Справа № 617/927/17
Суддя: Берназюк Я.О.
Дата ухвалення: 2019-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
Іменем України

23 липня 2019 року
Київ

справа №617/927/17

адміністративне провадження №К/9901/24092/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Берназюка Я.О., судді Желєзного І.В., судді Шарапи В.М., розглянувши в письмовому провадженні у касаційному порядку адміністративну справу № 617/927/17

за позовом ОСОБА_1

до Чугуївського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області

про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

за касаційною скаргою Чугуївського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області

на постанову Вовчанського районного суду Харківської області від 07 серпня 2017 року (у складі головуючого судді Уханьової І.С.) та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2017 року (у складі колегії: головуючого судді Бартош Н.С., суддів Русанової В.Б., Курило Л.В.),

В С Т А Н О В И В :
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Вовчанського районного суду Харківської області з адміністративним позовом до Чугуївського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області, в якому просив:

визнати неправомірними дії УПФУ в Вовчанському районі Харківської області щодо відмови позивачу у призначенні дострокової пенсії за віком, як учаснику бойових дій зі зниженням пенсійного віку;

скасувати рішення УПФУ в Вовчанському районі Харківської області від 17 березня 2017 року № 230 про відмову у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу;

зобов`язати УПФУ в Вовчанському районі Харківської області призначити позивачу дострокову пенсію за віком, як учаснику бойових дій відповідно до абз. 6 пункту 3 Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дня звернення за призначенням пенсії, зарахувавши у страховий стаж період з 12 серпня 2015 року по 06 квітня 2016 року, з 12 червня 2016 року по 13 травня 2016 року, з 10 червня 2016 року по 19 серпня 2016 року та з 26 серпня 2016 року по 05 жовтня 2016 року військової служби при безпосередній участі у антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції Донецької області в м. Слов`янську Донецької області, що дає право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Постановою Вовчанського районного суду Харківської області від 07 серпня 2017 року адміністративний позов задоволено повністю.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки позивач брав участь в антитерористичній операції в період з 12 серпня 2015 року по 06 квітня 2016 року, з 12 червня 2016 року по 13 травня 2016 року, з 10 червня 2016 року по 19 серпня 2016 року та з 26 серпня 2016 року по 05 жовтня 2016 року, він являється учасником бойових дій, то цей період підлягає зарахуванню до його стажу для призначення пенсії в кратному обчисленні - один місяць за три місяці.

Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2017 року апеляційну скаргу Чугуївського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області на постанову Вовчанського районного суду Харківської області 07 серпня 2017 року задоволено частково.

Постанову Вовчанського районного суду Харківської області від 07 серпня 2017 року скасовано та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено частково. Скасовано рішення УПФУ в Вовчанському районі Харківської області від 17 березня 2017 року № 230 про відмову у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Зобов`язано Чугуївське об`єднане управління Пенсійного фонду України Харківської області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період проходження військової служби з липня 2015 року по червень 2016 року. В іншій частині в задоволенні позовних вимог - відмовлено.

Постановляючи зазначене рішення, суд апеляційної інстанції виходив з того, що весь період участі особи в антитерористичній операції підлягає зарахуванню до вислуги років у розрахунку - один місяць служби за три місяці, разом з тим, приписами чинного законодавства не передбачено зарахування у такій же пропорції періоду участі особи в антитерористичній операції до страхового стажу.

Короткий зміст вимог касаційної скарги
Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, відповідач звернувся з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій і прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Касаційна скарга надійшла до суду 10 листопада 2017 року.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 29 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у справі № 617/927/17, витребувано адміністративну справу та запропоновано сторонам надати заперечення на касаційну скаргу, однак розгляд справи цим судом не був закінчений.

У зв`язку із початком роботи Верховного Суду, на виконання підпункту 4 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року, далі КАС України) матеріали цієї справи передано до Верховного Суду.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 липня 2019 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів, а саме: суддю-доповідача Берназюка Я.О., суддів Желєзного І.В. та Шарапу В.М.

Верховний Суд ухвалою від 22 липня 2019 року прийняв до провадження адміністративну справу № 617/927/17 та призначив її до розгляду в порядку письмового провадження за наявними матеріалами без повідомлення та виклику учасників справи колегією у складі трьох суддів з 23 липня 2019 року.

При розгляді цієї справи в касаційному порядку учасниками справи клопотань заявлено не було.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Судами попередніх інстанцій, на підставі наявних у матеріалах справи доказів встановлено, що позивач з 12 серпня 2015 року по 06 квітня 2016 року, з 13 травня 2016 року по12 червня 2016 року, з 10 червня 2016 року по 19 серпня 2016 року та з 26 серпня 2016 року по 05 жовтня 2016 року брав участь в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності суверенітету та територіальної цілісності України, що підтверджується довідкою від 05 жовтня 2016 року, виданою командиром військової частини НОМЕР_1 Східного оперативного-територіального об`єднання Національної гвардії України, витягом з наказу № 235 від 05 жовтня 2016 року та довідкою військового комісара Вовчанського РВК № 114 від 28 лютого 2017 року.

З посвідчення серії НОМЕР_2 від 08 квітня 2016 року, встановлено, що позивач є учасником бойових дій та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-учасників бойових дій.

Також, судами встановлено, що позивач звернувся до відповідач із заявою про призначення пенсії на пільгових умовах із заниженням пенсійного віку та за вислугу років.

Рішенням № 230 від 17 березня 2017 року УПФУ в Вовчанському районі Харківської області відмовило ОСОБА_1 в призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 25 років, оскільки страховий стаж ОСОБА_1 складає 23 роки 20 днів, якого недостатньо для призначення пенсії.

Не погодившись з прийнятим відповідачем рішенням, позивач звернувся до суду з позовом.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Касаційну скаргу відповідач обґрунтовує тим, що судами попередніх інстанцій незаконно, з неправильним застосуванням норм матеріального права частково задоволено позовні вимоги. Крім того відповідач зазначає, що спірний стаж не може буди зарахований до страхового, оскільки за вказаний період відсутні відомості про сплату страхових внесків, тому відповідач вважає, що відмовляючи позивачу у призначенні дострокової пенсії за віком, як учаснику бойових дій зі зниженням пенсійного віку, дія у спосіб визначений чинним законодавством України.

21 грудня 2017 року до суду надійшли заперечення позивача на касаційну скаргу відповідача, в яких позивач зазначає, що рішення суду апеляційної інстанції є законним та обґрунтованим, прийнятим з правильним застосуванням норм матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, тому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції без змін.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка доводів учасників справи і висновків суду першої та апеляційної інстанції
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з положенням частини третьої статті 211 КАС України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) та частини четвертої статті 328 КАС України (в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 159 КАС України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) та частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України (в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України (в редакції, чинній після 15 грудня 2017 року) встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зазначеним вимогам процесуального закону постанова Харківського апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2017 року, якою скасовано постанову Вовчанського районного суду Харківської області від 07 серпня 2017 року, відповідає, а вимоги касаційної скарги є необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Норми матеріального права, в цій справі, суд застосовує в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини та громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються й не можуть бути скасовані. Під час прийняття нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту й обсягу наявних прав і свобод.

Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості й в інших випадках, передбачених законом (стаття 46 Основного Закону).

Відповідно до статті 16 Закону України «Про пенсійне забезпечення» військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які брали участь у бойових діях, а також ті, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті чи виконанням інтернаціонального обов`язку, а також батьки і дружини (якщо вони не взяли повторний шлюб) військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов`язку, мають право на пенсію: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів ПФУ визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV).

Положеннями абзацу 6 пункту 3 Прикінцевих положень Закону № 1058-IV встановлено, що військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які брали участь у бойових діях, а також ті, що стали інвалідами внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих при захисті Батьківщини або при виконанні інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті чи виконанням інтернаціонального обов`язку, дружини (чоловіки), якщо вони не взяли повторний шлюб, і батьки військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які померли (загинули) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення із служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов`язку, мають право на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років для чоловіків і не менше 20 років для жінок.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснює Закон України «Про військовий обов`язок та військову службу» № 2232-ХІІ.

Відповідно до частини дев`ятої статті 1 цього Закону щодо військового обов`язку громадяни України поділяються, зокрема, на такі категорії: військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-ХІІ, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, поширюється також на військовозобов`язаних та резервістів, призваних на військову службу.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави дійти висновку, що громадяни із числа військовозобов`язаних, які призвані та проходять військову службу, у цей період вважаються такими, що користуються гарантіями держави на рівні із іншими військовослужбовцями.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач з 12 серпня 2015 року по 06 квітня 2016 року, з 13 травня 2016 року по 12 червня 2016 року, з 10 червня 2016 року по 19 серпня 2016 року та з 26 серпня 2016 року по 05 жовтня 2016 року брав участь в антитерористичній операції, забезпечення її проведення і захисті незалежності суверенітету та територіальної цілісності України. На момент звернення позивача до УПФУ в Вовчанському районі Харківської області, позивачу виповнилося 55 років, оскільки він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Разом з тим, відповідачем у призначенні пенсії із заниженням пенсійного віку позивачу відмовлено, у зв`язку з тим, що страховий стаж позивача складає 23 роки 20 днів, якого недостатньо для призначення пенсії.

Колегія суддів вважає помилковим висновок відповідача щодо нарахування позивачу в страховий стаж період проходження військової служби з липня 2015 року по червень 2016 року, оскільки матеріали пенсійної та адміністративної справи містять докази, що позивач з 23 липня 2015 року по 05 жовтня 2016 року проходив військову службу за мобілізацією у Національній гвардії України, про що містяться записи в військовому квитку та трудовій книжці позивача; що за цей період він отримував щомісячне грошове забезпечення в військовій частині № НОМЕР_1 згідно до довідки № 16 від 06 березня 2017 року; актом № 14-Б розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 20 грудня 2016 року Вовчанського районного центру зайнятості встановлено, що період проходження військової служби позивача з 23 липня 2015 року по 05 жовтня 2016 року зараховується до страхового стажу.

Доводи касаційної скарги щодо неврахування до страхового стажу періоду з липня 2015 року по червень 2016 року, з підстав неперерахування страхових внесків, колегія суддів вважає безпідставними, у зв`язку із наступним.

Відповідно до статті 1 Закону № 1058 страховий стаж - це період, протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом, і за який сплачено страхові внески.

За приписами статті 113 Закону № 1058 держава створює умови для функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування і гарантує дотримання законодавства з метою захисту майнових та інших прав і законних інтересів осіб стосовно здійснення пенсійних виплат.

Пунктом 1 частини другої статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон № 2464-IV) встановлено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до статті 4 Закону № 2464-IV платниками єдиного внеску є, зокрема, роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Відповідно до статті 26 Закону № 2464-IV посадові особи платників єдиного внеску несуть адміністративну відповідальність, зокрема, за порушення порядку нарахування, обчислення і строків сплати єдиного внеску.

За змістом вищезазначених норм, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Колегія суддів зазначає, що, фактично, внаслідок невиконання Військовою частиною № НОМЕР_1 обов`язку по сплаті внесків до Пенсійного фонду України позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за час служби, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Отже, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку даних про сплату страхових внесків для нарахування пенсії за період з липня 2015 року по червень 2016 року не є підставою для позбавлення позивачки права на пенсію.

Таким чином, позивач не повинен відповідати за неналежне виконання страхувальником свого обов`язку щодо належної сплати страхових внесків, а отже, наявність заборгованості страхувальника по страховим внескам не може бути підставою для незарахування до страхового стажу при призначенні пенсії позивачу періоду його служби.

Вказаний висновок узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а та від 1 листопада 2018 року у справі № 199/1852/15-а.

Вказана обставина не врахована відповідачем при прийнятті Рішення № 230 від 17 березня 2017 року, а тому суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку, що воно підлягає скасуванню з підстав не врахування всього періоду проходження військової служби позивача з 23 липня 2015 року по 05 жовтня 2016 року до страхового стажу.

Доводи касаційної скарги не містять належних та об`єктивно обумовлених міркувань, які б спростовували наведені висновки суду апеляційної інстанції, та є аналогічними тим, які зазначені в запереченнях на позовну заяву та апеляційні скарзі. Проте, таким доводам, з огляду на вищенаведені висновки, судом апеляційної інстанції надано належну оцінку з правильним застосуванням норм матеріального права та при дотриманні норм процесуального права.

Крім того, як убачається з касаційної скарги, наведені в ній доводи щодо помилковості висновків суду апеляційної інстанції у цій справі фактично зводяться до необхідності нової оцінки обставин у справі та дослідження наявних у матеріалах справи доказів.

Розглядаючи цю справу в касаційному порядку Суд також враховує, що згідно з імперативними вимогами стаття 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги; на підставі встановлених фактичних обставин справи лише перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального та дотримання норм процесуального права.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№ 25921/02) Європейський Суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі Стреч проти Сполучного Королівства (Stretch v. the United Kingdom № 44277/98).

У межах вироблених Європейським Судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (пункт 74 рішення Європейського Суду з прав людини у справі Фон Мальтцан та інші проти Німеччини). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність (Maltzan (Freiherr Von) and others v. Germany № 71916/01, № 71917/01 та № 10260/02).

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
У відповідності до частини першої статті 350 КАС України (в редакції, чинній на момент винесення цього судового рішення) суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Рішення суду апеляційної інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в оскарженому судовому рішенні повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення апеляційного суду, то відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України,

П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Чугуївського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Харківської області залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 19 жовтня 2017 року, якою скасовано постанову Вовчанського районного суду Харківської області від 07 серпня 2017 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Я.О. Берназюк
Судді: І.В. Желєзний
В.М. Шарапа