Справа № 215/5883/18
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-06-20 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 червня 2019 року Справа № 215/5883/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі: головуючого судді - Лозицької І.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Голови виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради Солода Віталія Михайловича про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -
10.01.2019 року на підставі ухвали Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.12.2018 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 29 КАС України була передана адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Голови виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради Солода Віталія Михайловича, в якому позивач просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Голови виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради Солода Віталія Михайловича, яка виявилась у порушенні правового режиму розгляду заяви від 21.11.2018 року, згідно з порядком, визначеним ст. ст. 18, 19 Закону України «Про звернення громадян», ч. 1, 2, 8 ст. 11 Закону України «Про державну службу» і принципам ст. 3, ч. 2 ст. 28 Конституції України;
- зобов`язати Голову виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради Солода Віталія Михайловича протягом 15-ти днів надати нормативно-правовий акт для забезпечення права особи з інвалідністю на попередження за можливістю страждань і болю відповідно до ст. 3, ч. 2 ст. 28 Конституції України, яким вжити заходи для надання безоплатних рецептів, ті самі ліки за рецептами за № 916, № 917, № 919, № 920, № 921, № 922, № 923, № 924 та надати зазначені документи згідно з заявою від 21.11.2018 року.
В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що відповідач не забезпечив його права на ліквідацію перешкоди у реалізації невід`ємного і непорушного права інваліда на попередження за можливістю страждань і болю, відповідно до ч. 2 ст. 3 Конституції України, не вжив заходів, спрямованих на усунення правових та інших причин порушення права викривати недоліки в роботі відповідача для відстоювання своїх прав та законних інтересів, не попередив виникнення негативних наслідків, пов`язаних з цим правом і відсутністю необхідної інформації, а також окремо не повідомив про дату, час та місце розгляду його заяви від 21.11.2018 року.
За поясненнями позивача, своєю бездіяльністю відповідач унеможливив реалізацію права на отримання інформації, зокрема, права на ліквідацію перешкод при здійсненні його права на отримання інформації. Також позивач вважає, що відповідач відмовився використовувати свої владні виконавчі функції для забезпечення права громадянина на забезпечення прав і свобод людини. Таким чином, вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо порушення правового режиму розгляду його заяви, звернувся до суду з позовом.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.01.2019 року була задоволена заява ОСОБА_1 та його звільнено від сплати судового збору за подання позову до адміністративного суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.01.2019 року було відкрито провадження у справі та призначений розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.01.2019 року було зупинене провадження у справі до перегляду ухвали Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.12.2018 року в порядку апеляційного провадження.
15.05.2019 року на адресу Дніпропетровського окружного адміністративного суду на підставі ухвали Третього апеляційного адміністративного суду від 26.04.2019 року надійшли матеріали адміністративної справи для подальшого розгляду.
Ухвалою суду від 20.05.2019 року було поновлене провадження у справі та призначений розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні), відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 263 КАС України.
Відповідно до ч. 11 ст. 126 Кодексу адміністративного судочинства України, розписку про одержання повістки (повістку у разі неможливості вручити її адресату чи відмови адресата її одержати) належить негайно повернути до адміністративного суду. У разі повернення поштового відправлення із повісткою, яка не вручена адресату з незалежних від суду причин, вважається, що така повістка вручена належним чином.
З урахуванням наведених положень процесуального законодавства, а також того, що поштовий конверт не був вручений позивачу з незалежних від суду причин, суд дійшов висновку, що вважається, що позивач отримав направлені на його адресу, вказану в позові, поштові відправлення належним чином.
У встановлений судом строк відповідач не надав суду відзиву на позов в обґрунтування своїх заперечень проти нього.
Водночас, 14.02.2019 року на адресу суду повернулося поштове повідомлення про вручення, з якого вбачається, що відповідач отримав ухвалу про відкриття провадження у справі та позов з додатками 08.02.2019 року.
Станом на 05.06.2019 року відповідачем на виконання ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, не надіслано до суду письмового відзиву на позов та не повідомлено про поважність причин ненадання відзиву.
Відповідно до ч. 6 ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними у справі матеріалами.
При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 159 КАС України, подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
Відповідно до положень ч. 2, ч. 3 ст. 257, ст. 263 КАС України, суд розглянув адміністративну справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні).
Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, прийшов до висновку про наявність достатніх правових підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач звернувся до відповідача із заявою (запитом) від 21.11.2018 року, в якій просив відповідача:
- зобов`язати ОСОБА_2 видати безоплатно рецепти на ті самі ліки за наданими в додатках рецептами від 20.11.2018 року № 916, № 917, № 918, № 920, № 921, № 922, № 923, № 924 (9 рецептів);
- нормативно-правовим актом вжити заходів для якості надання медичних послуг, забезпечення права інваліда на попередження за можливістю страждань і болю (ст. 3, ч. 2 ст. 28 Конституції України) і звернутися до розпорядника коштами для безоплатного відпуску їй лікарських засобів, зазначених у рецептах від 20.11.2018 року;
- вжити систему заходів для зобов`язання начальника управління охорони здоров`я м. Кривого Рогу ОСОБА_6 видати наказ щодо забезпечення особи з інвалідністю ОСОБА_4 , як онкохворої людини, безкоштовними медикаментами для лікувально-профілактичних заходів, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 17.08.1998 року № 1303;
- звернутися до всіх органів охорони здоров`я для з`ясування установи, яка повинна фінансувати КУ Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1 по вул. Маршака, 1-а, який припинив забезпечувати реабілітаційними заходами (памперсами) інвалідів з цих причин та надати вихідний номер звернення;
- надати копію експлуатаційних характеристик з функціональними особливостями наземного переходу між КЗ Криворізька міська лікарня № 7 ДОР по вул. Маршака, 1-а, і КУ Центра первинної медико-санітарної допомоги № 1;
- надати копію експлуатаційних характеристик з функціональними особливостями підземного переходу між терапевтичним і хірургічним відділенням КЗ Криворізька міська лікарня № 7 ДОР по вул. Маршака, 1-а;
- витребувати і надати копію наказу головного лікаря ОСОБА_5 КЗ Криворізької міської лікарні № 7 ДОР по вул. Маршака, 1-а, яким закрито надземний перехід між закладом і КУ Центру первинної медико-санітарної допомоги № 1;
- створити комісію про безпеку пересування в підземному переході між терапевтичним і хірургічними відділеннями КЗ Криворізька міська лікарня № 7 ДОР, висновки якої надати з зазначенням потрібних коштів на ремонт переходу;
- звернутися до вищого органу з пропозицією внести кошти на 2019 рік в місцевий і обласний бюджети для проведення ремонтних робіт підземного переходу між терапевтичним і хірургічним відділеннями КЗ Криворізька міська лікарня № ДОР;
- надати запрошення для ОСОБА_1 з повідомленням про повноваження осіб з приводу розгляду заяви від 21.11.2018 року.
За твердженнями позивача, відповідач не здійснив заходів, передбачених чинним законодавством, щодо розгляду його заяви (запиту) та допустив бездіяльність, яка полягає у порушенні правового режиму розгляду заяви ОСОБА_1 від 21.11.2018 року, відповідно до порядку ст. ст. 18, 19 Закону України «Про звернення громадян», ч. 1, ч. 2, ч. 8 ст. 11 Закону України «Про державну службу» і принципів ст. 3, ч. 2 ст. 28 Конституції України.
У свою чергу, відповідач не надав суду відзиву на позовну заяву, тобто жодним чином не заперечував проти зазначених у позові обставин та позовних вимог.
Отже, спір між сторонами виник з підстав протиправності бездіяльності відповідача щодо розгляду заяви (запиту) позивача від 21.11.2018 року.
Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ст. 1 Закону України «Про звернення громадян», громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
За приписами ст. 15 Закону України «Про звернення громадян», органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Статтею 19 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані:
- об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги;
- у разі прийняття рішення про обмеження доступу громадянина до відповідної інформації при розгляді заяви чи скарги скласти про це мотивовану постанову;
- на прохання громадянина запрошувати його на засідання відповідного органу, що розглядає його заяву чи скаргу;
- скасовувати або змінювати оскаржувані рішення у випадках, передбачених законодавством України, якщо вони не відповідають закону або іншим нормативним актам, невідкладно вживати заходів до припинення неправомірних дій, виявляти, усувати причини та умови, які сприяли порушенням;
- забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень;
- письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення;
- вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення, а також на прохання громадянина не пізніш як у місячний термін довести прийняте рішення до відома органу місцевого самоврядування, трудового колективу чи об`єднання громадян за місцем проживання громадянина;
- у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення;
- не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам;
- особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.
У разі необхідності та за наявності можливостей розгляд звернень громадян покладається на посадову особу чи підрозділ службового апарату, спеціально уповноважені здійснювати цю роботу, в межах бюджетних асигнувань. Це положення не скасовує вимоги абзацу дев`ятого частини першої цієї статті.
Згідно з ст. 20 Закону України «Про звернення громадян», звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
Аналіз зазначених норм права, дає підстави зробити висновок, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків, при цьому, таке право кореспондується із обов`язками органів влади здійснити розгляд таких звернень, з урахуванням їх функціональних обов`язків.
Так, в ході судового розгляду справи відповідачем не було надано будь-яких доказів щодо розгляду заяви (запиту) позивача від 21.11.2018 року, чим було порушено обов`язок, передбачений ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладений на відповідача.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що підлягає задоволенню позовна вимога про визнання протиправною бездіяльності Голови виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради Солода Віталія Михайловича щодо нерозгляду у встановлений законом строк заяви (запиту) ОСОБА_1 від 21.11.2018 року.
Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Тому, з урахуванням приписів ч. 2 ст. 9 КАС України, а також з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача розглянути заяву (запит) ОСОБА_1 від 21.11.2018 року та надати письмову відповідь на неї.
Щодо позовних вимог позивача про зобов`язання Голови виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради Солода Віталія Михайловича протягом 15-ти днів надати нормативно-правовий акт для забезпечення права особи з інвалідністю на попередження за можливістю страждань і болю відповідно до ст. 3, ч. 2 ст. 28 Конституції України, яким вжити заходи для надання безоплатних рецептів, ті самі ліки за рецептами за № 916, № 917, № 919, № 920, № 921, № 922, № 923, № 924 та надати зазначені документи згідно з заявою від 21.11.2018 року, суд зазначає наступне.
Згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Аналіз зазначених норм права дає підстави зробити висновок, що засіб юридичного захисту порушеного права повинен бути ефективним та ґрунтуватися на конкретних підставах, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб`єкта владних повноважень, а так само, встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права без його практичного застосування.
Так, позивач просить зобов`язати відповідача вчинити певні дії, що на його думку є ефективним заходом захисту порушеного права, без наявних на те конкретних підстав, в даному випадку - результату розгляду заяви (запиту) від 21.11.2018 року, а тому суд вважає, що такі вимоги є передчасними.
Водночас, з урахуванням приписів статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, а також з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача розглянути заяву (запит) позивача від 21.11.2018 року.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
В той же час, і ч. 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов`язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.
Оцінуючи усі докази, які були досліджені судом у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно- правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини 1 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково.
З огляду на викладене вище, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні адміністративного позову повністю.
З приводу розподілу судових витрат, суд зазначає, що відповідно до ст. 139 КАС України, з урахуванням того, що ухвалою суду від 11.01.2019 року було задоволено заяву позивача та звільнено його від сплати судового збору на підставі ст. 133 КАС України, ст. 8 Закону України «Про судовий збір», у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем, питання щодо розподілу судових витрат у вигляді судового збору судом, не вирішується.
Керуючись ч. 2 ст. 9, ст. ст. 77, 90, 139, 241-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Голови виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради Солода Віталія Михайловича про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Голови виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради Солода Віталія Михайловича щодо нерозгляду заяви (запиту) ОСОБА_1 від 21.11.2018 року у встановлений законом строк.
Зобов`язати Голову виконавчого комітету Тернівської районної у м. Кривий Ріг ради Солода Віталія Михайловича розглянути заяву (запит) ОСОБА_1 від 21.11.2018 року та надати письмову відповідь на неї.
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 20.06.2019 року.

Суддя І.О. Лозицька