Справа № 160/8825/18
Суддя: Круговий О.О.
Дата ухвалення: 2019-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

23 липня 2019 року м. Дніпросправа № 160/8825/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),

суддів: Прокопчук Т.С., Шлай А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2019 року (суддя суду першої інстанції Букіна Л.Є.), прийняте в порядку спрощеного провадження в м. Дніпро без виклику сторін, в адміністративній справі №160/8825/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, Дніпровської міської ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом, в якому просила суд зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області розглянути питання про погодження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для здійснення державної реєстрації земельної ділянки з наданням витягу з Державного земельного кадастру на земельну ділянку площею 0,010 га і зобов`язати Дніпровську міську раду розглянути питання про передачу у власність позивача земельної ділянки площею 0,010 га.

В обґрунтування позову позивач зазначив про протиправність прийнятого відповідачем-2 рішення, якою ОСОБА_1 відмовлено у державній реєстрації земельної ділянки з видачею витягу з Державного земельного кадастру з підстав невідповідності поданих документів вимогам, встановленим Законом України «Про Державний земельний кадастр» і Порядком ведення Державного земельного кадастру. На думку позивача, не надання згоди суміжним землекористувачем не може бути перепоною у затвердженні технічної документації, за умови її (технічної документації) відповідності вимогам земельного законодавства України. Також зазначив, що у складі технічної документації державному реєстратору надавались відповідні документи, які підтверджують загальну площу змеленої ділянки на рівні 0,1 га.. З підстав викладеного вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2019 року в задоволенні адміністративного позову - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції вимог норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована фактично доводами адміністративного позову.

Від Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він посилаючись на правомірність прийнятого ним рішення, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача без задоволення.

Від Дніпровської міської ради також надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому відповідач зазначає, що позивач не зверталась до нього із жодними заявами про передачу у власність земельної ділянки, відповідно відповідачем не приймалось жодних рішень та не вчинялось дій, що могли б бути предметом судового оскарження, а позов ОСОБА_1 в цій частині є передчасним.

Також, Дніпровською міською радою було подано клопотання про розгляд справи за участю сторін.

Розглянувши зазначене клопотання, з огляду на незначну складність даної справи, а також те, що судом першої інстанції справа була розглянута без виклику сторін, з урахуванням приписів ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення означеного клопотання, та вважає за необхідне розглядати справу в порядку письмового провадження з метою найскорішого її вирішення.

Дослідивши обставини справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено і підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 отримано у порядку спадкування домоволодіння АДРЕСА_1 (свідоцтво про право на спадщину за законом від 06.06.2007 року НОМЕР_1. Згідно Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 14372763, на земельній ділянці площею 600 кв.м., розташований житловий будинок, шлакобетон, зазначений в плані літерою А-1, житловою площею - 16,2 кв.м., загальною площею - 44,1 кв.м., літня кухня, шлакоблок, зазначена в плані літерою Б; сарай, шлакобетон, зазначений в плані літерою В, вбиральня, цегла, зазначена в плані літерою Г; сарай (тимчасовий, дощаний, зазначений в плані літерою Д: сарай (тимчасовий), дощаний, зазначений в плані літерою Е; сарай (тимчасовий), дощаний, зазначений в плані літерою 3; душ, цегла, зазначений в плані літерою И; сарай (тимчасовий, дощаний , зазначений в плані літерою К; навіс, зазначений в плані літерою Л; навіс, зазначений в плані літерою М; сарай (тимчасовий), дощаний , зазначений в плані літерою Н; споруди 1-7.1.

За замовленням позивача, ТОВ "Геопроектінвест" розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки внатурі (на місцевості) за адресою: АДРЕСА_1 .

27.07.2018 року позивач через центр надання адміністративних послуг звернулась до Відділу у м. Дніпро Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області із заявою про державну реєстрацію вищевказаної земельної ділянки.

Державним кадастровим реєстратором Відділу у м. Дніпро Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області розглянуто заяву про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру від 12.09.2018 (реєстраційний № ЗВ-018) разом з доданими до неї документами та відповідно до Порядку ведення Державного земельного кадастру прийнято рішення від 19.09.2018 року № РВ-018 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, з підстав:

- невідповідність поданих документів вимогам, встановленим Законом України «Про Державний земельний кадастр» і Порядком ведення Державного земельного кадастру, а саме: в акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який включається до документації із землеустрою відсутній підпис землекористувача суміжної земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 . Рекомендовано погодити межі з даним суміжником, а також привести розміри земельної ділянки до відповідності, оскільки площа запроектованої земельної ділянки становить 0,1 га тоді як, згідно правовстановлюючих документів та даних технічного паспорта БТІ загальна площа складає 0,06 га;

- невідповідності електронного документа установленим вимогам, а саме: ХSD Схема Наявні зауваження щодо валідності електронного документу;

- подання заявником документів не в повному обсязі.

Вважаючи вказане рішення державного кадастрового реєстратора протиправним, позивач звернулась до суду із цим позовом. Також, позивач заявила вимогу про покладення на Дніпровську міську раду обов`язку щодо розгляду питання про передачу у власність позивачу земельної ділянки площею 0,010 га.

Суд апеляційної інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог виходив з того, що Головним управлінням Держгеокадастру у Дніпропетровській області прийнято рішення про відмову у внесенні відомостей (змін до них) Державного земельного кадастру з підстав, які узгоджуються з вимогами Закону «Про державний земельний кадастр», Порядку №1051, Інструкції, тому підстави для скасування рішення відповідача - відсутні.

Суд апеляційної інстанції вирішуючи спір між сторонами зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 вказаного Закону, Державний земельний кадастр державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами; державна реєстрація земельної ділянки - внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера; кадастровий номер земельної ділянки - індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування.

Частиною 5 ст. 5 Закону України "Про Державний земельний кадастр" встановлено, що внесення відомостей до Державного земельного кадастру та користування такими відомостями здійснюється виключно на підставі та відповідно до цього Закону. Забороняється вимагати для внесення відомостей до Державного земельного кадастру та користування такими відомостями надання документів та здійснення дій, прямо не передбачених цим Законом.

Згідно з ст. 9 Закону України "Про Державний земельний кадастр", внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей здійснюються державними кадастровими реєстраторами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Державний кадастровий реєстратор має доступ до всіх відомостей Державного земельного кадастру, самостійно приймає рішення про внесення відомостей до нього, надання таких відомостей, про відмову у здійсненні таких дій.

Відповідно до частини першої статті 11 Закону України "Про Державний земельний кадастр", відомості про об`єкти Державного земельного кадастру під час внесення їх до Державного земельного кадастру мають відповідати існуючим характеристикам об`єктів у натурі (на місцевості), визначеним з точністю відповідно до державних стандартів, норм та правил, технічних регламентів.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України "Про Державний земельний кадастр", відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру, зокрема на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до статті 107 Земельного кодексу України та у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками.

За приписами ч.ч. 2-6 ст. 24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин (ч. 2).

Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи (ч. 3).

Для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються: заява за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин; оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки; документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа. Заява з доданими документами надається заявником особисто чи уповноваженою ним особою або надсилається поштою цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення (ч. 4).

Державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви: перевіряє відповідність документів вимогам законодавства; за результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 № 1051 затверджено Порядок ведення Державного земельного кадастру (далі - Порядок № 1051, у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), який визначає процедуру та вимоги щодо ведення Державного земельного кадастру.

Так, згідно п. 3 - 5 цього Порядку, Державний земельний кадастр ведеться на електронних та паперових носіях. Ведення Державного земельного кадастру здійснює Держгеокадастр та його територіальні органи. Держателем Державного земельного кадастру є Держгеокадастр. До складу Держгеокадастру та його територіальних органів входять державні кадастрові реєстратори, які здійснюють внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей в межах повноважень, визначених Законом України "Про Державний земельний кадастр" та цим Порядком. Державний кадастровий реєстратор має доступ до всіх відомостей Державного земельного кадастру, самостійно приймає рішення про внесення відомостей до нього, надання таких відомостей, а також відмову у внесенні або наданні відомостей.

Приписами п. 10 та 12 Порядку № 1051 встановлено, що відомостями Державного земельного кадастру є всі відомості, які підлягають внесенню до нього згідно з цим Порядком та у порядку інформаційної взаємодії з іншими кадастрами та інформаційними системами, а також відомості, одержані внаслідок їх оброблення, систематизації та узагальнення. Відомості Державного земельного кадастру є офіційними і вважаються об`єктивними та достовірними, якщо інше не доведено судом.

Перелік відомостей, що включається до Державного земельного кадастру визначено у п. 24 Порядку № 1051.

Пунктом 107 цього ж Порядку передбачено, що державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування за результатами складення документації із землеустрою після її погодження у встановленому порядку та до прийняття рішення про її затвердження органом державної влади або органом місцевого самоврядування (у разі коли згідно із законом така документація підлягає затвердженню таким органом) шляхом відкриття Поземельної книги на таку земельну ділянку відповідно до пунктів 49-54 цього Порядку.

Згідно із п. 110 Порядку № 1051 для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстраторові, який здійснює таку реєстрацію, подаються: 1) заява про державну реєстрацію земельної ділянки за формою згідно з додатком 22; 2) оригінал погодженої відповідно до законодавства документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки (разом з позитивним висновком державної експертизи землевпорядної документації у разі, коли така документація підлягає обов`язковій державній експертизі землевпорядної документації); 3) електронний документ.

Пунктом 111 Порядку № 1051 встановлено, що Державний кадастровий реєстратор для здійснення державної реєстрації земельної ділянки протягом 14 календарних днів з дня реєстрації відповідної заяви перевіряє: 1) відповідність поданих документів вимогам, передбаченим пунктом 67 цього Порядку; 2) електронний документ відповідно до пункту 74 цього Порядку.

За результатами перевірки Державний кадастровий реєстратор виконує одну з таких дій:

1) здійснює державну реєстрацію земельної ділянки:

- за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру присвоює кадастровий номер земельній ділянці;

- відкриває Поземельну книгу та вносить відомості до неї (крім відомостей про затвердження документації із землеустрою, на підставі якої здійснена державна реєстрація земельної ділянки, а також про власників, користувачів земельної ділянки);

- робить позначку про проведення перевірки електронного документа та внесення відомостей до Державного земельного кадастру відповідно до підпункту 2 пункту 75 цього Порядку;

- надає за допомогою програмного забезпечення Державного земельного кадастру відомості, зазначені у підпункті 1 пункту 197 цього Порядку, відповідним органам державної влади, органам місцевого самоврядування;

2) приймає рішення про відмову у державній реєстрації земельної ділянки відповідно до пунктів 70, 73, 77-85 цього Порядку в разі:

- невідповідності поданих документів, зазначених у пункті 110 цього Порядку, вимогам, зазначеним у підпунктах 1 і 2 цього пункту;

- розташування в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини;

- розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора;

- подання заявником документів, зазначених у пункті 110 цього Порядку, не в повному обсязі.

Встановлені обставини справи свідчать, що підставою для прийняття про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру слугувала невідповідність поданих документів вимогам, установленим Законом України "Про Державний земельний кадастр" і Порядком ведення Державного земельного кадастру, а саме: в акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який включається до документації із землеустрою відсутній підпис землекористувача суміжної земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 ; площа запроектованої земельної ділянки становить 0,1 га тоді як, згідно правовстановлюючих документів та даних технічного паспорта БТІ загальна площа складає 0,06 га. Невідповідності електронного документа установленим вимогам, а саме: ХSD Схема Наявні зауваження щодо валідності електронного документу. Подання заявником документів не в повному обсязі.

Зазначені підстави відповідають вимогам Закону для умов прийняття рішення про відмову у державній реєстрації земельної ділянки.

Згідно зі статтею 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Відповідно до статті 198 Земельного кодексу України кадастрова зйомка, як комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок, включає в себе, зокрема погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами.

Відповідно до п. 2.1 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками від 18.05.2010 № 376 встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Пунктом 2.3 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками передбачено, що комплекс робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає: підготовчі роботи, топографо-геодезичні, картографічні роботи та роботи із землеустрою, камеральні роботи, складання і оформлення матеріалів технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а також встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками.

Відповідно пункту 2.8 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, яка затверджена наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 року № 376, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 16.06.2010 року за № 391/17686, технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає, в тому числі:

- пояснювальну записку, яка містить, зокрема, відомості про власників (користувачів) суміжних земельних ділянок;

- план меж земельної ділянки, складений за результатами кадастрової зйомки, на якому відображаються зовнішні межі земельної ділянки із зазначенням власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, усі поворотні точки меж земельної ділянки, лінійні проміри між точками по межах земельної ділянки, межі вкраплених земельних ділянок із зазначенням їх власників (користувачів).

- акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, який включається до документації із землеустрою після виконання робіт із встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх межовими знаками (додаток 2).

Додатком № 2 до Інструкції встановлено форму акту приймання-передачі межових знаків на зберігання, яка передбачає присутність власників/користувачів суміжних земельних ділянок під час його складення та надання ними відповідного погодження.

Акт передбачає погодження меж із суміжниками у формі заявлення власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок відсутності претензій до існуючих меж, що має стверджуватися їх підписами в кінці акту.

Відповідно до пункту 3.12 Інструкції № 376 повідомлення власників (користувачів) суміжних земельних ділянок про дату і час проведення робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем завчасно, не пізніше ніж за п`ять робочих днів до початку робіт із закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Повідомлення надсилається рекомендованим листом, кур`єрською поштою, телеграмою чи за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення.

Власники (користувачі) суміжних земельних ділянок, місце проживання або місцезнаходження яких невідоме, повідомляються про час проведення робіт із закріплення межовими знаками поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) через оголошення у пресі за місцезнаходженням земельної ділянки.

Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) може здійснюватися за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез`явлення якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається у акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання.

Судом встановлено, що в акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 26.04.2018 року відсутній підпис користувача суміжної земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 .

Матеріали справи не містять доказів того, що лист-повідомлення про те, що 26.04.2018 року землевпорядною фірмою буде проводитись показ та встановлення в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки площею за адресою: м. Дніпро АДРЕСА_1 направлявся суміжнику. Відповідних відомостей у акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання, як це передбачено земельним законодавством, не зазначено, у зв`язку з чим неможливо встановити, що погодження меж земельних ділянок відбулось у відповідності до вимог земельного законодавства України.

Крім того судом встановлено, що згідно із протоколу перевірки електронного документу від 19.09.2018 № ПП-018 встановлено невідповідність даних електронного документа.

Позивач не заперечує проти зазначених фактів, та вказує, що її сусідка ОСОБА_2 дійсно відмовилась узгодити межі земельної ділянки, хоча не має жодних претензій щодо їх розташування, позивач зазначає, що відмова в погодженні меж земельної ділянки полягає у напружених стосунках між нею та сусідкою.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що зазначені нею обставини, не можуть визначатись судом як такі, що звільняють її від обов`язку подання до ГУ Держгеокадастру в Дніпропетровській області документів для реєстрації земельної ділянки у повному обсязі та у відповідності до вимог Закону.

Суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення ГУ Держгеокадастру в Дніпропетровській області відповідає вимогам Закону, тому підстави для його зміни або скасування - відсутні.

Надаючи правову оцінку вимогам позивача про зобов`язання Дніпровської міської ради розглянути питання щодо надання дозволу на передачу у власність позивача земельної ділянки площею 0,010 га, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до ст. 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Конституційний Суд України у рішенні від 25.11.1997 року № 6-зп вказав, що стаття 55 Конституції України не визначає, які саме рішення, дії чи бездіяльність органів державної влади і місцевого самоврядування чи посадових і службових осіб можуть бути оскаржені, і встановлює принцип, відповідно до якого, в суді можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії та бездіяльність.

Разом з тим, Конституційний Суд України у зазначеному вище рішенні вказав, що частину другу статті 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен, тобто, громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що рішення, дія чи бездіяльність порушують або обмежують права і свободи громадянина України, іноземця, особи без громадянства чи перешкоджають їх здійсненню, а тому, потребують правового захисту в суді.

Суд зазначає, що протиправним може бути визнане судом рішення, дія або бездіяльність, які безпосередньо спричинили виникнення, зміну або припинення у особи прав та обов`язків, прийняті/вчинені без визначених на те законом повноважень, або у спосіб, що не передбачений чинним законодавством.

Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Як зазначає Дніпровська міська рада, згідно інформації департаменту по роботі з активами про надання інформації, жодних заяв від ОСОБА_1 про затвердження технічної документації із землеустрою, стосовно земельної ділянки площею 0.010 га, що розташована за адресою АДРЕСА_1 не надходило.

Позивач також не наводить суду обставин, та не надає документального підтвердження того, що вона зверталась до Дніпровської міської ради із відповідними заявами, а міська рада за наслідками розгляду заяв прийняла необґрунтоване рішення чи допустила протиправну бездіяльність.

Як зазначає сама позивач в апеляційній скарзі, її вимога до Дніпровської міської ради є суто похідною від вимоги, заявленої до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, та не ґрунтується на діях або бездіяльності протиправного характеру Дніпровської міської ради.

Отже, позовна вимога до Дніпровської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії заявлена позивачем для забезпечення своїх прав на майбутнє, що не відповідає вимогам Кодексу адміністративного судочинства та Конституції України, відтак вона не підлягає задоволенню.

Суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, та правильно застосував норми матеріального права, однак, в оскаржуваному рішенні судом не відображено висновків суду по суті позовної вимоги ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії.

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції, доповнивши мотивувальну частину рішення суду висновками по суті позовної вимоги ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії в редакції цієї постанови, в іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 317, ст. 321 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2019 року в адміністративній справі №160/8825/18 - змінити, доповнивши мотивувальну частину рішення суду висновками по суті позовної вимоги ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про зобов`язання вчинити певні дії в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2019 року в адміністративній справі №160/8825/18 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Постанова в повному обсязі складена 24.07.2019 року.

Головуючий - суддя О.О. Круговий

суддя Т.С. Прокопчук

суддя А.В. Шлай