Справа № 580/625/19
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/625/19 Суддя (судді) першої інстанції: А.М. Бабич
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Ісаєнко Ю.А., Лічевецького І.О.

за участю секретаря Такаджі Л.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області

на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2019 року

у справі № 580/625/19 (розглянуту у відкритому судовому засіданні)

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до відповідача Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області

про визнання протиправними та скасування рішень,

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2019 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Черкаській області, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 31.08.2018 (далі - ППР):

- № про збільшення йому грошового зобов`язання з податку на додану вартість (далі ПДВ) у сумі 575205,00 коп. (460164,00 грн. основний платіж та 115041,00 грн. штрафна (фінансова) санкція);

- № про збільшення йому грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб (далі ПДФО) у сумі 599302,08 коп. (399534,72 грн. основний платіж та 199767,36 грн. штрафна (фінансова) санкція);

- № про збільшення йому грошового зобов`язання з військового збору у сумі 49941,84 коп. (33294,56 грн. основний платіж та 16647,28 грн. штрафна (фінансова) санкція),

- вимоги від 31.08.2018 №Ф- про сплату боргу (недоїмки) в сумі 83470,25 грн., рішення від 31.08.2018 № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску (далі ЄВ) на суму 16694,05 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що спірні рішення прийняті відповідачем за відсутності порушення позивачем вимог податкового законодавства, не повністю досліджено первинні документи.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2019 року адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задоволено повністю. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Черкаській області від 31.08.2018 № в №, а також вимогу від 31.08.2018 №Ф- про сплату боргу (недоїмки) та рішення від 31.08.2018 №.

Крім того, 24 квітня 2019 року Черкаським окружним адміністративним судом ухвалено додаткове рішення, яким визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Черкаській області від 31.08.2018 №.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та додаткове рішення прийняті судом першої інстанції та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ`єктивність рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Позивачем подано відзив (заперечення) на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав вимоги та доводи апеляційної скарги та просив скасувати рішення суду першої інстанції й прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на порушення судом при винесенні рішення норм процесуального та матеріального права.

Представник позивача у судовому засіданні щодо задоволення вимог апеляційної скарги заперечив. Просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду слід залишити без змін, з наступних підстав.

Відповідно до положень статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі статтями 315, 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно розглянув справу, правильно встановив обставини справи, наданим доказам дав правильну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Позивач зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності з 09.04.2012 та перебуває на обліку ДПІ у м. Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, за наслідками розгляду заперечень позивача на акт документальної планової виїзної перевірки від 11.06.2018року Головним управлінням Державної фіскальної служби у Черкаській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 з питань, що стали предметом заперечення, за період діяльності з 01.01.2016 року по 31.12.2017 року. За результатом перевірки складено акт від 14.08.2018 №419/23-00-13-0214/ НОМЕР_1 (надалі - акт перевірки).

Проведеною перевіркою встановлено допущення позивачем порушень податкового законодавства, а саме:

- вимог п.198.5 ст.198 Податкового кодексу України (далі ПК України), в результаті чого занижено ПДВ на суму 460164грн.: за листопад 2016 року на суму 9670грн., грудень 2016 року 444385грн., за грудень 2017 року 6109грн.;

- п.п.177.2, 177.4 ст.177 ПК України щодо заниження ПДФО за 2016рік на суму 399534,72грн.;

- ст.ст.163, 168, п.16-1 підрозділу 10 розділу «Інші перехідні положення» ПК України щодо заниження військового збору за 2016 рік на суму 33294,56грн.;

- пп.1.2 п.1 ст.7 та абз.3 п.8 ст.9 Закону України від 8 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування» (далі ЗУ №2646), що призвело до заниження ЄВ за 2016 рік на суму 83470,25грн..

На підставі акта перевірки, Головним управлінням Державної фіскальної служби у Черкаській винесено:

- податкове повідомлення-рішення від 31.08.2018 № яким позивачу збільшено суму зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 575 205,00грн., в тому числі 460 16,00грн. за основним платежем та 115 041,00грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

- податкове повідомлення-рішення від 31.08.2018 №, яким позивачу збільшено суму зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за результатом річного декларування в сумі 599 302,08грн., в тому числі 399 534,72грн. за основним платежем та 199 767,36грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

- податкове повідомлення-рішення від 31.08.2018 №, яким позивачу збільшено суму зобов`язання із сплати військового збору в сумі 49 941,84грн., в тому числі 33 294,56грн. за основним платежем та 16 647,28грн. за штрафними (фінансовими) санкціями;

- податкову вимогу № Ф- від 31.08.2018 року щодо сплати єдиного внеску за 2016 рік в сумі 83 470,25грн.;

- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого ЄВ від 31.08.2018 №.

Не погоджуючись із зазначеними рішеннями податкового органу, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог та додаткове судове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що податковим органом не доведено допущення позивачем порушень податкового законодавства при формуванні валових витрат за рахунок придбаної та не реалізованої сирови.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема: визначають вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює Податковий кодекс України.

Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, визначається статтею 177 Податкового кодексу України.

Згідно п. 177.2 ст. 177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

Відповідно до змісту пункту 177.4 статті 177 ПК України, до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

- 177.4.1. витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

- 177.4.2. витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

- 177.4.3. суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом;

- 177.4.4. інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

Згідно з підпунктами «а», «б» пункту 185.1 статті 185 ПК України, об`єктом оподаткування є операції платників податку з: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу.

У свою чергу, датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг, згідно приписів норми пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України, вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Відповідно до п.п.184.7 ст. 184 ПК України, - якщо товари/послуги, необоротні активи, суми податку по яких були включені до складу податкового кредиту, не були використані в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, такий платник податку в останньому звітному (податковому) періоді не пізніше дати анулювання його реєстрації як платника податку зобов`язаний визначити податкові зобов`язання по таких товарах/послугах, необоротних активах виходячи із звичайної ціни відповідних товарів/послуг чи необоротних активів, крім випадків анулювання реєстрації як платника податку внаслідок реорганізації платника податку шляхом приєднання, злиття, перетворення, поділу та виділення відповідно до закону.

Пунктом 198.5 статті 198 ПК України встановлено, що платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 ПК).

Згідно з вимогами п.16-1 підрозділу 10 розділу «Інші перехідні положення» ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу.

Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Звільняються від оподаткування збором доходи, що згідно з розділом IV цього Кодексу не включаються до загального оподатковуваного доходу фізичних осіб (не підлягають оподаткуванню, оподатковуються за нульовою ставкою), крім доходів, зазначених у підпунктах 165.1.2, 165.1.18, 165.1.25, 165.1.52 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу.

Відповідно до вимог п. 168.1 ст.168 ПК України (оподаткування доходів, нарахованих (виплачених, наданих) платнику податку податковим агентом) податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Податок сплачується (перераховується) до бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом. Банки приймають платіжні документи на виплату доходу лише за умови одночасного подання розрахункового документа на перерахування цього податку до бюджету.

Якщо згідно з нормами цього розділу окремі види оподатковуваних доходів (прибутків) не підлягають оподаткуванню під час їх нарахування чи виплати, але не є звільненими від оподаткування, платник податку зобов`язаний самостійно включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу податку та подати річну декларацію з цього податку.

Якщо оподатковуваний дохід надається у негрошовій формі чи виплачується готівкою з каси податкового агента, податок сплачується (перераховується) до бюджету протягом трьох банківських днів з дня, що настає за днем такого нарахування (виплати, надання).

Якщо оподатковуваний дохід нараховується податковим агентом, але не виплачується (не надається) платнику податку, то податок, який підлягає утриманню з такого нарахованого доходу, підлягає перерахуванню до бюджету податковим агентом у строки, встановлені цим Кодексом для місячного податкового періоду.

Для цілей цього розділу та пункту 54.2 статті 54 цього Кодексу під терміном "граничний термін сплати до бюджету податку" розуміються строки сплати податку, визначені цим пунктом.

Платник податку, що отримує доходи від особи, яка не є податковим агентом, та іноземні доходи, відповідно до п. 168.2. ст.168 ПК України («Оподаткування доходів, нарахованих (виплачених, наданих) платнику податку особою, яка не є податковим агентом, та іноземних доходів») зобов`язаний включити суму таких доходів до загального річного оподатковуваного доходу та подати податкову декларацію за наслідками звітного податкового року, а також сплатити податок з таких доходів.

Особою, яка не є податковим агентом, вважається нерезидент або фізична особа, яка не має статусу суб`єкта підприємницької діяльності або не є особою, яка перебуває на обліку у контролюючих органах як особа, що провадить незалежну професійну діяльність.

Розрахунок податкових зобов`язань з оподатковуваного доходу платника податку, нарахованого у джерела його виплати, проводиться податковим агентом (у тому числі роботодавцем, органами Пенсійного фонду України).

Фізична особа, відповідальна згідно з вимогами цього розділу за нарахування та утримання податку, сплачує (перераховує) його згідно з підп. 168.4.4. п. 168.4. ст.168 ПК України до відповідного бюджету:

а) у разі коли така фізична особа є податковим агентом, - за місцем реєстрації у контролюючих органах;

б) у разі нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу майна резидентами та нерезидентами, посвідчення договорів дарування чи видачі свідоцтв про право на спадщину нерезидентам - за місцем нотаріального посвідчення таких договорів (одержання свідоцтв);

в) в інших випадках - за її податковою адресою;

відповідальність за своєчасне та повне перерахування сум податку до відповідного бюджету несе юридична особа або її відокремлений підрозділ, що нараховує (виплачує) оподатковуваний дохід;

відповідальність за своєчасне та повне перерахування сум податку до відповідного бюджету несе фізична особа у випадках, визначених цим розділом.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції висновки податкового органу щодо заниження зобов`язань з податку на додану вартість, та єдиного внеску обґрунтовано протиправним формуванням валових витрат за рахунок вартості сировини придбаної в 2016 році на суму 2219637,33 грн., жодним чином не реалізованої та відповідно не використаної у власній господарській діяльності.

Висновки податного органу щодо протиправного формування валових витрат податковим органом зроблено на підставі обставин встановлених актом контрольних замірів сировини та готової продукції від 02.08.2018 року., при цьому інших доводів в обґрунтування викладеної позиції не надано.

Зокрема, відповідачем встановлено, що позивачем у 2016 році придбано сировини всього 836458,34кг на суму 15632,57грн., у тому числі:1690,31 кв.м. (1690,31 *3,68-6220,34кг) на суму 126830,00грн.; 44048,00кг на суму 977899,89грн.; 786,19тонн (786190кг) на суму 14527788,46грн.

З зазначеного податковим органом визначено середню ціну придбаного 1кг сировини 18,689грн., крім того, з метою встановлення фактичної кількості списаної (використаної) сировини, використавши дані контрольних замірів (зважування) сировини та готової продукції, відповідачем встановлено, що у 2016 році позивач реалізував 676797,56кг листа гладкого, профнастилу, металочерепиці та планок на загальну суму без ПДВ 14634436,82грн.

З огляду на викладені обставини податковим органом зроблено висновки, що залишок придбаної сировини у 2016році повинен збільшитися на 2278471,46грн. Вказаний розмір коштів розраховано шляхом множення вищевказаної визначеної службовими особами відповідача середньої ціни 1кг сировини на різницю між вартістю придбаної у 2016році сировини та вартістю реалізованої готової продукції і подальшим зменшенням цього добутку на вартість реалізованих планок.

Колегія суддів погоджується із доводами суду першої інстанції щодо безпідставності застосування для висновків даних акту контрольного зважування у 2018році товару на складі позивача, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, документальну перевірку, уповноваженими посадовими особами проведено без дослідження реальності придбання сировини позивачем у 2016 році, не досліджено документи щодо кількості (ваги) придбаної сировини у 2016році, у тому числі залишки сировини саме за вагою нетто/брутто та в розрізі її виду (номенклатури).

Наданими до матеріалів справи засвідченими копіями актів форми №1-ВТ «Облік відходів та пакувальних матеріалів і тари», актів вилучення пакувальних матеріалів і тари за 2016 рік підтверджується ведення позивачем у 2016 році обліку гільз сталевих, упаковки сталевої, стрічки сталевої, піддону дерев`яного. Акт перевірки, на підставі якого прийнято спірні рішення, не містить аналізу врахування купівлі позивачем товару, як сировини для виробництва металевої продукції, в розрізі відповідного виду за вагою придбання та не досліджено його маси нетто/брутто. Зважаючи, що такий товар є різним, вага різних видів металів не є однаковою при однакових розмірах. Крім того, не досліджено під час податкової перевірки вага упаковки на такий товар.

Сировина із цинку та сталі за даними податкової перевірки її придбання має різну вартість. Тому розрахунок середньої вартості 1 кг придбаної сировини, здійснений посадовими особами відповідача, без врахування її виду та особливостей технологічного процесу переробки сировини у металопродукцію, у тому числі без дослідження кількості відходів, не є обґрунтованим та під час судового розгляду справи не доведено правових і фактичних підстав його здійснення відповідачем.

Під час податкової перевірки не встановлено фактів убутку (ваги та вартості відходів) під час виробництва відповідного виду товарів з металу. Акт перевірки не містить інформації про те, чи встановлено нестачу придбаної у 2016році згідно з видатковими накладними позивача сировини.

Крім того, суд звернув увагу, що акт контрольного зважування, який використаний для розрахунків ревізорів та висновків датовано 02.08.2018року, складений у присутності позивача та посадових осіб відповідача, не містить інформації про вартість товару та зважування такого виготовленого позивачем товару, як металочерепиця, профнастилу марок: ПК-57, ПН-45, - та планок, які у подальшому використані службовими особами відповідача для розрахунку вартості товару, якій мала відповідати використана у 2016 році сировина придбаного товару.

Матеріали податкової перевірки також не містять інформації про те, чи досліджувалися обставини повернення позивачем придбаної у 2016 році сировини та кількість фактично проданого товару з неї.

Відтак, зазначений розрахунок податкового органу для відповідних висновків не є обґрунтованим, а твердження позивача про неповноту проведення перевірки відповідачем є обґрунтованим.

Відповідачем не надано доказів щодо встановлення нестачі визначеної кількості сировини, натомість твердження про невикористання позивачем у господарській діяльності у 2016 році частини сировини без дослідження реальності її придбання, без даних інвентариції товарно-матеріальних цінностей, документального підтвердження нестачі на складі позивача за цей період та одночасно висновок про правильність її обліку щодо придбання та використання у 2017році, свідчать про необґрунтованість подальших розрахунків відповідача та необґрунтованість дій щодо зняття відповідної суми коштів з валових витрат позивача 2016року.

Колегія суддів зазначає, що податковим органом не наведено інших доводів, окрім висновків щодо завищення валових витрат, в підтвердження правомірності донарахування зобов`язань з податку на додану вартість, податку на доходи фізичних осіб, відтак спірні податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Також протиправною є спірна вимога податкового органу від 31.08.2018 №Ф- про сплату боргу (недоїмки) з ЄВ в розмірі 83470,25грн. (штраф і пеня 0грн.) та рішення від 31.08.2018 № про застосування штрафу 20% в розмірі 16694,05грн. за несплату ЄВ також є протиправними з огляду на таке.

Вказана вимога не містить заповненої інформації про те, станом на яку дату за позивачем рахується недоїмка (а.с.38 том 1). Рішення про застосування штрафу розраховане саме з цієї недоїмки.

Позивач, як фізична особа-підприємець згідно з п.4 ч.І ст.4 ЗУ №2464 є платником ЄВ.

Єдиний внесок для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, згідно з п.2 ч.І ст.7 ЗУ №2464 нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до ч.5 ст.8 ЗУ 2464 ЄВ для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Платники ЄВ, зазначені у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, відповідно до ч.8 ст.9 ЗУ №2646 зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний рік, до 10 лютого наступного року, крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування, які сплачують єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

При цьому висновки податкового органу щодо заниження позивачем єдиного внеску також обґрунтовано завищенням валових витрати, що, на його думку, вплинуло на базу нарахування податків і зборів за 2016 рік, і правильність таких висновків під час судового розгляду цієї справи не доведено, висновки про заниження ним ЄВ за 2016 рік на суму 83470,25грн., за що йому додатково нараховано штраф згідно зі спірним рішенням, спростовані доказами, а спірні рішення про їх донарахування є протиправними та підлягають скасуванню.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки гуртуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Враховуючи встановлені обставини та норми чинного законодавства України колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

При цьому апеляційна скарга не містять посилання на обставини, передбачені статтями 317-319 Кодексу адміністративного судочинства України, за яких рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, в зв`язку з чим апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись 34, 242, 243, 246, 308, 310, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 10 квітня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів із дня складання повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду у порядку ст.329-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: Ю.А. Ісаєнко

І.О. Лічевецький

Повний текст постанови виготовлено 25 липня 2019 року.