Справа № 120/973/19-а
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2019-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/973/19-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Маслоід О.С.

Суддя-доповідач - Курко О. П.

24 липня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Білої Л.М. Гонтарука В. М. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 10 червня 2019 року (м. Вінниця) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Тульчинського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Вінницькій області про зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

в березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Тульчинського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Вінницькій області про зобов`язання вчинити певні дії.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 10 червня 2019 року закрито провадження по вказаній справі.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу з підстав порушення судом першої інстанції норм процесуального права, у зв`язку з чим, позивач просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження на підставі ч. 1 ст. 311 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду першої інстанції із позовною заявою до Тульчинського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Вінницькій області (надалі відповідач) про зобов`язання відповідача доповнити актові записи про народження: ОСОБА_2 № 150 від 22.11.2005 року, ОСОБА_3 № 174 від 05.09.2008 року та ОСОБА_4 № 90 від 01.07.2016 року відомостями про національність батька (позивача), вказавши його національність "німець".

ОСОБА_1 вказує, що національність його матері - німкеня. Факт належності позивача до німецької національності підтверджується адресним листом вибуття від 22.11.1994 року. У свідоцтвах про народження дітей позивача відсутні відомості про те, що національність їх батька (позивача) німець. Позивач звернувся до відповідача із заявою про доповнення актових записів про народження дітей відомостями про його національність - німець. Відповідач зазначив, що відсутні підстави для такого доповнення, оскільки актові записи складені на встановлених бланках, де відсутня графа "національність". ОСОБА_1 вважає таке посилання відповідача таким, що порушує його права, оскільки матеріалами справи підтверджується те, що він за національністю "німець", а відтак він має право на збереження своєї національної самобутності та відновленню своєї національності шляхом внесення відповідних змін у актові записи.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що вказаний спір не є публічно-правовим, що в свою чергу виключає можливість його розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, виходить із наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

У відповідності до вимог ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) публічно-правовий спір - спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Згідно ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:

1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;

2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;

3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;

4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;

5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень;

6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Статтею 19 КАС України передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вирішуючи питання про юрисдикцію спору, необхідно з`ясувати, зокрема, характер спірних правовідносин, а також суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулась, у даному випадку, фізична особа.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин. У таких відносинах один з суб`єктів - суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого суб`єкта, а останній відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 надав до Вінницького окружного адміністративного суду низку документів, які, на його думку, визначають та підтверджують той факт, що його національність - німець. Він також бажає, щоб саме така його національність була зазначена у свідоцтві про народження його дітей. Позивач зазначає, що має право на збереження своєї національної самобутності та відновленню своєї національності. Заявлені позовні вимоги стосуються лише зобов`язання відповідача вчинити певні дії і при цьому він не оскаржує ніякі дії чи бездіяльність, чи рішення відповідача, як суб`єкта владних повноважень, як передбачено, вказаними нормами КАС України.

Судова колегія погоджується з доводами суду першої інстанції, що для того щоб зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити дії стосовно внесення відомостей про національність позивача у свідоцтва про народження його дітей, суд повинен визначити той факт, що національність позивача саме "німець".

Відповідач також у своєї відповіді за № 219-16.26.-36 звернув увагу позивача на те, що з періоду 1992 року відповідно до постанови ВР України від 26.06.1992 року № 2503 «Про затвердження положень про паспорт громадянина України та свідоцтво про народження» у паспорті вже не зазначається національність особи.

Позивач отримав 19.11.1997 року паспорт серії НОМЕР_1 , у якому не зазначена його національність.

Крім цього, у своєму листі відповідач звернув увагу позивача на те, що не передбачено зміну або доповнення національності осіб, які прийняли національність одного з батьків та бажають змінити її на національність другого з батьків.

Отже, зобов`язанню відповідача вчинити певні дії щодо доповнення актових записів, передує встановлення факту та доказування, у даному спорі, обставин щодо національності позивача.

Водночас, завдання адміністративного суду у таких справах полягає, насамперед, у перевірці додержання процедури розгляду та прийняття органом реєстрації актів цивільного стану відповідного рішення. Адміністративний суд, розглядаючи такі справи, не вправі вийти за межі їх публічно-правових аспектів і встановлювати юридичні факти, що мають значення для внесення змін чи доповнень до актових записів цивільного стану, зокрема, факт національності позивача.

В даному випадку ОСОБА_1 звернувся до суду для захисту права на забезпечення органом державної влади особистого немайнового права згідно ч. 1 ст. 273 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), а саме: на відображення у актовому записі про народження дітей інформації про його належність до німецької національності, а не для оскарження відмови органу державної реєстрації актів цивільного стану внести доповнення до актових записів цивільного стану. Позивач має намір вирішити питання про внесення доповнень щодо своєї національності у вже існуючі записи про народження його дітей.

А відтак, враховуючи суть спірних правовідносин та суб`єктний склад сторін у справі, вказаний спір не є публічно-правовим, що в свою чергу виключає можливість його розгляду в порядку адміністративного судочинства.

При цьому, як вже зазначалось вище, у позовній заяві відсутні доводи позивача щодо неправомірності (протиправності) вказаної відмови відповідача, а лише вимога про зобов`язання відповідача внести зміни до актових записів, яка є похідною.

У відповідності до вимог ст. 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч.1 ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Згідно з ст.49 ЦК України актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків. Актами цивільного стану є народження фізичної особи, встановлення її походження, набуття громадянства, вихід з громадянства та його втрата, досягнення відповідного віку, надання повної цивільної дієздатності, обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною, шлюб, розірвання шлюбу, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, зміна імені, інвалідність, смерть тощо. Державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Аналогічні норми містяться в статті 2 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану".

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті.

Суд зазначає, що у даній справі існує невирішений спір про встановлення обставин, що підтверджують або спростовують наявність інформації щодо національності позивача, і залежно від встановлених обставин, вирішення питання про доповнення актових записів та зобов`язання відповідача внести такі доповнення, а тому розгляд даної справи не може здійснюватися за правилами адміністративного судочинства у зв`язку з тим, що адміністративний суд позбавлений правових (законодавчих) можливостей установлювати (визнавати) будь - які юридичні факти.

Преамбула Закону України "Про судоустрій і статус суддів" визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справі "Сокуренко і Стригун проти України") суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом" у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 26.03.2019 року, справа № 820/5198/16, адміністративне провадження № К/9901/33649/18 та постановах Великої Палати Верховного суду від 14.11.2018 року у справі № 425/2737/17 (Провадження № 14-408 цс 18), від 23.01.2019 року у справі № 804/45/17 (Провадження № 11-927апп18).

Враховуючи вищевикладене, судова колегія погоджується з доводами суду першої інстанції, що спірні правовідносини не є публічно-правовим спором у розумінні КАС України, а даний спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки предмет адміністративного позову ґрунтується на встановленні юридичного факту про належність правовстановлюючих документів позивача щодо його національності і позовні вимоги спрямовані на захист цивільного особистого немайнового права позивача.

Окрім того, оскільки адміністративний суд не є "судом, встановленим законом", відповідно не має повноважень щодо вирішення питання щодо пропуску позивачем строку звернення до суду із такими позовними вимогами. До того ж, згідно вимог ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність закриття провадження по даній справі.

Посилання апелянта на ухвалу Тульчинського районного суду Вінницької області від 23 травня 2018 року, якою закрито провадження за заявою ОСОБА_1 про приналежність його до національності "німець", судова колегія не приймає до уваги, оскільки позивач не позбавлений можливості звернутися з апеляційною скаргою на вказану ухвалу з заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження.

А відтак, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а ухвала суду першої інстанції відповідає нормам процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 10 червня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили в порядку та в строки, передбачені ст. 325 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 24 липня 2019 року.

Головуючий Курко О. П.

Судді Біла Л.М. Гонтарук В. М.