Справа № 400/173/19
Суддя: Стас Л.В.
Дата ухвалення: 2019-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2019 р.м.ОдесаСправа № 400/173/19
Головуючий в 1 інстанції: Лісовська Н. В.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Стас Л.В.

суддів: Турецької І.О., Шеметенко Л.П.,

за участю секретаря Худика С.А.

за участю представника позивача Кришневої В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Миколаївської митниці ДФС на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2019 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський глиноземний завод» до Миколаївської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи митному пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Миколаївський глиноземний завод» звернувся з позовом до Миколаївської митниці ДФС, в якому просив визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 15.01.2019 р. № UA504010/2019/000004/1 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи митному пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України від 15.01.2019 р. № UA504010/2019/00013.

В обґрунтування позову послався на те, що під час декларування митної вартості імпортованого товару визначив його вартість відповідно до ціни контракту. Всі необхідні документи були надані відповідачу, який безпідставно застосував резервний метод визначення митної вартості товару. Зазначив, що у відповідача відсутні належні докази наявності в поданих документах розбіжностей, ознак підробки або відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2019 року позов ТОВ «Миколаївський глиноземний завод» задоволено повністю.

Визнано протиправними та скасовано рішення Миколаївської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів від 15.01.2019 р. № UA504010/2019/000004/1 та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи митному пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України від 15.01.2019 р. №UA504010/2019/00013.

В апеляційній скарзі Миколаївська митниця ДФС, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та не дослідження всіх обставин справи, просить скасувати оскаржуване рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 08.04.2019 року та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначив, що подані позивачем документи не містили всіх даних щодо числових значень складових митної вартості (страхування); позивачем не надано документального обґрунтування формування ціни з урахуванням її числових значень; платіжне доручення про оплату товару не засвідчено банківською установою, не містить реквізитів банку, а тому не може бути використано у якості банківського документа; у рахунку фактурі (інвойс) № 1 від 27.11.2018 року підпис керівника не відповідає підпису керівника ТОВ «ЛТК «Лидер» у контракті від 31.10.2018 р. № 18-345; не надано доказів стосовно здійснення сплати штрафу за несвоєчасну оплату товару.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу посилався на доводи, ідентичні тим, що викладені в позовній заяві та узгоджуються з висновками, викладеними в рішенні суду першої інстанції, у зв`язку з чим, просить апеляційну скаргу Миколаївської митниці ДФС - залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2019 без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких мотивів.

Судом встановлено, що 31.10.2018 р. між позивачем (покупець) та ТОВ «Логистическая транспортная компания «Лидер» (Російська Федерація) (продавець) укладено контракт № 18-345 на орієнтовну загальну суму 27840000,00 російських рублів (а.с. 34-39). Продавець зобов`язався поставити, а покупець прийняти й оплатити товар: каміння вапнякове технологічне (вапняк для флюсування, код ). Ціна за одиницю товару вказується в специфікаціях.

Відповідно до п. п. 2.1, 3.1 контракту, Продавець зобов`язаний поставити товар на умовах DAP Російсько-Український кордон відповідно до ІНКОТЕРМС-2010, при цьому, ціна на товар включає в себе всі витрати по доставці товару до вказаного місця. Також в цьому пункті зазначені станції прикордонного переходу: ст. Успенская (эксп.) 511002 Квашино (эксп.) 4872052; ст. ОСОБА_1 (эксп.) 439701 Тополи (експ.) 431801 або ст. Суземка (эксп.) 204408 Зерново (эксп.) 334601.

Сторонами було підписано специфікацію № 1 на поставку 20000 т каменю на суму 27840000,00 російських рублів протягом листопада 2018 р. - січня 2019 р. (а.с. 40). Також в специфікації зазначено, що поставка проводиться через прикордонний перехід ст. Суземка (эксп.) 204408 Зерново (эксп.) 334601.

За умовами п.п. 5.1 контракту № 18-345 від 31.10.2018 р. оплата товару покупцем здійснюється банківським переводом в російських рублях шляхом перерахування грошових коштів на рахунок продавця, відповідно до виставленим інвойсам на протязі п`яти робочих днів по факту відвантаження на підставі наданих залізничних накладних в відміткою станції відправлення.

По надходженню на територію України товару, позивач подав електронну митну декларацію від 15.01.2019 р. № UA504010/2019/000086, в якій вартість за 1 т каменю склала 1392,00 російських рублів (а.с. 17-19).

На підтвердження митної вартості товару, заявленої за ціною контракту, позивач надав до електронної митної декларації: контракт від 31.10.2018 р. № 18-345, специфікацію від 31.10.2018 р. № 1, інвойси, накладні, копію декларації країни відправлення, паспорти якості, платіжне доручення (а.с. 29-44, 47).

15.01.2019 р. відповідач направив на адресу позивача електронне повідомлення про необхідність надання додаткових документів для підтвердження митної вартості товару (а.с. 22), а саме: 1) бухгалтерську документацію щодо оплати складових митної вартості (страхування); страховий поліс; 2) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; 3) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором про поставку товару, митна вартість якого визначається.

На вимогу митниці позивачем було повідомлено, що товар не страхувався, тому надати страховий поліс немає можливості. Надано інформацію про якісні та вартісні показники з офіційного сайту виробника та повідомлено, що якість товару підтверджена паспортом якості від 29.12.2018 р. Також повідомлено, що договори з третіми особами не можуть бути надані, оскільки позивач є кінцевим споживачем продукту (а.с. 23).

За результатами контролю правильності визначення митної вартості товару відповідачем прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 15.01.2019 р. № UA504010/2019/000004/1, яким збільшено митну вартість товару до 2103,50 російських рублів за 1 т. товару (а. с. 25-26).

В пункті 33 рішення про коригування митної вартості товарів від 15.01.2019 р. № UA504010/2019/000004/1 зазначені обставини прийняття рішення та джерела інформації, що використовувались митним органом для визначення митної вартості (а.с. 26). Зокрема, зазначено, що метод за ціною договору (контракту щодо товарів, які імпортуються (вартість операції) не застосовується у зв`язку з тим, що:

- подані документи не містять всіх даних, що підтверджують числові значення складових митної вартості (страхування);

- декларантом не надано документальне обґрунтування формування ціни з урахуванням її числових значень;

- надано платіжне доручення про оплату товару, яке не засвідчено банківською установою, не містить реквізитів банку, та неможливо використати в якості банківського документу;

- у рахунку-фактурі (інвойсі) № 1 від 27.11.2018 р. підпис керівника не відповідає підпису керівника ООО «ЛТК» Лидер» у контракті від 31.10.2018 р. № 18-345;

- декларантом не надано в повному обсязі витребувані митним органом додаткові документи для підтвердження митної вартості, надані документи не містять всіх даних відповідно до обраного декларантом методу визначення митної вартості.

Таким чином відповідачем митна вартість була визначена із застосуванням другорядного методу, зокрема, за резервним, про що зазначено у п. 33 оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів (а.с.26).

В пункті 33 рішення про коригування митної вартості товарів від 15.01.2019 р. № UA504010/2019/000004/1 витребувано наступний перелік додаткових документів, передбачених ст. 53 МК України, а саме:

1) бухгалтерська документація:

- щодо оплати складових митної вартості (страхування);

- страховий поліс;

2) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними установами;

3) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається.

Додатково в пункті 33 рішення про коригування митної вартості товарів від 15.01.2019 р. № UA504010/2019/000004/1 вказано, що декларантом надано:

- платіжне доручення про оплату товару, але не засвідчене банківською установою, не містить реквізитів банку, та яке неможливо використовувати в якості банківського документу;

- інформацію з офіційного сайту виробника товару ООО «ЛТК» Лидер» про якісні характеристики товару;

- інформацію про розрахунки проїзних платежів щодо вартості перевезення вантажу (ТТН № 26327330 від 28.11.2018 р.)

- копію митної декларації країни відправлення № 10116030/281118/0007992 від 28.11.2018 р.

Вказано також про те, що декларантом не надано бухгалтерську документацію щодо оплати складових митної вартості (страхування); страховий поліс; договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається (а.с. 26)

В подальшому, відповідачем було винесено картку відмови у митному оформленні (випуску) товарів від 15.01.2019 р. № UA504010/2019/00013 (а. с. 27-28).

З метою розмитнення товару 16.01.2019 р. позивач подав електронну митну декларацію № UA504010/2019/000096, в якій вартість ввезеного товару визначена відповідно до прийнятого відповідачем рішення про визначення митної вартості (а. с. 20-21).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було надано митниці безпосередньо контракт, а також специфікацію, де чітко визначена ціна в розмірі 1392,00 російських рублів за тонну, яка співпадає з ціною, зазначеною в інвойсах. Також надані митниці документи не містять розбіжностей щодо назви товару, його технічних особливостей, виробника товару, кількості та умов поставки, а зазначені митницею недоліки в реквізитах супровідних документів (невідповідність підписів на інвойсі) жодним чином не впливають на числові значення митної вартості.

Крім того суд зазначив, що відповідачем не було спростовано контрактну ціну товару; не підтверджено об`єктивну неможливість визначити ціну та рівень митної вартості товару за ціною договору на підставі наданих позивачем документів; та не спростовано достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору.

Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Статтею 49 Митного кодексу України встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Частинами 1, 2, 3 ст. 53 Митного кодексу України визначено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); виписку з бухгалтерської документації; ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Статтею 54 Митного кодексу України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.

Частиною 6 ст. 54 Митного кодексу України визначено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів.

Згідно до статті 55 М К України: «Рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів».

Відповідно до ст. 57 Митного кодексу України методи визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Аналіз встановлених судом обставини та зазначених вище норм Митного кодексу України, дають колегії суддів підстави для висновку, що Миколаївська митниця ДФС, без сумнівів, має право приймати рішення про коригування митної вартості товару, імпортованого позивачем, однак, ці повноваження вона, як суб`єкт владних повноважень, може здійснюватись виключно у випадку наявності обставин, передбачених ч.6 ст. 54 або ч.ч. 1, 2 МК України. Оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів не містить посилань на порушення або обставини передбачені вище зазначеними нормами Закону. В рішенні не вказано ані про невірно проведений позивачем розрахунок митної вартості ані про невідповідність умов для застосування основного методу визначення митної вартості умовам, передбаченим ст. 58 МК України (тобто наявність обставин, зазначених у ч.1, 2 ст. 58МК України), ані про надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої позивачем митної вартості.

Підставою для прийняття 15.01.2019 рішення № UA504010/2019/000004/1 та картки відмови в прийняті митної декларації, митному оформленні чи митному пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України від 15.01.2019 № UA504010/2019/00013, стало твердження Миколаївської митниці про неподання декларантом документів згідно до переліку визначеного Митницею та відповідно до умов, зазначених у ч. 2 ст. 53 МК України або відсутність у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числове значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

При цьому, відповідачем не враховано та не взято до уваги, що позивач надав всі наявні у нього, передбачені ч.2 ст. 53 МК України документи, які базуються на об`єктивних, документально підтверджених даних, що підлягають обчисленню та не мають ознак, передбачених ч.3 ст. 53 МК України, а саме, не містять розбіжностей; у них відсутні ознаки підробки; вони містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомості щодо ціни, що підлягає сплаті за ці товари. З наданих декларантом Митниці документів чітко вбачаються дані стосовно: кількості товару, вартості за одиницю кількості товару та загальної вартості товару, що цілком дозволяло відповідачу здійснити перевірку розрахунку митної вартості імпортованого товару, здійсненого декларантом та упевнитись у його правильності.

Колегія суддів зазначає, що саме по собі ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Відмова митного органу мотивована також ненаданням договору із третіми особами, пов`язаного з договором про поставку товарів, митна вартість яких визначається.

Однак ч.3 ст.53 МК України приписує декларанту обов`язок надати на вимогу митниці додаткові документи (серед яких і договір із третіми особами) лише за їх наявності у декларанта.

Оскільки позивач не укладав договори з третіми особами, які були б пов`язані з договором про поставку товарів, митна вартість яких визначається, позивач є кінцевим споживачем, то він відповідно і не міг надати такі договори Митниці, про що відповідач був повідомлений.

Колегія суддів зазначає, що на письмову вимогу Миколаївської митниці, позивач надав до Митного органу додатково витребувані документи, а також інформацію щодо страхування оцінюваного товару.

Так, позивачем було роз`яснено Миколаївській митниці, що згідно умов контракту товар не страхувався. Враховуючи, що згідно базису поставки DAP (Інкотермс 2010) жодна із сторін зовнішньоекономічної операції (МГЗ та ТОВ «ЛТК» Лидер») не мають зобов`язань з обов`язкового страхування, тому ТОВ «МГЗ» та ТОВ «ЛТК» Лидер» страхування не проводили.

Таким чином, якщо товар фактично не страхувався, про що декларантом надана письмова інформація, то твердження про відсутність інформації щодо страхування оцінюваного товару, за таких умов, є безпідставним.

За офіційними правилами тлумачення торгівельних правил ІНКОТЕРМС в редакції 2010 року термін DAP «поставка в місце призначення» означає, що продавець здійснює поставку товару у вказане місце призначення та за власний рахунок несе всі витрати щодо доставки товару до призначеного місця.

Умови поставки DAP покладають на продавця обов`язок нести всі витрати і ризики, пов`язані з транспортуванням товару до місця призначення, а зобов`язання щодо страхування товару відсутні.

Таким чином, відповідно до умов DAP Інкотермс-2010 страхування товару здійснюється за власним бажанням. При цьому страхування може бути здійснено продавцем, покупцем, ними двома, або зовсім не здійснюватись. Отже, термін DAP передбачає можливість, а не обов`язок страхування товару. Цей же термін означає, що витрати по доставці товару включаються до його ціни. Тобто, якщо страхування не здійснювалось, то вимоги щодо надання неіснуючих документів є необґрунтованими. За таких самих підстав є необґрунтованими вимоги митного органу щодо надання документів на підтвердження витрат на транспортування. Додатково колегія суддів зазначає, що, як у контракті, так і в специфікації № 1 на поставку 20000 т каменю (а.с. 40), зазначено, що поставка проводиться через прикордонний перехід ст. Суземка (эксп.) 204408 Зерново (эксп.) 334601. Колегія суддів вважає припущенням посилання апелянта на накладні та посилочні відомості (а.с. 41-44), як на доказ здійснення оплати ТОВ «ЛТК» Лидер» вартості транспортування лише до ст. Суземка.

Статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну, відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:

1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише уразі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм МК України.

Метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), закріплено в ст. 58 МК України.

Позивач надавав відповідачу: зовнішньоекономічний контракт та специфікації до нього; інвойс; згідно з якими, визначена загальна вартість товару за контрактом і будь-яких розбіжностей ці документи не містять.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що заявлена позивачем митна вартість товару відповідає ціні господарської операції.

Таким чином, позивачем надано відповідачу для митного оформлення імпортованого товару документи, які чітко ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні дані, що піддавалися обчисленню, які чітко підтверджували ціну товару, що підлягала сплаті покупцем на користь продавця, тобто підтверджували митну вартість товару за ціною договору, згідно вимог ч. ч. 4, 5 ст. 58 МК України.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги щодо не надання позивачем документу про наявність сплаченої неустойки та можливих збитків, з посиланням на порушення термінів оплати товару відповідно до умов контракту, за таких підстав.

За умовами п.п. 5.1 контракту № 18-345 від 31.10.2018 р. оплата товару покупцем здійснюється банківським переводом в російських рублях шляхом перерахування грошових коштів на рахунок продавця, відповідно до виставленим інвойсам на протязі п`яти робочих днів по факту відвантаження на підставі наданих залізничних накладених з відміткою станції відправлення. Відповідно до матеріалів справи (а.с. 41-44) відвантаження відбулось 04.01.2019 та 06.01.2019 р., оплата проведена 14.01.2019 р. (а.с. 33), тобто на п`ятий робочий день після відвантаження, оскільки 5, 6, 7, 12 та 13 січня 2019 року вихідні дні, а 8, 9, 10, 11, 14 січня 2019 року робочі дні.

Доводи апеляційної скарги щодо неможливості використання наданої при митному оформлені інформації про якісні та вартісні характеристики, яка розміщена на офіційному сайті ТОВ «ЛТК» Лидер», для підтвердження заявленої митної вартості оцінюваного товару внаслідок зазначення вартості товару у кубічних метрах, колегія суддів вважає такими, що спростовується матеріалами справи за таких підстав.

В наданій позивачем, при митному оформлені, інформації про якісні та вартісні характеристики, яка розміщена на офіційному сайті ТОВ «ЛТК» Лидер», для підтвердження заявленої митної вартості оцінюваного товару (а.с. 45-46), в розділі ціна щебеню вказано, що особа, яка бажає купити щебінь бачить його вартість у кубічних метрах, але для того, щоб обрахувати його вартість у тонах необхідно ціну за кубічний метр поділити на об`єм щебеню та помножити на його щільність. При цьому, митному органу був наданий паспорт якості (а.с. 47), в якому зазначена щільність щебеню. Зазначені обставини спростовують доводи митного органу щодо відсутності можливості здійснити перерахунок вартості за контрактною одиницею виміру «тонна».

Доводи апелянта щодо неможливості використання наданого позивачем платіжного документу у якості банківського документу через відсутність реквізитів банку та не засвідчення його банківською установою, колегія суддів вважає надуманими та такими, що спростовані матеріалами справи, з огляду на таке.

Відповідно до матеріалів справи (а.с. 33) платіжне доручення № 196 від 14.01.2019 року отримано системою «Клієнт-Банк», та підтверджено електронними підписами відповідальних осіб банку - ПАТ «Банк Восток». Також зазначене платіжне доручення містить реквізити як банку платника (позивача), так і банку отримувача коштів (поставщика товару).

Колегія суддів також вважає необґрунтованим посилання апелянта, при коригуванні вартості такого роду товару на наявність в ЄАС інформації про іншу митну вартість товарів по іншій митній декларації від 22.11.2018 р. № UA504010/2018/002968, оскільки митний орган в ЄАС бачить лише вартість товарів, країну походження та умови поставки за якою його було ввезено на митну територію України. Між тим при укладанні міжнародних контрактів та визначення вартості товарів, які будуть поставлятись, основоположним факторами визначення вартості є: умови оплати товару (попередня оплата або оплата з відстрочкою платежу), поточний об`єм поставки, довготривалість взаємовідносин з контрагентом та довготривалість та об`єм загальних поставок товару, місцезнаходження постачальника, транспорт яким поставляється товар, сезонні коливання, різниця в якості сировини, тощо. Отже вартість товарів для різних суб`єктів підприємницької діяльності в Україні з огляду на вищевикладені умови може бути різною. При цьому зазначені умови контрактів суб`єктів підприємницької діяльності митним органом не звіряються, у митного органу не має такої можливості.

Додатково колегія суддів звертає увагу, що Миколаївською митницею ДФС не було надано до суду копії митної декларації від 22.11.2018 р. № UA504010/2018/002968, на яку є посилання в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів.

Стосовно доводів апелянта щодо різниці в підписах керівника ТОВ «ЛТК» Лидер» у рахунку-фактурі (інвойсі) № 1 від 27.11.2018 р. та у контракті від 31.10.2018 р. № 18-345, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до електронного повідомлення митного органу на адресу позивача від 15.01.2019 року Миколаївська митниці повідомила про необхідність надання додаткових документів для підтвердження митної вартості товару (а.с. 22), а саме: 1) бухгалтерську документацію щодо оплати складових митної вартості (страхування); страховий поліс; 2) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями; 3) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором про поставку товару, митна вартість якого визначається.

Вказане повідомлення не містить вимогу щодо надання пояснень та їх документального підтвердження стосовно різниці в підписах керівника ТОВ «ЛТК» Лидер», що окрім іншого, зазначено підставою для прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товару. Колегія суддів зазначає, що у цьому випадку митний орган формально підійшов до виконання свого обов`язку, витребувавши весь перелік додаткових документів (ч.ч. 3, 4 ст. 53 МК України), оскільки не вказав, які саме обставини викликали сумніви у достовірності поданих позивачем документів та відомостей (наявність ознак підроблення, розбіжності), яких саме документів не вистачає, які саме документи необхідно додаткового подати та які саме обставини мають бути підтверджені цими документами. Такі формальні дії митного органу призвели до неможливості надання позивачем пояснень, зокрема щодо розбіжності у підпису, а тому виключно ця обставина не може бути правомірною підставою для прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів. Крім того, колегія суддів враховує пояснення позивача, надані під час апеляційного перегляду справи, про те, що рахунок-фактура (інвойс) № 1 від 27.11.2018 р. та контракт від 31.10.2018 р. № 18-345, окрім підписів посадових осіб підприємств, засвідчені печатками цих підприємств.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо не доведеності відповідачем обґрунтованості свого рішення стосовно неможливості застосування основного методу визначення митної вартості - за ціною договору. Тому, виходячи з привила, встановленого ч.3 ст.57 МК України, застосування відповідачем другорядного методу (за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів) визначення митної вартості товару є протиправним.

Доводи апеляційної скарги не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції. У ній також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки суду та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведеного аргументу.

Відповідно до ст. 242 КАС України, судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів визнає, що суд першої інстанції не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Миколаївської митниці ДФС залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2019 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Миколаївський глиноземний завод» до Миколаївської митниці ДФС про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні чи митному пропуску товарів і транспортних засобів через митний кордон України залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 25.07.2019 року.

Головуючий суддя Стас Л.В.
Судді Турецька І.О. Шеметенко Л.П.