Справа № 807/691/13-а
Суддя: Соколов В.М.
Дата ухвалення: 2019-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
Іменем України

26 липня 2019 року
Київ
справа №807/691/13-а
адміністративне провадження №К/9901/23780/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Соколова В.М.,
суддів: Єресько Л.О., Загороднюка А.Г.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 березня 2016 року (судді Шешеня О.М., Гаврилко С.Є., Луцович М.М.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2017 року (судді Довгополов О.М., Гудим Л.Я., Святецький В.В.) у справі №807/691/13-а за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання неправомірною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, стягнення коштів,

УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України (далі МОУ), Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив:
- визнати протиправними дії Міністерства оборони України та Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової щомісячної грошової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 2012 року № 956 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889»;
- зобов`язати Міністерство оборони України та Військову частину НОМЕР_1 нараховувати та виплачувати ОСОБА_1 додаткову щомісячну грошову винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 2012 року № 956 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889» з 24 жовтня 2012 року.
На обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що він проходить військову службу на посаді штурмана наведення пункту наведення авіації та відноситься до категорії військовослужбовців офіцерів-наземних авіаційних спеціалістів, що забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, в зв`язку з чим відповідно до наказу МОУ від 05 грудня 2012 року № 825 має право на отримання щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення, однак відповідачі протиправно не виплачували таку винагороду. При цьому, позивач зазначає, що він виконує службові обов`язки на одному рівні з особами, які забезпечуються даною грошовою винагородою. ОСОБА_1 наголошує, що посада штурман наведення, яку він займає, відноситься до категорії наземних авіаційних спеціалістів, що забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, що, на думку позивача, має визначальне значення для виплати йому спірної грошової винагороди.
Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 07 червня 2013 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 жовтня 2014 року, позов задоволено.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16 квітня 2015 року, судові рішення першої та апеляційної інстанції скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Водночас, судом касаційної інстанції зазначено, що вирішуючи спір, суди виходили із пріоритетності постанови КМУ №889 перед наказом МОУ за №595, й тієї обставини, що позивач виконував службові обов`язки та забезпечував безпеку польотів літаків та вертольотів, проте, не врахувавши положень зазначеної постанови КМУ №889 щодо делегування Міністру оборони України визначення розмірів, порядку умов виплати грошової винагороди, що й знайшло відображення у наказі МОУ №595, дійшли передчасних висновків щодо обґрунтованості позову.
Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 березня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2017 року, у задоволені позову відмовлено.
У касаційній скарзі, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, позивач просить скасувати оскаржувані судові рішення та прийняти нове, яким направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Скаргу мотивує тим, що поняття «посади наземних авіаційних спеціалістів, що забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів» є джерелом для змісту постанови Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 2012 року №956. Тому, ігнорування посади «штурмана наведення» при внесенні цієї посади в перелік посад визначених наказом МОУ №825 від 05 грудня 2012 року на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 2012 року №956, порушує норми Конституції України та законодавства України і є неправомірною бездіяльністю відповідачів. Відтак, позивач просив вимоги касаційної скарги задовольнити в повному обсязі.
У (запереченні) відзиві на касаційну скаргу представник відповідача просить залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки вважає доводи скаржника безпідставними, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій такими, що ухвалені з додержанням норм процесуального права.
Суддя Вищого адміністративного суду України ухвалою від 11 грудня 2017 року відкрив провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1
15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі Закон № 2147-VIII), яким Кодекс адміністративного судочинства України (далі КАС України) викладено в новій редакції.
Підпунктом 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону № 2147-VIII передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
У лютому 2018 року касаційну скаргу передано на розгляд Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено склад судової колегії: Білоус О.В.(суддя-доповідач), ОСОБА_2 , Желтобрюх І.Л.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, який здійснено на підставі розпорядження від 30 травня 2019 року

№ 547/0/78-19, у зв`язку зі зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді-доповідача Білоуса О.В. (рішення зборів суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді від 20 травня 2019 року № 14), визначено новий склад суду: Соколов В.М. головуючий суддя (суддя-доповідач), Єресько Л.О., Загороднюк А.Г.
За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
Суди попередніх інстанцій установили, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у Збройних Силах України, з 28 грудня 2001 року призначений на посаду штурман наведення 1607 пункту наведення авіації Військової частини НОМЕР_2 .
23 січня 2013 року позивач звертався до командира Військової частини НОМЕР_2 з рапортом, в якому просив перед вищим командуванням про включення його з 24 жовтня 2012 року до наказу «Про виплату щомісячної додаткової грошової винагороди особовому складу Військової частини НОМЕР_1 , які займають посади наземних авіаційних спеціалістів, що забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів», відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889. Свій рапорт позивач мотивував тим, що посада штурмана наведення пункту наведення авіації відноситься до категорії посад наземних авіаційних спеціалістів, що забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів згідно з наказом Міністра оборони України від 08 січня 2008 року № 2 та наказу Командувача Повітряних Сил України від 18 лютого 2008 року № 2.
Однак вказаний рапорт позивача не було задоволено, щомісячна додаткова грошова винагорода не виплачувалась, жодної відповіді не було надано.
Вважаючи такі дії неправомірними, а свої права та інтереси порушеними, позивач звернувся з до суду з даним адміністративним позовом.
22 грудня 2015 року судом першої інстанції залучено в якості відповідача Військову частину НОМЕР_2 , як основну військову одиницю постійної організації в збройних силах, в якій позивач знаходиться на фінансовому забезпеченні.
Приймаючи рішення про відмову у задоволені позовних вимог суд першої інстанції, з мотивами якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що хоча до посадових обов`язків позивача і відноситься обов`язок щодо забезпечення безпеки польотів літаків та вертольотів, однак, посада позивача «штурман наведення» згідно з додатком 1 до Інструкції №595 не відноситься до посад, які у відповідності до Постанови №889 надають право на отримання щомісячної додаткової грошової винагороди.
Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з такого.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Виплату військовослужбовцям, які займають посади наземних авіаційних спеціалістів, що забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, у військових частинах і підрозділах Повітряних Сил та Сухопутних військ Збройних Сил, щомісячної додаткової грошової винагороди в розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення, встановлено постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889 «Про питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Державної служби з надзвичайних ситуацій» (далі Постанова КМУ від 22 вересня 2010 року № 889 в редакції із змінами внесеними Постановою КМУ від 08 жовтня 2012 року №956).
Пунктом 1 даної Постанови було передбачено встановлення щомісячної додаткової грошової винагороди військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які займають посади у Військово-Морських Силах Збройних Сил та Морській охороні Державної прикордонної служби, посади у військових частинах, підрозділах, закладах, установах та організаціях Збройних Сил (за переліком згідно з додатком), посади наземних авіаційних спеціалістів, що забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, у військових частинах і підрозділах Повітряних Сил та Сухопутних військ Збройних Сил, посади у військових частинах і підрозділах високомобільних десантних військ та спеціального призначення Збройних Сил, і військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) льотного складу Збройних Сил, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та Державної прикордонної служби у розмірі, що не перевищує місячне грошове забезпечення.
Пунктом 2 цієї Постанови було передбачено, що граничні розміри, порядок та умови виплати щомісячної додаткової грошової винагороди, передбаченої пунктом 1 цієї постанови, визначаються Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ та Адміністрацією Державної прикордонної служби за погодженням з Міністерством праці та соціальної політики і Міністерством фінансів у межах затвердженого фонду грошового забезпечення.
Отже, вказаною постановою делеговано функції щодо визначення конкретних розмірів, порядку та умов виплати спірної грошової винагороди військовослужбовцям іншим органам державної влади, зокрема Міністерству оборони України.
Відтак, на виконання пункту 2 Постанови КМУ від 22 вересня 2010 року № 889 в редакції із змінами внесеними Постановою КМУ від 08 жовтня 2012 року №956, Міністерством оборони України, у межах наданих повноважень та у визначений законодавством спосіб, згідно до наказу Міністерства оборони України від 05 грудня 2012 року №825 було внесено зміни та затверджена «Інструкція про розміри і порядок виплати щомісячної додаткової грошової винагороди окремим категоріям військовослужбовців Збройних Сил України» (далі Інструкція №595).
Відповідно до пункту 2.1 Інструкції №595 виплата винагороди в розмірі до ста відсотків місячного грошового забезпечення здійснюється за Переліком посад військовослужбовців - наземних авіаційних спеціалістів, які забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів, у військових частинах і підрозділах Повітряних Сил Збройних Сил України та Сухопутних військ Збройних Сил України, згідно з додатком 1 до цієї інструкції.
Згідно з приміткою до Переліку посад виплата винагороди провадиться за умов:
- якщо передбачені в штаті військової частини за посадою, що займає військовослужбовець, цифрові позначення військово-облікової спеціальності і посади збігаються з цифровими позначеннями військово-облікової спеціальності та посади, зазначених у цьому Переліку;
- якщо посади, перераховані у цьому Переліку, наявні: в авіаційних бригадах, полках, базах, базах (експериментальних, навчальних), ескадрильях, загонах, ланках; у льотно-випробувальних підрозділах науково-дослідних організацій, випробувальних полігонів (центрів); у літаючих авіаційно-технічних лабораторіях, авіаційно-ремонтних майстернях; на диспетчерських, командних (головних командних) пунктах (центрах), пунктах наведення авіації; у центрах пошуково-рятувального та аеронавігаційного забезпечення польотів авіації, відділах (групах) оперативних чергових, штурманських управліннях та службах; у військових частинах та підрозділах зв`язку, автоматизованого управління, радіотехнічного, аеродромно-технічного забезпечення, в авіаційних комендатурах та на авіаційних полігонах, які безпосередньо забезпечують польоти літаків та вертольотів;
- якщо особи офіцерського складу, які займають посади з групою військово-облікової спеціальності 06, 12, 20, 60, 62 цього Переліку, фактично забезпечують безпеку польотів літаків та вертольотів.
Із наведених нормативних приписів можна зробити висновок, що правовою підставою для встановлення винагороди військовослужбовцю є зайняття ним посади наземного авіаційного спеціаліста , що забезпечує безпеку польотів літаків та вертольотів, за переліком посад наведених в Інструкції та за умов згідно з Приміткою до Переліку.
Як встановлено судами, за своєю посадою «штурман наведення» позивач виконував функціонально обов`язки штурман наведення в якості чергового штурмана наведення, який є старшим обслуги пункту наведення авіації під час несення бойового чергування (пункти 3.3, 3.8 «Інструкції із забезпечення безпеки польотів (перельотів) авіації Повітряних Сил Збройних Сил України» наказ від 25 червня 2006 року №154), тобто фактично здійснював контроль за польотами (перельотами) літаків та вертольотів і забезпечував їх безпеку.
Виходячи із цього, колегія суддів приходить до висновку про дотримання другої і третьої умов Переліку, враховуючи що ОСОБА_1 є наземним авіаційним спеціалістом, який забезпечує безпеку польотів літаків та вертольотів, у військовій частині НОМЕР_2 .
Водночас суди констатували відсутність першої обов`язкової умови для виплати винагороди, а саме передбачена в штаті військової частини посада, що займає військовослужбовець, та цифрові позначення військово-облікової спеціальності не збігаються з цифровими позначеннями військово-облікової спеціальності та посади, зазначеної у Переліку (посада «штурман наведення», цифрове позначення військової облікової спеціальності 1607).
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції, що хоча до посадових обов`язків ОСОБА_1 і відноситься обов`язок щодо забезпечення безпеки польотів літаків та вертольотів у військовій частині, однак займана ним посада штурмана наведення не передбачена у додатку 1 Переліку до Інструкції, а, отже, не відноситься до посад, які дають право на отримання щомісячної додаткової грошової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889.
Доводи позивача про те, що підставою і предметом позову були порядок та законність формування Переліку посад в наказі МОУ від 05 грудня 2012 року №825 прийнятому на виконання постанови КМУ від 22 вересня 2010 року №889, зокрема, правомірність щодо невнесення посади «штурман наведення», яку займав позивач до списку штатних посад на виплату щомісячної додаткової грошової винагороди, є безпідставними з огляду на наступне.
Відповідно до частин першої та четвертої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.
Тобто, закріплено обов`язкову вимогу щодо заборон для суду касаційної інстанції приймати та розглядати вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції; змінювати предмет і підставу позову в суді касаційної інстанції.
Натомість, як вбачається з матеріалів справи позивач неодноразово змінював і доповнював позовні вимоги, а відповідно до заяви від 15 березня 2016 року остаточно їх зміст визначив у наступній редакції:
- визнати дії Міністерства оборони України неправомірними, в частині бездіяльності щодо забезпечення ОСОБА_3 щомісячною грошовою додатковою винагородою, як наземного авіаційного спеціаліста, що забезпечує безпеку польотів літаків та вертольотів відповідно до постанови КМУ від 22 вересня 2010 року №889 із змінами внесеними постановою КМУ від 08 жовтня 2012 року №956.
- зобов`язати Міністерство оборони України виконати постанову КМУ від 22 вересня 2010 року №889 та забезпечити позивача щомісячною грошовою додатковою винагородою, як наземного авіаційного спеціаліста, що забезпечує безпеку польотів літаків та вертольотів.
- стягнути з Військової частини НОМЕР_2 на користь ОСОБА_3 щомісячну грошову додаткову винагороду, як наземного авіаційного спеціаліста, що забезпечує безпеку польотів літаків та вертольотів, як того вимагає постанова КМУ від 22 вересня 2010 року №889 у розмірі 133907,85 грн.
Відтак, у даному випадку спір стосувався виплати позивачу як «штурману наведення» щомісячної грошової додаткової винагороди відповідно до постанови КМУ від 22 вересня 2010 року №889, а не правомірності невнесення такої посади в перелік посад визначених наказом МОУ №525 від 15 листопада 2010 року на виконання постанови КМУ від 22 вересня 2010 року №889.
Такі позовні вимоги не були предметом позову для розгляду судом першої та апеляційної інстанції, а тому не можуть бути переглянуті судом касаційної інстанції.
Таким чином, виходячи з аналізу наведених законодавчих норм у поєднанні із встановленими обставинами, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість доводів касаційної скарги.
Згідно зі статтею 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
З урахуванням викладеного, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій винесені законні і обґрунтовані рішення, постановлені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.
З огляду на результат касаційного розгляду, судові витрати не розподіляються.
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 березня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2017 року у справі №807/691/13-а залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
...........................

...........................

...........................
В.М. Соколов
Л.О. Єресько ,
А.Г. Загороднюк
Судді Верховного Суду