Справа № 240/2432/19
Суддя: Драчук Т. О.
Дата ухвалення: 2019-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/2432/19

Головуючий у 1-й інстанції: Черняхович І.Е.

Суддя-доповідач: Драчук Т. О.

26 липня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Драчук Т. О.

суддів: Полотнянка Ю.П. Ватаманюка Р.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про визнання протиправною відмови, зобов`язання призначити та виплатити одноразову грошову допомогу,

В С Т А Н О В И В :

в березні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про визнання протиправною відмову Головного управління Національної поліції у Житомирській області, викладену в листі від 15 лютого 2019 року за № 248/29/105/01-2019 у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності.

Також, позивач просив зобов`язати Головне управління Національної поліції у Житомирській області призначити і виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням третьої групи інвалідності в 70-кратному розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 01 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 24.04.2019 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити в повній мірі.

Апеляційну скаргу позивач обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також суд першої інстанції не в повній мірі дослідив обставини справи та надав неповну оцінку доказам наявним в матеріалах справи.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.

Заслухавши, суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції, підтверджується матеріалами справи, капітан поліції ОСОБА_1 проходив військову службу в Головному управлінні Національної поліції України в Житомирській області на посаді інспектора Малинського відділення поліції Коростишівського відділу поліції ГУНП в Житомирській області.

15 лютого 2016 року Військово-лікарською комісією ДУ "ТМО МВС України по Житомирській області" на підставі розпорядження УКЗ ГУНП в Житомирській області від 05.02.2016 було здійснено медичний огляд капітана ОСОБА_1 в результаті якого було встановлено наявність у нього захворювання, ТАК, пов`язаного з проходження служби в органах внутрішніх справ та визнано його непридатним до військової служби в мирний час та обмежено придатним у воєнний час про що було складено свідоцтво про хворобу №19/17 (а.с.14).

В подальшому, на підставі рапорту ОСОБА_1 та свідоцтва про хворобу від 15.02.2016 №19/17 Головним управлінням Національної поліції в Житомирській області було видана наказ від 19.02.2016 №33о/с про звільнення ОСОБА_1 з 22 лютого 2016 року зі служби в поліції на підставі п.2 ч.1 ст.77 Закону України "Про Національну поліцію" (через хворобу) (а.с.15).

Згідно з випискою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААА №514084 від 11.03.2016 (а.с.13) під час первинного огляду ОСОБА_1 з 22.02.2016 було встановлено ІІІ групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, ТАК, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ.

Відповідно до ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, з рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 25.07.2018 у справі №806/2232/18 вбачається, що у вересні 2017 року позивач звернувся до Головного управління Національної поліції в Житомирській області із заявою щодо нарахування та виплати йому одноразової грошової допомоги відповідно до ст. 97 Закону України "Про Національну поліції", у зв`язку з встановленням йому ІІІ групи інвалідності.

За наслідками розгляду заяви позивача, Головним управління Національної поліції України в Житомирській області 13 жовтня 2017 року був виданий наказ №846 про виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в ОВС в розмірі 112000,00 гривень. Про затвердження висновку щодо виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 було повідомлено листом від 09.01.2018 №34/29/105/05-2018.

Однак, на виконання роз`яснень ДФЗБО НПУ Головним управлінням Національної поліції в Житомирській області було повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 про виплату йому одноразової грошової допомоги та листом від 10.05.2018 №406/29/105/01-2018 його повідомлено про відмову у виплаті одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що встановленням групи інвалідності відбулося в день звільнення зі служби, що є останнім робочим днем, а не протягом шести місяців після звільнення, як це передбачено ст. 97 Закону України "Про Національну поліцію", а тому правові підстави для призначення та виплати такої допомоги відсутні.

Про прийняте рішення Головне управління Національної поліції у Житомирській області повідомило позивача листом від 15.02.2019 №248/29/105/01-2019, в якому вказало, що згідно п.4 ч.1 ст.97 Закону України "Про Національну поліцію" одноразова грошова допомога призначається і виплачується особам у разі визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання пов`язаного з проходженням ним служби в поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті. Натомість, згідно з пунктом 8 копії виписки із акту огляду МСЕК серії 12 ААА № 514084 від 11.03.2016 позивачу встановлено третю групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного проходженням служби в органах внутрішніх справ 22 червня 2016 року, а звільнений він зі служби відповідно до наказу ГУНП в Житомирській області від 19.02.2016 № 33 о/с з 22.02.2016. Виходячи з наведеного, відповідач повідомив ОСОБА_1 , що група інвалідності йому встановлена в день звільнення зі служби, що є робочим днем, а не протягом шести місяці після звільнення, тому для призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги правових підстав немає (а.с.46).

Вказана відмова Головного управління Національної поліції України в Житомирській області у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги стала підставою для звернення останнього з даним позовом до суду.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що оцінка правомірності відмови Головного управління Національної поліції у Житомирській області у виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги з підстав, що група інвалідності була встановлена в день звільнення з органів Національної поліції, а не протягом 6 місяців після звільнення вже була надана судом під час розгляду адміністративної справи №806/2232/18.

Тобто, спірні правовідносини між позивачем та Головним управлінням Національної поліції в Житомирській області щодо відмови у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що група інвалідності встановлена ОСОБА_1 в день звільнення з органів Національної поліції, а не протягом 6 місяців після звільнення, вже вирішені судом у рішенні Житомирського окружного адміністративного суду від 25.07.2018 у справі №806/2232/18 та перейшли до стадії виконання судового рішення.

Саме на виконання зазначеного рішення суду Головним управлінням Національної поліції в Житомирській області було повторно розглянуто заяву ОСОБА_1 та відмовлено йому у виплаті одноразової грошової допомоги з тієї ж самої підстави, яка була предметом спірних правовідносин у справі №806/2232/18.

Таким чином, у даній справі позивач фактично оскаржує рішення - відмову, оформлену листом від 15 лютого 2019 року за № 248/29/105/01-2019, прийняте Головним управління Національної поліції України в Житомирській області на виконання рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 25.07.2018 у справі №806/2232/18, в якій Головне управлінням Національної поліції в Житомирській області було відповідачем.

Тобто, якщо позивач вважає, що рішенням (відмовою оформленою листом від 15 лютого 2019 року за № 248/29/105/01-2019) Головного управління Національної поліції в Житомирській області на виконання вказаного судового рішення порушуються його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звернутись до суду в порядку статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України із заявою про визнання протиправним рішення дій чи бездіяльності відповідача, а не пред`являти новий адміністративний позов, оскільки суб`єкт владних повноважень не може бути зобов`язаний виконувати судове рішення шляхом ухвалення судом іншого рішення.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно з вимог ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Згідно з вимогами ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В силу ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п.5 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" № 580-VIII (набрав чинності 7 листопада 2015 року) визнано таким, що втратив чинність Закон № 565-XII.

Відповідно до п.15 розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень ЗУ "Про Національну поліцію" право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом №565-XII зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності ЗУ "Про Національну поліцію".

Згідно з ч.1 ст.97 ЗУ "Про Національну поліцію" одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі:

1) загибелі поліцейського, що настала внаслідок протиправних дій третіх осіб, або під час учинення дій, спрямованих на рятування життя людей або усунення загрози їхньому життю, чи в ході участі в антитерористичній операції, під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України або смерті працівника поліції внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого за зазначених обставин;

2) смерті поліцейського, що настала під час проходження ним служби в поліції;

3) визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань поліції відповідно до цього Закону, чи участі в антитерористичній операції, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті;

4) визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним служби в поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті;

5) отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із здійсненням повноважень та основних завдань поліції відповідно до цього Закону, чи участі в антитерористичній операції, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, наслідком якого є часткова втрата працездатності без визначення йому інвалідності;

6) отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного із проходженням служби в поліції, наслідком якого є часткова втрата працездатності без визначення йому інвалідності.

У відповідності до ч.2 ст.97 ЗУ "Про Національну поліцію" порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Відповідно до ст.101 ЗУ "Про Національну поліцію" призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність, часткова втрата працездатності без визначення інвалідності поліцейського є наслідком: а) учинення ним діяння, яке є кримінальним або адміністративним правопорушенням; б) учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння; в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, який доведений судом); г) подання особою свідомо неправдивої інформації про призначення і виплату одноразової грошової допомоги.

З метою врегулювання питання щодо порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, відповідно до статей 97- 101 ЗУ "Про Національну поліцію", наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 січня 2016 року № 4 затверджено Порядок, який визначає механізм оформлення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського.

Згідно з п.1 розділу ІІ Порядку № 4 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення поліцейському інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.

Відповідно до п.3 розділу ІІІ Порядку № 4 заява (рапорт) про виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського подається Голові Національної поліції (керівнику міжрегіонального, територіального органу поліції) за останнім місцем служби поліцейського.

Як передбачено п.5 розділу III Порядку № 4 для виплати одноразової грошової допомоги у разі часткової втрати працездатності без визначення інвалідності чи в разі визначення інвалідності поліцейський подає фінансовому підрозділу: 1) заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням втрати працездатності чи інвалідності; 2) довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).

Згідно з п.1 розділу IV Порядку № 4 фінансові підрозділи в десятиденний строк з дня реєстрації документів готують висновок про призначення одноразової грошової допомоги, форма якого наведена у додатку 2. Висновок про призначення одноразової грошової допомоги складається працівником фінансового підрозділу і підписується керівником фінансового підрозділу та керівником підрозділу, де проходить (проходив) службу поліцейський. Висновок про призначення ОГД затверджує/відмовляє у головних управліннях Національної поліції в Автономній Республіці Крим та місті Севастополі, областях, місті Києві - начальник Головного управління Національної поліції або особа, на яку покладено виконання таких функцій.

Відповідно до п.2 розділу IV Порядку № 4 рішення про призначення виплати одноразової грошової допомоги приймає керівник Національної поліції (міжрегіонального, територіального органу поліції), у якому проходив (проходить) службу поліцейський, у п`ятнадцятиденний строк шляхом видання наказу про виплату такої допомоги, а в разі відмови - письмовим повідомленням осіб із зазначенням мотивів відмови.

Отже, Порядком № 4 регламентовано, що заява (рапорт) про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності подається за останнім місцем служби, виплата такої допомоги також проводиться за останнім місцем служби. При цьому, право на отримання одноразової грошової допомоги обумовлено наявністю визначених законодавством підстав, зокрема, захворювання особи повинно бути пов`язане, відповідно до Порядку № 850 - з проходженням служби в органах внутрішніх справ, а відповідно до Порядку № 4 - з проходженням служби в поліції.

Як зазначив Верховний Суд в своїй постанові від 14.02.2019 якщо позивача звільнено зі служби в поліції наказом відповідного Головного управління Національної поліції на підставі пункту 2 частини першої статті 77 Закону України "Про національну поліцію" (через хворобу), а тому на нього, як на поліцейського, поширюються норми Закону № 580-VIII, а порядок та умови призначення одноразової грошової допомоги урегульовано Порядком № 4. Отже належним органом, до якого позивач мав звернутися з заявою (рапортом) про виплату одноразової грошової допомоги, є відповідне Головне управління Національної поліції.

Матеріали справи передбачають, що позивача з 22.02.2016 звільнено зі служби в поліції на підставі пункту 2 частини 1 статті 77 Закону України "Про Національну поліцію" (через хворобу) Наказом Головного управління Національної поліції України в Хмельницькій області від 19.02.2016 №33о/с.

Узагальнюючи підстави відмови, колегія суддів зазначає, що фактично підставою для відмови є те, що дата одержання групи інвалідності 22.02.2016 збігається з датою звільнення з поліції 22.02.2016, що на думку відповідача, виключає можливість нарахування і виплату такої допомоги позивачу.

Отже, враховуючи зазначене колегія суддів приходить до висновку, що звільнення позивача через хворобу не позбавляє його права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення поліцейському інвалідності, що пов`язана з проходженням служби в органах поліції. Днем виникнення права позивача на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення поліцейському інвалідності є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії. А тому, з 22.02.2016 у позивача виникло право на отримання одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності і відповідач не мав законних підстав відмовляти у затвердженні висновку про призначення позивачу одноразової грошової допомоги.

Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідачем не доведено наявності підстав, передбачених ст.101 Закону «Про Національну поліцію» для відмови у призначенні позивачу допомоги.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 823/1225/18.

Крім того, враховуючи зазначене вище, матеріали справи, протиправність дій відповідача в частині відмови на отримання одноразової грошової допомоги, повноти матеріалів наданих з заявою позивача про отримання ОГД та факт, що особа не повинна нести тягар за неправомірні дії відповідача, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції в цій частині є правомірним, а рішення суду законним.

Стосовно посилання відповідача на втручання в дискреційні повноваження колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з Рекомендацією № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Отже, дискреційним повноваженням є повноваження, яке надає певний ступінь свободи адміністративному органу при прийняті рішення, тобто, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) обрати один з кількох варіантів рішення.

Частина 2 ст.19 Конституції України гарантує, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Кодексом адміністративного судочинства України також визначено, що у разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії (ч.2 ст.245 КАС України). В цьому випадку суд повинен зазначити, яку саме дію повинен вчинити відповідач.

У рішенні Європейського Суду з прав людини по справі "Олссон проти Швеції" від 24.03.1988 суд вказав, що запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців.

Закон вимагає, щоб він був доступний для особи і вона також могла передбачити наслідки його застосування до неї, та щоб закон не суперечив принципові верховенства права. В національному праві має існувати засіб правового захисту від свавільного втручання з боку державних органів у права, гарантовані Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Небезпека свавілля є особливо очевидною, коли виконавча влада здійснює свої функції закрито (Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Гавенда проти Польщі" від 14.03.2002; рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Аманн проти Швейцарії" від 16.02.2000).

Загальні принципи диференціації між підміною органу державної влади судом та здійсненням правосуддя безпосередньо сформульовано в рішенні у справі "Фадеева проти Росії" від 09.06.2005, в якому Європейський Суд з прав людини з відсилкою до справи "Баклі проти Сполученого Королівства", зазначив, що: "Згідно з усталеною практикою Суду саме національні органи влади мають дати вихідну оцінку "необхідності" втручання як стосовно законодавчого поля, так і реалізації конкретного заходу, але, незважаючи на надану національним органам влади свободу розсуду, їхнє рішення підлягає перевірці судом на предмет його відповідності вимогам Конвенції".

Однак, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Проте, колегія суддів зазначає, що даний спір виник у зв`язку з відмовою у затвердженні висновку про призначення позивачу одноразової грошової допомоги. Враховуючи вказане, зобов`язання затвердити висновок є правомірною вимогою в межах даних правовідносин. Тим паче, колегія суддів звертає увагу, що відповідач не вперше відмовляє позивачу у затверджені висновку про призначення одноразової грошової допомоги.

Враховуючи матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що незважаючи на те, що позивач під час звернення до відповідача надав весь необхідний пакет документів, які передбачені пунктом 5 розділу ІІІ Порядку №4, відповідач відмовив позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги (відмовив у затвердженні висновку про призначення ОГД). Крім того, судом першої інстанції не надано оцінку діям відповідача, щодо повторної відмови у прийнятті наказу про проведення йому виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку з одержанням ІІІ групи інвалідності від захворювання, пов`язаного із проходженням служби в ОВС.

Крім того, колегія суддів приходить до висновку, що відповідач повторно розглянувши заяву позивача про призначення та виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності частково виконав вимоги рішення у справі №806/2232/18. Однак, повторно відмовив позивачу у прийнятті висновку щодо задоволення заяви, нарахуванні та виплаті ОГД.

Відтак, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог, без врахування, що відповідач прийняв чергову відмову у виплаті одноразової грошової допомоги, яка тягне за собою необхідність повторного звернення позивача до суду з метою захисту порушених прав.

За таких умов належним способом захисту прав позивача в призмі даних правовідносин буде зобов`язання відповідача затвердити висновок про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку з одержанням ІІІ групи інвалідності від захворювання, пов`язаного із проходженням служби в ОВС.

У відповідності з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно з ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції не врахував, рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, що призвело до неправильного вирішення справи, тому рішення суду першої інстанції належить скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Житомирській області про визнання протиправною відмови, зобов`язання призначити та виплатити одноразову грошову допомогу скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Визнати протиправною відмову Головного управління Національної поліції у Житомирській області, викладену в листі від 15 лютого 2019 року за № 248/29/105/01-2019 у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , у зв`язку з встановленням ІІІ групи інвалідності.

Зобов`язати Головне управління Національної поліції у Житомирській області призначити і виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку з встановленням третьої групи інвалідності в 70-кратному розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 01 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Драчук Т. О.

Судді Полотнянко Ю.П. Ватаманюк Р.В.