Справа № 240/3753/19
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2019-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

24 липня 2019 року № 240/3753/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Маруліної Л.О., секретаря судового засідання Яцеленко Ю.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі також - відповідач, Департамент ДВС), в якому просить:

- визнати протизаконною бездіяльність Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у зв`язку із не надсиланням постанови від 30.11.2018 року про закінчення виконавчого провадження №55509964 на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 31.05.2018 року і виконавчого листа № 826/12566/16 у строк встановлений Законом України «Про виконавче провадження»;

- визнати протиправною бездіяльність Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у зв`язку із не надсиланням за заявою від 01.02.2019 року постанови від 30.11.2018 року про закінчення виконавчого провадження №55509964 на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 31.05.2018 року і виконавчого листа № 826/12566/16;

- визнати незаконними дії Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про ухвалення 30.11.2018 року постанови про закінчення виконавчого провадження №55509964 на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 31.05.2018 року і виконавчого листа № 826/12566/16;

- скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 30.11.2018 року про закінчення виконавчого провадження №55509964 на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 31.05.2018 року і виконавчого листа № 826/12566/16;

- зобов`язати Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України поновити виконавче провадження №55509964 на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 31.05.2018 року і виконавчого листа № 826/12566/16.

Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду від 30.03.2019 року передано позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльності, протизаконною постанови про закінчення виконавчого провадження, скасування постанови, зобов`язання вчинити певні дії, подання звіту про виконання судового рішення на розгляд Окружного адміністративного суду м. Києва.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 24.05.2019 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено справу до розгляду в судовому засіданні на 03.06.2019 року. Витребувано у відповідача належним чином засвідчені копії виконавчого провадження ВП №55509964. Зобов`язано відповідача подати до суду належним чином засвідчені копії виконавчого провадження ВП №55509964 та відзив відповідно до статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України, який, з урахуванням вимог статей 269, 287 КАС України у строк до початку судового засідання у цій справі.

У судове засідання 03.06.2019 року прибув позивач. Відповідачем, належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, відповідно до Довідки про направлення документів засобами електронної пошти від 31.05.2019 року, участь уповноваженого представника не забезпечено.

Позивачем позовні вимоги підтримано та обґрунтовано наступним.

Позивач, який є стягувачем у виконавчому провадженні №56879989, вважає, що державним виконавцем Департаменту ДВС протиправно винесено постанову від 30.11.2018 року про закінчення виконавчого провадження №56879989, оскільки фактично, постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 31.05.2018 року у справі №826/12566/16 та виконавчий лист від 26.06.2018 року №826/12566/16 боржником не виконано. Крім іншого, вказану постанову державним виконавцем позивачу не направлено ні після її винесення, ні після звернення останнього до Департаменту ДВС із листом від 01.02.2019 року.

Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач просить суд задовольнити вимоги в повному обсязі.

Заслухавши вступне слово позивача, враховуючи те, що відповідачем не надано у встановлений судом строк витребуваних копій матеріалів виконавчого провадження, судом відкладено розгляд справи до 13.06.2019 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 03.06.2019 року витребувано повторно у Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України належним чином засвідчені копії виконавчого провадження ВП №55509964, які зобов`язано відповідача подати до канцелярії суду до 11 червня 2019 року. Попереджено відповідача, що у разі невиконання цієї ухвали суду у строк, встановлений судом, вирішити питання щодо застосування заходів процесуального примусу до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у судовому засіданні 13.06.2019 року. Через канцелярію суду 13.06.2019 року відповідачем подано копії виконавчого провадження №58679989.

У судове засідання 13.06.2019 року прибули позивач та державний виконавець Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кудрановський Ю.В. (далі також - державний виконавець).

Державним виконавцем повідомлено суду, що позивачем помилково у позові, зокрема, прохальній частині, вказано не вірний номер виконавчого провадження.

Ознайомившись із копією матеріалів виконавчого провадження №58679989, судом встановлено, а позивачем підтверджено, що останнім помилково у позовних вимогах зазначено виконавче провадження №55509964 замість №58679989. Отже, суд дійшов висновку розглядати позовні вимоги щодо виконавчого провадження №58679989.

Дослідивши матеріали виконавчого провадження, судом встановлено відсутність доказу направлення відповідачем позивачу оскаржуваної постанови від 30.11.2018 року про закінчення виконавчого провадження №58679989, з огляду на що, судом оголошено перерву у судовому засіданні та зобов`язано відповідача надати вказаний доказ у наступне судове засідання, призначене на 20.06.2019 року.

Через канцелярію суду 20.06.2019 року позивачем подано заяву про відвід судді.

У судове засідання 20.06.2019 року прибули позивач та відповідач.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.06.2019 року заяву ОСОБА_1 про відвід судді Маруліної Л.О. визнано необґрунтованою. Зупинено провадження у справі №240/3753/19 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови, протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, до вирішення заяви про відвід судді Маруліної Л.О. Передано заяву ОСОБА_1 про відвід судді Маруліної Л.О. для вирішення іншим складом суду у порядку, встановленому частиною першою статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.07.2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді від участі у розгляді адміністративної справи №240/3753/19 відмовлено.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.07.2019 року поновлено провадження у справі №240/3753/19 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування постанови, протиправними дій, зобов`язання вчинити дії. Подальший розгляд справи ухвалено здійснювати зі стадії, на якій провадження було зупинено. Призначено судове засідання на 18.07.2019 року.

У судове засідання 18.07.2019 року прибули позивач та представник відповідача.

Позивачем заявлено клопотання про залишення позову без розгляду.

Судом роз`яснено позивачу положення частини другої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якого заяву про залишення позову без розгляду може бути подано лише до початку розгляду справи по суті.

З огляду на те, що відповідно до частини другої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання, в той час, як перше судове засідання відбулося 03.06.2019 року, та розгляд справи по суті розпочато, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання позивача про залишення позову без розгляду.

Судом досліджено докази у справі та оголошено про вихід у нарадчу кімнату для прийняття рішення у справі, орієнтовний час проголошення якого призначено на 24.07.2019 року.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 20.07.2019 року постановлено вийти з нарадчої кімнати по справі №240/3753/19. Продовжено здійснення розгляду справи №240/3753/19 зі стадії дослідження доказів. Призначено судове засідання на 24.07.2019 року.

У судове засідання 24.07.2019 року сторони не прибули.

Згідно з частиною четвертою статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частини першої статті 271 Кодексу адміністративного судочинства України у судовому засіданні 24.07.2019 року проголошено повне судове рішення.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Окружним адміністративним судом міста Києва видано виконавчий лист від 26.06.2018 року №826/12566/16, відповідно до якого ОСОБА_1 є стягувачем, Міністерство оборони України - боржником.

Відповідно до частини рішення, що підлягає примусовому виконанню, зобов`язано Міністерство оборони України належним чином розглянути запит ОСОБА_1 від 18.05.2016 року №567/ЗПІ, надавши повну та обґрунтовану відповідь по суті порушених у даних запиті питань.

На підставі заяви ОСОБА_1 від 18.07.2018 року про відкриття виконавчого провадження на виконання виконавчого листа, старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кудрановським Ю.В. винесено постанову від 31.07.2018 року про відкриття виконавчого провадження №56879989.

Постановою державного виконавця від 05.09.2018 року за невиконання без поважних причин рішення суду у встановлений строк накладено на боржника Міністерство оборони України штраф на користь держави у розмірі 5100 грн. та винесено вимогу державного виконавця від 05.09.2018 року №56879989/20.1-14.

Постановою державного виконавця від 08.10.2018 року за невиконання повторно без поважних причин рішення суду у встановлений строк накладено на боржника Міністерство оборони України штраф на користь держави у розмірі 10 200 грн.

Листом від 11.10.2018 року №32369-33-18 представником Міністерства оборони України повідомлено державного виконавця по фактичне виконання рішення суду в повному обсязі, з огляду на що, просить закінчити виконавче провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» в додатках до якого долучено відповідь Міністерства оборони України від 04.10.2018 року №303/4/2078 на запит ОСОБА_1 від 18.05.2016 рок №567/ЗПІ.

Постановою державного виконавця від 30.11.2018 року закінчено виконавче провадження №56879989 на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

01.02.2019 року позивач звернувся до державного виконавця із заявою про надіслання копії постанов та вимог виконавчого провадження №56879989 (вх.М-1963 від 04.02.2019 року).

Листом Департаменту ДВС від 12.02.2019 року №20.1-56879989/14 щодо надання відповіді на заяву ОСОБА_1 від 01.02.20119 року останньому роз`яснено право на ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження як сторони виконавчого провадження.

Вважаючи постанову про закінчення виконавчого провадження та дії відповідача щодо не надіслання вказаної постанови протиправними, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Закон України від 02.06.2016 року № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження» (далі - Закон №1404) (із змінами і доповненнями) визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону №1404 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Поряд з цим, Законом України від 02.06.2016 року № 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» (із змінами і доповненнями) (далі також - Закон №1403) визначено основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону №1404 відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Частиною першою, абзацами другим, третім частини п`ятої статті 13 Закону №1404 встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

За порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавці несуть відповідальність в порядку, встановленому законом.

Порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 15 Закону №1404 сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Відповідно до частин першої, другої статті 18 Закону №1404 виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; 2) надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 26 Закону №1404 виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Відповідно до частин першої, другої статті 63 Закону №1404 за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

Так, судом встановлено, що постановою державного виконавця від 31.07.2018 року відкрито виконавче провадження №56879989 з метою примусового виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 31.05.2018 року у справі №826/12566/16, на підставі кого видано виконавчий лист від 26.06.2018 року №826/12566/16, відповідно до якого ОСОБА_1 є стягувачем, Міністерство оборони України - боржником.

Відповідно до змісту резолютивної частини вказаного судового рішення, визнано протиправною бездіяльність Міністра оборони України в частині ненадання відповіді у порядку і у спосіб, встановлений Законом України «Про доступ до публічної інформації» на запит ОСОБА_1 від 18.05.2016 року №567/ЗПІ. Зобов`язано Міністерство оборони України належним чином розглянути запит ОСОБА_1 від 18.05.2016 року №567/ЗПІ, надавши повну та обґрунтовану відповідь по суті порушених у даних запиті питань.

Відповідно до змісту копії запиту ОСОБА_1 від 18.05.2018 року №567/ЗПІ, позивач просить «…Міністерство оборони України надати копії документів і рішень Міністра оборони України, начальника Київського гарнізону про виділення і закупівлю постійного жилого приміщення у період 2014-2016 років в гарнізоні м. Києва та Київському гарнізоні військовослужбовцям - учасникам бойових дій, які отримали поранення. Прощу окремо вказати по категоріям: - учасникам бойових дій, які приймали участь в бойових діях на сході України і які отримали поранення у 2014-2016 роках; - учасникам бойових дій, які отримали поранення у 2014-2016 роках при захисті Батьківщини в боях на сході України; - учасникам бойових дій, які отримали поранення при захисті Батьківщини».

З копій матеріалів виконавчого провадження судом встановлено, що листом від 11.10.2018 року №32369-33-18 представником Міністерства оборони України повідомлено державного виконавця по фактичне виконання рішення суду в повному обсязі, з огляду на що, просить закінчити виконавче провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» в додатках до якого долучено відповідь Міністерства оборони України від 04.10.2018 року №303/4/2078 на запит ОСОБА_1 від 18.05.2016 рок №567/ЗПІ.

Так, відповідно до змісту копії відповіді Міністерства оборони України від 04.10.2018 року №303/4/2078 на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду увід 31.05.2018 року у справі №826/12566/16 та виконавчого листа від 26.06.2018 року №826/12566/16 на запит ОСОБА_1 від 18.05.2016 рок №567/ЗПІ, яка міститься у матеріалах виконавчого провадження та матеріалах справи, встановлено, що боржником повідомлено стягувача про те, що оскільки Порядком використання коштів, передбачених у державному бюджеті на будівництво (придбання) житла для військовослужбовців, та осіб рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.02.2011 року №147 (із змінами) закупівля квартир для категорій: учасники бойових дій, які приймали участь в бойових діях на сході України і які отримали поранення у 2014-2016 роках, учасники бойових дій, які отримали поранення у 2014-2016 роках при захисті Батьківщини в боях на сході України, учасники бойових дій, які отримали поранення при захисті Батьківщини, не здійснювалася, з огляду на що, надати копії відповідних рішень не має можливості. Також повідомлено, що окремих рішень щодо закупівлі квартир для забезпечення вказаних категорій керівництвом Міністерства оборони України та гарнізону м. Києва не приймалося. Разом з тим, стягувачу направлено копії: витягу з протоколу №16 засідання Об`єднання житлової комісії Тилу, Озброєння та Головного управління оперативного забезпечення Збройних Сил України від 24.05.2016 року; посвідчення НОМЕР_3 , довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України; витягу з протоколу №10 засідання житлової комісії гарнізону м. Києва від 25.05.2016 року.

Дослідивши копії вказаних копій документів, направлених божником стягувачу, судом встановлено, що за змістом вони відповідають характеру запитуваної інформації ОСОБА_1 у запиті від 18.05.2016 року №567/ЗПІ.

Отже, слід дійти висновку, що Міністерством оборони України, як боржником у виконавчому провадженні, виконано постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 31.05.2018 року у справі №826/12566/16 належним чином, оскільки відповідь Міністерства оборони України від 04.10.2018 року №303/4/2078 є обґрунтованою та повною.

Відповідно до пункту 9 частини першої, частин другої, третьої статті 39 Закону №1404 виконавче провадження підлягає закінченню у разі: фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

У випадках, передбачених пунктами 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.

Згідно з частиною першою статті 40 Закону №1404 у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

На підставі отриманого листа боржника від 04.10.2018 року №303/4/2078, постановою державного виконавця від 30.11.2018 року закінчено виконавче провадження №56879989 на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Враховуючи викладене, судом встановлено правильність висновків державного виконавця щодо фактичного виконання Міністерством оборони України постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 31.05.2018 року у справі №826/12566/16 та виконавчого листа від 26.06.2018 року №826/12566/16, пред`явленого для примусового виконання у виконавчому провадженні №56879989, з огляду на що, суд дійшов висновку про правомірність та законність винесення державним виконавцем постанови від 30.11.2018 року про закінчення виконавчого провадження №56879989.

Отже, позовні вимоги в частинах:

- визнати незаконними дії Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про ухвалення 30.11.2018 року постанови про закінчення виконавчого провадження №55509964 на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 31.05.2018 року і виконавчого листа № 826/12566/16;

- скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 30.11.2018 року про закінчення виконавчого провадження №55509964 на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 31.05.2018 року і виконавчого листа № 826/12566/16, задоволенню не підлягають, оскільки державним виконавцем дотримано вимоги Закону №1404 в частині наявності підстав для закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону №1404.

Крім іншого, не підлягає й задоволенню позовна вимога щодо зобов`язання Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України поновити виконавче провадження №55509964 на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 31.05.2018 року і виконавчого листа № 826/12566/16, як похідної від попередньо вказаних позовних вимог, та за відсутності підстав для поновлення виконавчого провадження №56879989.

Щодо позовної вимоги про визнання протизаконною бездіяльності Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у зв`язку із не надсиланням постанови від 30.11.2018 року про закінчення виконавчого провадження №55509964 на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 31.05.2018 року і виконавчого листа № 826/12566/16 у строк встановлений Законом України «Про виконавче провадження», суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 28 Закону №1404 передбачено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Дослідивши матеріали справи судом встановлено відсутність доказів направлення державним виконавцем постанови від 30.11.2018 року про закінчення виконавчого провадження на адресу позивача, з огляду на що, суд дійшов висновку, що вказана вище позовна вимога підлягає задоволенню.

Разом з тим, суд зауважує, що не направлення відповідачем постанови від 30.11.2018 року про закінчення виконавчого провадження позивачу не може слугувати підставою для скасування цієї постанови, оскільки судом встановлено правомірність її винесення по суті.

Щодо позовної вимоги про визнання протиправною бездіяльності Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у зв`язку із не надсиланням за заявою від 01.02.2019 року постанови від 30.11.2018 року про закінчення виконавчого провадження №55509964 на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 31.05.2018 року і виконавчого листа № 826/12566/16, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що 01.02.2019 року позивач звернувся до державного виконавця із заявою про надіслання копій постанов та вимог виконавчого провадження №56879989 (вх.М-1963 від 04.02.2019 року), в якій просить: «надіслати поштою копії всіх постанов і вимог Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, прийнятих у 2018 році на виконання виконавчого листа 826/12566/16, виданого 26.06.2018 року Окружним адміністративним судом міста Києва про зобов`язання Міністерства оборони України належним чином розглянути запит ОСОБА_1 від 18.05.2016 року №567/ЗПІ, надавши повну та обґрунтовану відповідь по суті порушених у даному запиті питань».

Листом Департаменту ДВС від 12.02.2019 року №20.1-56879989/14 щодо надання відповіді на заяву ОСОБА_1 від 01.02.2019 року останньому роз`яснено право на ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження як сторони виконавчого провадження на підставі частини першої статті 19 Закону №1404.

Згідно з частиною першою статті 19 Закону №1404 сторони виконавчого провадження та прокурор як учасник виконавчого провадження мають право ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження, робити з них виписки, знімати копії, заявляти відводи у випадках, передбачених цим Законом, мають право доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження, право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність виконавця у порядку, встановленому цим Законом, надавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, брати участь у вчиненні виконавчих дій, надавати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань інших учасників виконавчого провадження та користуватися іншими правами, наданими законом.

Отже, відповідачем надано роз`яснення позивачу щодо його права ознайомитися із матеріалами виконавчого провадження.

Також, суд приймає твердження відповідача, що Законом №1404 не передбачено повторного направлення/видачі постанов державного виконавця, винесених у межах виконавчого провадження.

Крім іншого, суд зауважує, що спосіб захисту позивача, шляхом визнання протиправною бездіяльності Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у зв`язку із не надсиланням за заявою від 01.02.2019 року постанови від 30.11.2018 року про закінчення виконавчого провадження №56879989 на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 31.05.2018 року і виконавчого листа № 826/12566/16, не відповідає вимогам ОСОБА_1 , викладеним у заяві від 01.02.2019 року, адресованої начальнику відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України.

Так, позивачем не було зазначено про не отримання останнім саме постанови від 30.11.2018 року про закінчення виконавчого провадження, що спонукало його звернутися із вказаною заявою, в той час, як позивач, відповідно до змісту заяви від 01.02.2019 року, мав намір отримати усі винесені відповідачем процесуальні документи у межах виконавчого провадження №56879989, з огляду на що, державним виконавцем правомірно листом від 12.02.2019 року №20.1-56879989/14 надано роз`яснення ОСОБА_1 про можливість ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження для зняття необхідних стягувачу копій.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги, викладеної позивачем у редакції "визнати протиправною бездіяльність Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у зв`язку із не надсиланням за заявою від 01.02.2019 року постанови від 30.11.2018 року про закінчення виконавчого провадження №55509964 на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 31.05.2018 року і виконавчого листа № 826/12566/16".

Виходячи з положень частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Частиною першою статті 6 Конвенції гарантовано право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У справі «Горнсбі проти Греції» Європейським судом з прав людини в пункті 40 рішення зазначено, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (пункт 68 рішення у справі «Піалопулос та інші проти Греції»).

Європейський суд з прав людини в пункті 26 рішення у справі "Глоба проти України" відзначає, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia, захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати (див., наприклад, рішення у справі «Бурдов проти Росії» (Burdov v. Russia), заява №59498/00, пункт 34, ECHR 2002-III, та рішення від 06.03.2003 року у справі "Ясюнієне проти Литви", заява № 41510/98, пункт 27). Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (див. рішення від 07.06.2005 року у справі «Фуклев проти України» (Fuklev v. Ukraine), заява № 71186/01, п. 84).

В пункті 27 рішення у справі «Глоба проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції.

Конституційний Суд України також неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року № 11-рп/2012).

Конституційний Суд України бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, в рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

Таким чином, право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Статтею 124 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Пунктом 6 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.12.2010 року № 3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» зазначено, що судам необхідно враховувати, що постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та накладення штрафу належать до видів відповідальності за невиконання рішення самостійно та за невиконання без поважних причин рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії.

Отже, оцінюючи дії саме державного виконавця, вчинені в межах виконавчого провадження №56879989, суд дійшов висновку, що державним виконавцем правомірно винесено постанову від 31.11.2018 року про закінчення виконавчого провадження №56879989, водночас, не надано підтвердження здійснення усіх передбачених Законом №1404 дій щодо повідомлення позивача про винесену постанову.

Зважаючи на всі наведені обставини в їх сукупності та враховуючи, що судом не виявлено порушень відповідачем вимог законодавства, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись статтями 2, 6, 9, 11, 73 - 78, 90, 241- 246, 250, 271, 287, 296-297 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України у зв`язку із не надсиланням постанови від 30.11.2018 року про закінчення виконавчого провадження №56879989 на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 31.05.2018 року і виконавчого листа № 826/12566/16 у строк встановлений Законом України «Про виконавче провадження».

3. В іншій частині відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими статтями 287, 293, 295 - 297 КАС України.

Згідно частиною шостою статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційні скарги на судові рішення у справах, визначених цією статтею, можуть бути подані протягом десяти днів з дня їх проголошення.

У відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 246 Кодексу адміністративного судочинства України:

Позивач: ОСОБА_1 (іпн. НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 );

Відповідач: Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (, адреса: 01001, м. Київ, вул. Городецького, 13).

Повне рішення складено 24.07.2019 року.

Суддя Л.О. Маруліна