія КВЕ НОМЕР_2 , яке видано 30.03.2019, тобто пізніше в часі, аніж день винесення оскаржуваної постанови.

Також судом першої інстанції встановлено, що позивачем за даним адміністративним позовом є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який у встановленому законом порядку відмовився від ідентифікаційного номеру. Вказаний громадянин скористався правом на зміну прізвища (актовий запис про зміну імені №155 від 07.12.2018, складений Івано-Франківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області), оскільки раніше його прізвище було « ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно наявних матеріалах справи судових рішень, громадянин України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності шляхом, зокрема, позбавлення права керування транспортним засобом. Постановою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 22 вересня 2015 року у справі №348/1679/15-п (набрала законної сили 06 жовтня 2015 року) ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 3400,00 грн.

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 лютого 2017 року у справі №344/693/17 (набрала законної сили 31 березня 2017 року) ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 березня 2017 року у справі №344/2379/17 (набрала законної сили 23 травня 2017 року) ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 жовтня 2017 року у справі №344/11558/17 (набрала законної сили 24 жовтня 2017 року) ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді 20400,00 грн. штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 жовтня 2017 року у справі №344/13376/17 (набрала законної сили 31 жовтня 2017 року) ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 ч. 1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 10200,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.

Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 грудня 2017 року у справі №344/15471/17 (набрала законної сили 02 січня 2018 року) ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 31 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 40800,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк десять років з оплатним вилученням транспортного засобу марки Рено Меган, д.н.з. НОМЕР_3 .

Відтак, на підставі останнього судового рішення (Постанова Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 грудня 2017 року у справі №344/15471/17), яке набрало законної сили, ОСОБА_1 було, зокрема, позбавлено права керування транспортними засобами на строк десять років.

З огляду на вище наведене суд першої інстанції вірно вважав, що зміна прізвища особи-правопорушника, якого притягнуто до адміністративної відповідальності шляхом позбавлення права керування транспортним засобом строком на 10 років, не може бути підставою для видачі йому посвідчення водія до закінчення такого 10-річного строку (за умови чинності відповідного рішення суду).

Крім того, зміна імені чи прізвища особи відповідно до чинного законодавства не припиняє існуючих прав та обов`язків такої особи, а надане законом право на зміну імені не може використовуватися особою з метою невиконання обов`язків такою особою, в тому числі невиконання рішення суду, яке набрало законної сили.

Як з`ясовано судом першої інстанції, що станом на 15 березня 2019 року (на день винесення оскаржуваної постанови) була чинною Постанова Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 грудня 2017 року у справі №344/15471/17 (набрала законної сили 02.01.2018 року), якою ОСОБА_1 (який в подальшому змінив прізвище на « ОСОБА_3 ») було, зокрема, позбавлено права керування транспортними засобами на строк десять років, а відтак, станом на вказаний час ОСОБА_4 , керуючи транспортним засобом, не мав на це права згідно рішення суду.

Згідно ч.ч. 1, 2 с. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що суб`єктом владних повноважень, виконано обов`язок щодо доведення правомірності прийнятого рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а тому підставно відмовив в задоволенні позовних вимог.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 243, 287, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24 червня 2019 року по справі № 344/5181/19 без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя М.А. Пліш

Судді Т.І. Шинкар

Н.М. Судова-Хомюк