Справа № 240/5541/18
Суддя: Ватаманюк Р.В.
Дата ухвалення: 2019-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 240/5541/18

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Попова О.Г.

Суддя-доповідач - Ватаманюк Р.В.

17 липня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Ватаманюка Р.В.

суддів: Сторчака В. Ю. Залімського І. Г. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 14 березня 2019 року (виготовлене в повному обсязі 25 березня 2019 року у м. Житомир) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до Військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач) про визнання протиправною бездіяльність, стягнення грошової компенсації у розмірі 12 856,17 грн.,

В С Т А Н О В И В :
позивач 28.11.2018 звернувся із позовом до Житомирського окружного адміністративного суду в якому просив стягнути з Військової частини НОМЕР_1 на користь позивача грошову компенсацію вартості за не отримане речове майно відповідно до довідки-розрахунку №49 від 20.05.2018 у розмірі 12 856 грн. 17 коп.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 14.03.2019 адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати ОСОБА_1 заборгованості за не отримане речове майно.

Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за не отримане речове майно відповідно до довідки-розрахунку №49 від 20.05.2018 у розмірі 12 856 грн. 17 коп.

В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції безпідставно не враховано те, що га момент звернення позивача щодо отримання грошової компенсації за не отримане речове майно Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачав право на отримання такої компенсації лише військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу вказавши, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. У даному випадку підставою звернення до суду слугувала відмова відповідача від 23.07.2018 щодо виплати грошової компенсації вартості недоотриманого речового забезпечення відповідно до Порядку № 178, у зв`язку з його звільненням з військової служби та припиненням службових відносин.

Відповідач подав заперечення на відзив вказавши, що право на отримання грошової компенсації за неодержане речове майно мають виключно військовослужбовці, які безпосередньо проходять військову службу, і не поширюється на військовослужбовців звільнених з військової служби. При цьому, під час звільнення з військової служби та проведення усіх розрахунків та виплат військовою частиною у позивача не виникало заперечень.

15.07.2019 від позивача, а 16.07.2019 від відповідача до суду надійшли клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з відпустками представників сторін.

Частинами 1 та 2 ст. 313 КАС України вказано, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для встановлення всіх обставин справи та прийняття законного рішення, апеляційний суд вважає за можливе провести розгляд справи без участі сторін за наявними у справі матеріалами.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлені та неоспорені сторонами такі обставини.

30.06.2017 наказом командира 30 окремої механізованої бригади № 119-рс старшого солдата контрактної служби ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас відповідно до п. "а" частини 6 статті 26 з урахуванням пп. "ї" п. 1 ч. 8 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".

Наказом командира Військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) №1 від 30.06.2017 позивача виключено із списків особового складу військової частини, всіх видів забезпечення.

Згідно з довідкою про вартість речового майна, що належить до видачі ОСОБА_1 №49 від 20.05.2018, загальна вартість речового майна, що належить до видачі позивачу складає 12 856,17 грн.

Оскільки під час звільнення позивача питання про виплату йому грошової компенсації за не отримане речове майно вирішене не було, ОСОБА_1 23.07.2018 звернувся до відповідача із рапортом про вирішення вказаного питання, проте компенсації не отримав.

Вказані обставини слугували підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції, посилаючись на позицію Верховного Суду від 24.10.2018 у справі №813/1280/17, дійшов висновку, що фактично не виплата грошової компенсації сталась не з вини позивача, а у зв`язку з невиконанням відповідачем свої обов`язків щодо повного розрахунку, тобто, відповідачем не забезпечено позивачу реалізацію його прав, гарантованих ст. 9-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" що є підставою для часткового задоволення позовних вимог.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції за такими доводами.

Статтею 1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (далі Закон №2011-XII) встановлено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з ч. 2 ст. 9 Закону №2011-XII військовослужбовці одержують за рахунок держави грошове забезпечення, а також речове майно і продовольчі пайки або за бажанням військовослужбовця грошову компенсацію замість них.

Положенням ст. 9-1 Закону №2011-XII вказано, що речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.

Порядок виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно затверджений постановою Кабінету Міністрів України №178 від 16.03.2016 (далі - Порядок № 178).

Пунктом 2 Порядку №178, визначено, що виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.

Згідно п. 3 Порядку №178, грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі, зокрема, й звільнення з військової служби.

Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації (п. 4 Порядку №178).

Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком (п. 5 Порядку №178).

Крім того, відповідно до абзаців 1, 3 п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента від 10.12.2008 № 1153/2008, в редакції чинній на момент звільнення позивача з військової служби (Положення № 1153/2008), після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.

Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.

Згідно матеріалів справи, підставою звернення до суду слугувала не виплата відповідачем позивачу грошової компенсації вартості недоотриманого речового забезпечення відповідно до Порядку №178, у зв`язку з його звільненням з військової служби та припиненням службових відносин.

З матеріалів справи вбачається, що наказом командира 30 окремої механізованої бригади від 30.06.2017 №119-рс позивача звільненого та відповідно до наказу від 30.06.2017 №1 виключено зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 та проведено остаточний розрахунок із виплати належних позивачу при звільненні сум.

Проте, питання щодо виплати позивачу грошової компенсації вартості за недоотримане речове майно вирішено не було.

Враховуючи те, що грошову компенсацію вартості за недоотримане речове майно позивачу при звільненні виплачено не було, 23.07.2018 ОСОБА_1 , після отримання відповідної довідки про вартість належного йому речового майна, звернувся до командира військової частини НОМЕР_1 з відповідною заявою про включення такої виплати до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №1-рс, однак належну йому виплату не отримав.

Таким чином, фактично не виплата грошової компенсації сталась не з вини позивача, а у зв`язку з невиконанням відповідачем свої обов`язків щодо повного розрахунку.

Відтак, аналіз норм статті 9-1 Закону № 2011-XII, абзаців першого, третього пункту 242 Положення № 1153/2008, а також пунктів 2, 3 Порядку № 178, свідчить, що позивач має право на грошову компенсацію замість неотриманого речового майна при звільненні з військової служби.

Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду викладеною у постановах від 24.10.2018 у справі №813/1280/17 та від 17.01.2019 у справі № 822/2309/17.

При цьому, в своїй апеляційній скарзі відповідач вказує на те, що виплата грошової компенсації замість речового майна передбачена військовослужбовцям, які проходять військову службу за контрактом або перебувають на кадровій військовій службі і не поширюється на військовослужбовців, звільнених з військової служби.

Проте, апеляційний суд звертає увагу на те, що зі змісту вищенаведених законодавчих приписів вбачається, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби. Застосовування в п. 3 Порядку №178 словосполучення "у разі звільнення з військової служби", а не, наприклад, "при звільненні з військової служби", дозволяє дійти висновку, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу).

Отже, військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 03.10.2018 у справі №803/756/17.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для визнання протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати заборгованості за не отримане речове майно ОСОБА_1 та зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача грошову компенсацію вартості за не отримане речове майно відповідно до довідки-розрахунку №49 від 20.05.2018 у розмірі 12 856 грн. 17 коп.

Щодо доводів апелянта про пропущення позивачем строку звернення до суду судова колегія зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (абз. 1 ч. 2 ст. 122 КАС України).

Предметом даного адміністративного позову є невиплата позивачу грошової компенсації за не отримане речове майно.

Як свідчать матеріали справи, право позивача на виплату зазначеної компенсації порушене відповідачем саме за наслідками розгляду його заяви, оскільки 23.07.2018 військова частина НОМЕР_1 відмовила у задоволенні вимог позивача і вже 28.11.2018 адміністративний позов позивача був зареєстрований судом першої інстанції.

Таким чином, шестимісячний строк для звернення до адміністративного суду, в даному випадку, обчислюється з 23.07.2018 та позивачем не пропущений.

За таких обставин, судова колегія апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції в повній мірі надав оцінку усім вказаним обставинам та зібраним по справі доказам, у зв`язку із чим, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 14 березня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Ватаманюк Р.В.

Судді Сторчак В. Ю. Залімський І. Г.