Справа № 460/1206/19
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2019-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2019 рокуЛьвів№ 857/6089/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Бруновської Н.В., Матковської З.М.,

з участю секретаря судового засідання Мельничук Б.Б.,

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 22 травня 2019 року з питань забезпечення позову у справі №460/1206/19 за позовом ОСОБА_1 до Здолбунівської міської ради Рівненської області про визнання протиправними та скасування рішень (ухвалу суду першої інстанції винесено суддею Недашківською К.М. в м. Рівне Рівненської області 22.05.2019 року), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , заявник) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Здолбунівської міської ради Рівненської області (далі - відповідач), в якому просить визнати протиправними та скасувати рішення Здолбунівської міської ради Рівненської області від 18.12.2018 №817 «Про розгляд звернення громадянина ОСОБА_1 », від 18.12.2018 №840 «Про включення земельної ділянки несільськогосподарського призначення до переліку ділянок, що підлягають продажу у власність на земельному аукціоні по АДРЕСА_1 (район Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Екорембуд ЛТД»)».

Одночасно з позовною заявою позивач подав заяву про забезпечення позову шляхом зупинення рішення Здолбунівської міської ради Рівненської області №840 від 18.12.2018 «Про включення земельної ділянки несільськогосподарського призначення до переліку ділянок, що підлягають продажу у власність на земельному аукціоні по АДРЕСА_2 8 АДРЕСА_1 (район Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Екорембуд ЛТД»), заборонивши відповідачу розробляти та погоджувати проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,65 га по АДРЕСА_1 (район Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Екорембуд ЛТД») та виставляти вказану земельну ділянку для продажу на земельному аукціоні.

Позивач вказує, що невжиття заходів забезпечення позову загрожує його правам, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. У випадку реалізації оскаржуваного рішення органу місцевого самоврядування, як зазначає позивач, спірна земельна ділянка підлягатиме продажу на аукціоні, що фактично ускладнить поновлення прав позивача на вказану земельну ділянку. Крім того, позивач наголошує на очевидних ознаках протиправності оскаржуваного рішення органу місцевого самоврядування, оскільки на земельній ділянці, яка виставлена на продаж, знаходяться об`єкти нерухомого майна, що належать позивачу на праві приватної власності. Тому, заявник просить вжити заходи забезпечення позову.

Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 22 травня 2019 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову залишено без задоволення.

Не погодившись із вказаною ухвалою, її оскаржив ОСОБА_1 , який покликаючись на те, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням норм матеріального і процесуального права, просить ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 22 травня 2019 року з питань забезпечення позову скасувати та прийняти нову постанову, якою заяву про забезпечення позову задовольнити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані тими ж доводами, що і заява про забезпечення позову.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Так, відповідно до частини першої статті 150 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.

Згідно з частиною другою цієї статті забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Для забезпечення адміністративного позову суд може вживати заходи шляхом: зупинення дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; заборони відповідачу вчиняти певні дії; встановлення обов`язку відповідача вчинити певні дії; заборони іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; зупинення стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку (ч.1 ст. 151 КАС України).

Водночас, при розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх тверджень, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Аналіз вищенаведених норм дозволяє дійти висновку, що забезпечення адміністративного позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог. Вжиття заходів забезпечення адміністративного позову нерозривно пов`язано з підставами та предметом адміністративного позову і ними обумовлюється. Забезпечення позову допускається, якщо невжиття цих заходів може ускладнити або привести до неможливості виконання рішення суду.

Залишаючи заяву про забезпечення позову без задоволення, суд першої інстанції зазначає, що поданими заявником доказами не підтверджуються доводи про те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи взагалі унеможливити виконання рішення суду, а так само ускладнити і ефективний захист і унеможливити поновлення порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Підстави для вжиття заходів забезпечення позову є оціночними, тому містять небезпеку для застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Суд повинен у кожному випадку, виходячи з конкретних доказів, наявних в справі встановити, чи є хоча б одна з названих обставин, і оцінити, чи не може застосуванням заходів забезпечення позову бути завдано ще більшої шкоди, ніж та, якій можна запобігти.

Інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів позивача в адміністративному процесі, механізмом, що покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого у адміністративній справі. В ухвалі про забезпечення позову суд наводить мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Поданими заявником доказами підтверджуються доводи про те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи взагалі унеможливити виконання рішення суду, а так само ускладнити і ефективний захист і унеможливити поновлення порушених прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

Згідно з статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Стаття перша Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 № ETS N 005 (далі - Конвенція) встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

Відповідно до статті 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Зокрема, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При чому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини, у справі ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Позивач слушно зазначає, що у випадку реалізації рішення Здолбунівської міської ради Рівненської області від 18.12.2018 №840 «Про включення земельної ділянки несільськогосподарського призначення до переліку ділянок, що підлягають продажу у власність на земельному аукціоні по АДРЕСА_1 (район Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Екорембуд ЛТД»)» він фактично буде позбавлений можливості захистити свої порушені права, якщо позов буде задоволено.

Як видно з відокремлених матеріалів справи, позивач володіє на праві власності об`єктом незавершеного будівництва на території земельної ділянки, яка відповідно до оскаржуваного рішення відповідача від 18.12.2018 № 840 підлягає продажу на аукціоні, і має намір безоплатно отримати частину цієї земельної ділянки у власність.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про існування передбачених частиною першою статті 150 КАС України підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Одним із способів забезпечення позову є передбачене частиною першою статті 151 КАС України зупинення дії індивідуального акта. Отже, до вирішення справи по суті, слід зупинити дію рішення Здолбунівської міської ради Рівненської області від 18.12.2018 №840 «Про включення земельної ділянки несільськогосподарського призначення до переліку ділянок, що підлягають продажу у власність на земельному аукціоні по АДРЕСА_1 (район Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Екорембуд ЛТД»)».

Водночас, суд зазначає, що вжиття судом заходів забезпечення позову жодним чином не вплине на можливість реалізації відповідачем своїх функцій після розгляду справи по суті.

Тому, ухвала суду про вжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення не скасовує чинність останнього, не змінює обсягу прав та обов`язків сторін у спорі, а лише тимчасово забороняє застосування передбачених таким актом заходів до вирішення спору по суті.

Заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співмірними заявленим позовним вимогам, мають бути безпосередньо пов`язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів сторони по справі або пов`язаних з нею інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника), тобто прийняття такого рішення доцільно та можливе лише в разі наявності достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття таких заходів може в майбутньому ускладнити виконання судового рішення чи привести до потреби докласти значні зусилля для відновлення прав позивача.

З огляду на викладене, вимога позивача про заборону міській раді виставляти земельну ділянку для продажу на аукціоні є похідною від вимоги про зупинення оскаржуваного рішення, такою, що самостійного значення не несе, тому колегія суддів вважає, що у даних правовідносинах достатнім заходом забезпечення позову є зупинення дії оскаржуваного рішення

Щодо вимоги заборонити відповідачу розробляти та погоджувати проект із землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,65 га по АДРЕСА_2 8 АДРЕСА_1 (район Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Екорембуд ЛТД») то така не підлягає задоволенню, оскільки не стосується предмета спору.

При розгляді апеляційної скарги та перегляді заяви про забезпечення позову суд надає оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників процесу; наявності зв`язку між конкретним видом, що застосовується для забезпечення позову, і предметом позовних вимог, зокрема, чи спроможний такий вид забезпечення позову забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі його задоволення.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції вбачає підстави для забезпечення адміністративного позову згідно статті 150 КАС України, доводи, які навів скаржник є обґрунтованими, наведено переконливі підстави для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, надано суду належні та допустимі докази наявності очевидної небезпеки правам, свободам та інтересам позивача, неможливості або ускладнення захисту їх без вжиття заходів забезпечення позову.

Відтак оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення заяви позивача про забезпечення позову частково.

Відповідно до частини першої статті 312 КАС України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Пунктом 2 частини першої статті 315 КАС України встановлено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Отже, оскаржувана ухвала суду першої інстанції прийнята з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, порушенням норм матеріального права, що відповідно до статті 317 КАС України, є підставою для скасування та прийняття нової постанови.

Керуючись статтями 150, 151, 308, 310, 312, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 22 травня 2019 року з питань забезпечення позову у справі №460/1206/19 скасувати, прийняти нову, якою заяву про забезпечення позову задовольнити частково.

Зупинити дію рішення Здолбунівської міської ради Рівненської області від 18.12.2018 №840 «Про включення земельної ділянки несільськогосподарського призначення до переліку ділянок, що підлягають продажу у власність на земельному аукціоні по АДРЕСА_1 (район Товариства з обмеженою відповідальністю фірма «Екорембуд ЛТД»)».

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді Н. В. Бруновська
З. М. Матковська
Повне судове рішення складено 25.07.2019