Справа № 160/4378/19
Суддя: Захарчук-Борисенко Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2019-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 липня 2019 року Справа № 160/4378/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Захарчук Борисенко Н.В.
при секретарі судового засідання Пухловій Ю.С.
за участю:
представника позивача Юзьвака А.Я.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фабрика дверей «Будмайстер» до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
14.05.2019 Товариство з обмеженою відповідальністю «Фабрика дверей «Будмайстер» звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДФС у Дніпропетровській області, в якій просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення:
Позивач вважає, що контролюючим органом при ухваленні оскаржуваних податкових повідомлень-рішень було невірно застосовані норми матеріального права, спірні податкові повідомлення-рішення не грунтуються на аналізі наданих первинних документів, висновки контролюючого органу є необгрунтованими та такими, що не відповідають обставинам справи, акт перевірки містить лише суб`єктивну думку представників контролюючого органу, що не знаходить своє документальне підтвердження, а тому Товариство з обмеженою відповідальністю «Фабрика дверей «Будмайстер» звернулось з даною позовною заявою до суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.05.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.
10.07.2019 на адресу суду від представника позивача було подано клопотання про долучення документів та додаткових пояснень до матеріалів справи в якості доказів. В своїх додаткових поясненнях представник позивача додатково зазначив про необгрунтованість винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, підтримав вимоги, заявлені в позовній заяві та просив суд задовольнити їх у повному обсязі.
Представник позивача у судовому засіданні 18.07.2019 позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити позовну заяву в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві та додаткових поясненнях.
Представник відповідача у судове засідання 18.07.2019 не з`явився, належним чином був повідомлений про час, дату та місце судового розгляду справи, що підтверджується розпискою, яка міститься в матеріалах справи, жодних заяв або клопотань до суду не надав, тому суд, вислухавши думку представника позивача про розгляд справи без участі представника відповідача, продовжив розгляд справи без участі представника Головного управління ДФС у Дніпропетровській області.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.
Не погодившись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями ТОВ «Фабрика дверей «Будмайстер» звернувся з даною позовною заявою до суду.
Отже, спір між сторонами виник з підстав правомірності та обґрунтованості винесення контролюючим органом вищевказаних податкових повідомлень-рішень.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства встановлені Податковим кодексом України (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин).
Підпунктом 14.1.36. пункту 14.1. статті 14 ПК України встановлено, що господарською діяльністю є діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
За приписами норм пунктів 44.1 та 44.3 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (абзац 2 пункту 44.1. статті 44 ПК України).
Платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1. цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складення якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання - з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.
Відповідно до частини 2 статті 3 Закону України від 16.07.99 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні"(далі -Закон N 996-XIV), який визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні, бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
В розумінні Закону N 996-XIV первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
При цьому, згідно з пунктом 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 N 88та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.95 за N 168/704 (далі - Положення), "господарські операції" - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.
Згідно з частиною 1статті 9 Закону N 996-XIV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції (частина 2 статті 9 Закону N 996-XIV).
Аналіз вищевикладених норм Закону N 996-XIV та Положення свідчить про те, що витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування мають бути фактично здійснені та підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до наданих до перевірки первинних та бухгалтерських документів, встановлено, що збільшення розміру статутного капіталу відбулося за рахунок його поповнення грошовими коштами у безготівковій формі за 2017 рік на суму 31 150 300 грн. у тому числі від ТОВ «Туристичне бюро «Меридіан» на суму 6 572 000 грн., ТОВ «Юридична фірма «Правекс» на суму 8 783 000 грн, ФПК «ЛИС» на суму 15 795 300 грн. А також за рахунок переведення заборгованості за договорами права витребування на загальну суму 55 443 700 грн. (де кредиторами виступають ТОВ «Туристичне бюро «Меридіан», ТОВ «Юридична фірм; «Правекс», ФПК «ЛИС») у статутний капітал ТОВ «Фабрика дверей «Будмайстер».
Відповідно до п.3 ст. 80 Господарського кодексу України (далі - ГКУ) Товариством з обмеженою відповідальністю є господарське товариство, що має статутний капітал, поділений на частки, розмір яких визначається установчими документами, і несе відповідальність за своїми зобов`язаннями тільки своїм майном Учасники товариства, які повністю сплатили свої вклади, несуть ризик збитків, пов`язаних із діяльністю товариства у межах своїх вкладів.
Пунктом 1 ст. 86 ГКУ визначено, що вкладами учасників та засновників господарського товариства можуть бути будинки, споруди, обладнання та інші матеріальні цінності, цінні папери, права користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будинками, спорудами, а також інші майнові права (включаючи майнові права на об`єкти інтелектуальної власності), кошти, в тому числі в іноземній валюті.
Забороняється використовувати для формування статутного (складеного) капіталу товариства бюджетні кошти, кошти, одержані в кредит та під заставу, векселі, майно державних (комунальних) підприємств, яке відповідно до закону (рішення органу місцевого самоврядування) не підлягає приватизації, та майно, що перебуває в оперативному управлінні бюджетних установ, якщо інше не передбачено законом.
Відповідно до п 2 ст. 144 Цивільного кодексу України передбачено, що не допускається звільнення учасника товариства з обмеженою відповідальністю від обов`язку внесення вкладу до статутного капіталу товариства, у тому числі шляхом зарахування вимог до товариства.
Отже, можливість збільшення засновником, який є одночасно кредитором ТОВ, статутного капіталу ТОВ за рахунок погашення сформованої раніше таким ТОВ кредиторської заборгованості шляхом внесення до його статутного капіталу майнових прав на зазначену кредиторську заборгованість, чинним законодавством не передбачено.
Згідно з п.п. 134.1.1 п 134.1 ст. 134 ПКУ об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень розділу Ш «Податок на прибуток підприємств» Кодексу.
Розділом Ш «Податок на прибуток підприємств» Кодексу не передбачено коригування фінансового результату до оподаткування на різниці щодо операцій із внесення активів до статутного капіталу підприємства.
Отже, такі операції відображаються згідно з правилами бухгалтерського обліку при визначенні фінансового результату до оподаткування.
Враховуючі вищевикладене, суд приходить до висновку, що ТОВ «Фабрика дверей «Будмайстер» було порушено п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПКУ, та занижено фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток), визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності показників за 2017 ріку у сумі 55 443 700 грн. (податок на прибуток 9 979866 грн).
Судом встановлено, що ТОВ "Фабрика дверей" Будмайстер" в бухгалтерському обліку оприбуткування ПММ здійснюється по Дт бухгалтерського рахунку 203 «Паливо» як фактичне отримання пального.
Відповідно до наданих до матеріалів справи первинних документів встановлено, що при відсутності документального підтвердження щодо отримання пального на загальну суму 1 876 703 грн. ТОВ "Фабрика дверей" Будмайстер" здійснюється оприбуткування (без підтверджуючих документів про фактичне отримання) та списання ПММ (на підставі подорожніх листів) на pax. 203 «Паливо».
Отже, представником позивача не доведено походження паливно-мастильних матеріалів, які використані ТОВ «Фабрика дверей» «Будмайстер» протягом перевіряємого періоду з 01.01.2015 по 30.09.2018, отже ПММ на загальну суму 1 876 703 грн. були безоплатно отримані від невстановлених осіб.
Відповідно до договорів з вищевказаними контрагентами, поставка здійснюється на умови 100% передплати, яка в подальшому відображається на смарт-картах в електронній формі на особовому рахунку Покупця.
Облік пального як запасів регламентоване П(С)БО 9 «Запаси», затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 20.10.1999 № 246, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.11.1999 № 751/4-044.
Оскільки бланки замовлення, талони, смарт-картки не є запасами (матеріальними цінностями), а надають можливість отримання палива (визначеної марки та кількості) в майбутньому, то їх облік повинен вестись окремо на окремому субрахунку.
Отримання бланків замовлення, талонів, смарт-карток матеріально відповідальними особами підприємства (водіями) також повинно бути відображено в бухгалтерському обліку по Дт бухгалтерського рахунку 372 «Розрахунки з підзвітними особами».
Підтвердженням отримання пального на АЗС є розрахунковий чек терміналу та чек ЕККА, які передаються водієм до бухгалтерії.
Видача талонів, смарт-карток водіям взагалі не відображено в бухгалтерському обліку та первинних документах підприємства. Підставою для оприбуткування ПММ повинен бути документ, що підтверджує факт його отримання, а саме чек РРО, який засвідчує факт заправки автотранспортного засобу пальним.
Постановою КМУ від 20.12.1997 № 1442 затверджено Правила роздрібної торгівлі нафтопродуктами, відповідно до п. 10 яких розрахунки за продані нафтопродукти здійснюються готівкою та/або у безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, талонів, відомостей на відпуск нафтопродуктів тощо) в установленому законодавством порядку. Разом з нафтопродуктами споживачеві в обов`язковому порядку видається розрахунковий документ за установленою формою на повну суму проведеної операції, який підтверджує факт купівлі товару.
Крім того, згідно з поясненнями представника відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву, з аналізу бази даних АІС «Податковий блок» щодо контрагентів позивача не можливо встановити перелік та місце розташування АЗС, у зв`язку з відсутністю таких даних згідно Форми 20-ОПП «Відомості про об`єкти оподаткування», також такий перелік неможливо визначити за первинними документами наданими до перевірки, а також згідно з базою даних ЄРІПН у вищезазначених контрагентів відсутнє придбання послуг з оренди АЗС, ємкостей для зберігання палива.
Згідно п 135.1. ст.135 ПКУ Базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу
Відповідно до частини другої статті 3 Закону №996, бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, якій ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий примирник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Таким чином, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.
Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.
З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
Таким чином, витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток, мають бути фактично здійснені і підтверджені належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
Крім того, відповідно до листа ВАСУ № 1936/11/13-11 від 01.11.2011 наявність формально складених, але недостовірних первинних документів, відповідність яких фактичним обставинам спростована належними доказами, не є безумовним підтвердженням реальності господарської операції.
З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції, а тому позивачем не підтверджено факт придбання ПММ у ТОВ «РН-Карт Україна» на суму 546 381 грн., ТОВ «Торговий дім «СКФ» на суму 272 783 грн., ТОВ "ПЛАТИНУМ ОИЛ" на суму 39 770 грн., ТОВ "БЕССОЛ" на суму 805 833 грн., ТОВ "КИЇВСЬКА ПАЛИВНА КОМПАНІЯ" на суму 211 936 грн. та як наслідок факт їх використання ТОВ «Фабрика дверей» «Будмайстер» у господарській діяльності.
А тому суд погоджується з висновками перевірки, якими встановлено порушення позивачем п.п. 134.1.1 п 134.1 ст. 134, п. 135.1 ст. 135 ПКУ, та заниження фінансового результату до оподаткування (прибуток або збиток), визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності" показників у сумі 1 876 703 грн, у тому числі за 2015 рік на суму 429 022 грн. (не відображено в податковому повідомленні-рішенні через сплив строку давності), за 2016 рік на суму 474 241 грн (податок на прибуток 85 364 грн), за 2017 рік на суму 531 789 грн. (податок на прибуток 95 722 грн), за 9 міс. 2018 року на суму 441 651 грн (податок на прибуток 79 497 грн).
Перевіркою повноти визначення податкових зобов`язань за період з 01.01.2015 по 30.09.2015 встановлено їх заниження всього у сумі 11 620 грн., в тому числі за березень 2017 року на суму 5 209 грн, за квітень 2017 року на суму 6 097 грн., за травень 2017 року на суму 314 грн.
Судом встановлено, що ТОВ «Фабрика дверей» «Будмайстер» здійснює операції з комплектації товару з сировини та матеріалів, які є запасами підприємства, а саме «рекламного чемодану», що підтверджується накладними на переробку сировини, також згідно з матеріальними звітами по рахунку 201 за березень, квітень, травень 2017 року встановлено прихід та подальше списання рекламних чемоданів у кількості 158 шт, залишки відсутні.
Однак, відповідно до бази даних ЄРПН за перевіряємий період відсутня реалізація «рекламного чемодану» та відсутня реєстрація податкових накладних складених з урахуванням вимог абз. а) п. 198.5 ст. 198 ПКУ.
А тому суд приходить до висновку, що позивачем було порушено: п.44.1. ст.44 ПКУ, якою визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством та п. 198.5. ст. 198 ПКУ, якою визначено, що платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі, якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися: а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України; б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу); в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів; г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).
У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладне зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.
З метою застосування цього пункту податкові зобов`язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах: придбаних для використання в неоподатковуваних операціях - на дату їх придбання; придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документа складених відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".
У разі якщо на момент перевірки платника податку контролюючим органом в акті вибіркової (частково інвентаризації, проведеної платником податку на вимогу такого органу, виявлено нестачу придбаних таки платником товарів (крім випадку, якщо така нестача обумовлена знищенням внаслідок дії обставин непереборне сили, що підтверджується відповідно до законодавства), для цілей розділу V цього Кодексу такі товари вважаються використаними платником податку в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.
Відповідно до п.201.10 ст. 201 ПКУ передбачено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підтягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Проведеною документальною плановою перевіркою по взаємовідносинам з вищезазначеними контрагентами встановлено порушення:
Відповідно до п 198.1. ст.198 ПКУ До податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України
Пунктом 198.2 ст. 198 ПКУ встановлено, що датою віднесення сум ПДВ до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів із банківського рахунку платника податку на оплату товарів/послуг; або дата отримання платником податку товарів/послуг.
Тобто у покупця при перерахуванні авансу постачальнику виникає податковий кредит - за першою подією.
Проте, суд звертає увагу, що оплачені товари (послуги) не було отримано після закінчення терміну позовної давності, тому така операція на дату списання безнадійної дебіторської заборгованості не відповідає нормі п. 198.1 ст. 198 ПКУ, згідно з яким до податкового кредиту включаються суми ПДВ, сплачені/нараховані при придбанні товарів, послуг, необоротних активів.
Відповідно до п 198.3. ст.198 ПКУ, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 ПКУ, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а за змістом ст. 90 цього Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
На думку суду, відповідачем доведено правомірність своїх рішень з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фабрика дверей «Будмайстер» не підлягає задоволенню в повному обсязі.
Оскільки у задоволенні позову відмовлено, судові витрати відшкодуванню не підлягають.
Керуючись ст. 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 25 липня 2019 року.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко