Справа № 320/1404/19
Суддя: Горобцова Я.В.
Дата ухвалення: 2019-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2019 року справа № 320/1404/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Горобцової Я.В., розглянувши у місті Києві в порядку письмового провадження за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Державного підприємства «Ремонтно-будівельне управління Міністерства внутрішніх справ України» до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправною та скасування вимоги,

о б с т а в и н и с п р а в и:

До Київського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Державного підприємства «Ремонтно-будівельне управління Міністерства внутрішніх справ України» до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області в якому позивач просить суд визнати протиправною та скасувати податкову вимогу від 06.10.2016 №69860-17.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що підприємство не порушувало вимог Податкового кодексу України при здійсненні господарських операцій. Відповідач не мав правових підстав зараховувати платежі (змінювати призначення платежу/здійснювати перерозподіл коштів) здійснювані позивачем у період до 2011 року в оплату поточних податкових зобов`язань за цими платіжними дорученнями в рахунок погашення податкового боргу минулих періодів. Вказане призвело до необґрунтованих та протиправних висновків про порушення ДП «Ремонтно-будівельне управління Міністерства внутрішніх справ України» у 2002-2010 граничних строків сплати податкових зобов`язань та безпідставного нарахування штрафів відносно сплати податкових зобов`язань за 2002-2010рр. З урахуванням викладеного позивач вважає, що контролюючий орган не мав правових підстав для винесення оскаржуваної податкової вимоги.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

24 квітня 2019 року від представника відповідача через службу діловодства суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити. Стверджує, що у зв`язку з наявністю у позивача податкового боргу, ГУ ДФС у Київській області на підставі ст. 59 Податкового кодексу України виставило та направило підприємству податкову вимогу від 06 жовтня 2016 року № 69860-17. Податкова вимога є дійсною протягом усього терміну існування податкового боргу з моменту його утворення до моменту, зокрема, його повного погашення за всіма видами податків і зборів. При цьому, грошові зобов`язання, які складають податковий борг, можуть змінюватися як кількісно, так і за видами податків. Лише після того, як платник податків повністю погасить податковий борг, включаючи пеню, податкова вимога буде вважатися відкликаною. Згідно п. 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України, у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеному платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надходять у рахунок погашення податкового боргу платника, згідно ст. 95 Податкового кодексу України або за рішенням суду у випадках передбачених законом.

03 травня 2019 року від представника позивача через службу діловодства суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначив, що вказана відповідачем у відзиві правова позиція суперечить вимогам законодавства України та не спростовує обставини викладених в позовній заяві. Відповідач не зазначає дату виникнення боргу, а щодо інших податків, то він сам визнав погашення податкової вимоги в частині податку на прибуток та частини чистого прибутку під час адміністративного оскарження. Щодо поданого розрахунку з ПДВ, то позивач зазначає, що це не розрахунок, а розшифровка (складові боргу). Наявна в наданих відповідачем облікових картках по ПДВ інформація підтверджує обґрунтування позовних вимог позивача. Таким чином, відповідачем не спростовано жодних доводів позивача.

23 травня 2019 року представником позивача через службу діловодства суду подано клопотання про закриття підготовчого та провадження розгляду справи по суті в той самий день.

23 травня 2019 року представником відповідача через службу діловодства суду подано клопотання про закриття підготовчого та провадження розгляду справи по суті в той самий день.

23 травня 2019 року протокольною ухвалою суду закрито підготовче провадження та розпочато розгляд справи по суті в той самий день.

03 червня 2019 року представником позивача через службу діловодства суду подано клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження.

03 червня 2019 року представником відповідача через службу діловодства суду подано клопотання про розгляд справи у порядку письмового провадження.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 194 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду документів.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

в с т а н о в и в:

Державне підприємство «Ремонтно-будівельне управління Міністерства внутрішніх справ України» (ідентифікаційний код 14317404) зареєстроване в якості юридичної особи 19.03.1991 за адресою: 08298, Київська область, м. Ірпінь, смт. Коцюбинське, вул. Залізнична, буд. 7, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 81-83).

Видами діяльності позивача є: Код КВЕД 16.23 Виробництво інших дерев`яних будівельних конструкцій і столярних виробів, 23.61 Виготовлення виробів із бетону для будівництва, 25.12 Виробництво металевих дверей і вікон, 49.41 Вантажний автомобільний транспорт, 41.20 Будівництво житлових і нежитлових будівель.

Згідно наданого відповідачем розрахунку податкового боргу з ПДВ по ДП «РБУ МВС України» () станом на 30 вересня 2016 року у підприємства обліковувався податковий борг на загальну суму 1 420 745,19 грн. (а.с. 97-98).

У зв`язку з наявністю у Державного підприємства «Ремонтно-будівельне управління Міністерства внутрішніх справ України» податкового боргу за узгодженими грошовими зобов`язаннями у загальній сумі 1419409,35 грн., з яких податок на прибуток 990,32 грн., податок на додану вартість 1 419 409,35 грн., частина чистого прибутку (доходу) 345,52 грн., Ірпінським відділенням Вишгородської ОДПІ 06 жовтня 2016 року сформовано та направлено податкову вимог форми «Ю» № 69860-17 на суму 1420745,19 грн. (а.с. 14).

В даній вимозі позивача попереджено, що починаючи з 27 квітня 2012 року на будь-яке майно платника податків, яке перебуває у його власності і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу, а також на інше майно на яке платник податків набуде право власності в майбутньому розповсюджується право податкової застави, а на суму податкового боргу нараховується пеня та штрафи, визначені Податковим кодексом України. Органом доходів і зборів буде здійснено опис майна в податкову заставу.

Згідно наданих пояснень представника відповідача та долучених до матеріалів справи документів, структура податкового боргу на дату формування вказаної податкової вимоги складалася з:

- податку на прибуток, несплаченого за податковим повідомленням-рішенням № від 14.06.2016 на суму 1020, 00 грн., переплата становила 29,687 грн. (1020-29,68= 990,32);

- податку на додану вартість, несплаченого згідно з податковими деклараціями: № від 16.08.2013 на суму 401651 грн.; № від 17.01.2014 на суму 110533 грн.; № від 17.01.2014 на суму 110533 грн.; № від 17.07.2014 на суму 3357 грн.; № від 12.08.2014 на суму 6665 грн.; № від 19.09.2014 на суму 4041 грн.; № від 15.10.2014 на суму 6180 грн.; № від 20.01.2015 на суму 38533 грн.; № від 15.04.2015 на суму 525 грн.; № від 19.05.2015 на суму 3190 грн.; № від 20.06.2015 на суму 1550 грн.; № від 20.08.2015 на суму 2853 грн.; № від 20.10.2015 на суму 11068 грн.; № від 20.11.2015 на суму 24596 грн.; № від 21.12.2015 на суму 62308 грн.; № від 20.01.2016 на суму 66372 грн.; № від 20.02.2016 на суму 17902 грн.; № від 19.03.2016 на суму 6937 грн.; № від 20.04.2016 на суму 12654 грн.; № від 20.05.2016 на суму 20318 грн.; № від 20.06.2016 на суму 3 грн.; № від 20.07.2016 на суму 14974 грн.; № від 20.09.2016 на суму 13282 грн.;

- уточнених розрахунків податкових зобов`язань № від 28.01.2015 на суму 20,0 грн., № від 26.08.2016 на суму 800417,00 грн., нарахованої платником самостійно штрафної санкції 2 401,00 грн. та № від 09.09.2016 70 930, 00 грн., а також нарахування згідно з податковим повідомленням-рішенням від 29.10.2014 № на суму 120 026,25 грн. (96 021,00 основного платежу та штрафної санкції 24 005,25 грн.) та нарахованої пені на суму 308 875,01 грн.;

- частини чистого прибутку (доходу), несплаченої згідно з податковим повідомленням рішенням від 14.06.2016 № на суму 340,00 грн.

Податкова вимога від 06 жовтня 2016 року № 69860-17 оскаржувалась на підставі ст. 56 Податкового кодексу України позивачем в адміністративному порядку до ГУ ДФС у Київській області та ДФС України.

Рішенням ГУ ДФС у Київській області про результати розгляду скарги від 13 грудня 2016 року № 3016/10/10-36-17-00-14 залишено без задоволення скаргу ДП «Ремонтно-будівельне управління МВС України» від 11.10.2016 № 01/05-77, а податкову вимогу Ірпінського відділення Вишгородської ОДПІ від 06.10.2016 № 69860-17 та рішення про опис майна у податкову заставу від 06.10.2016 № 11 без змін (а.с.18). Зазначено, що структура податкового боргу на дату формування вказаної податкової вимоги та рішення складалися із податку на додану вартість, несплаченого згідно із вищевказаними податковими деклараціями.

Рішенням ДФС України про результати розгляду повторної скарни від 20 січня 2017 року № 1170/6/99-99-17-01-15 залишено без задоволення скаргу ДП «Ремонтно-будівельне управління МВС України» від 28.12.2016 № 01/05-250, а податкову вимогу Ірпінського відділення Вишгородської ОДПІ від 06.10.2016 № 69860-17 та рішення про опис майна у податкову заставу від 06.10.2016 № 11 без змін (а.с.23-24). Вказано, що станом на 18.01.2017 податковий борг з податку на додану вартість становив 909686,34 грн.

Згідно листа заступника начальника Ірпінської ОДПІ № 2460/10/211-0 від 06.10.2009 борг, який рахувався за ДП МВС «РБУ ГУМВС України в Київській області» станом на 19.01.2006 в сумі 55,2 відсутній. Станом на 01.10.2009 за підприємством рахується борг в сумі 848,5 тис. грн., в тому числі по ПДВ 709,6 тис. грн., по податку на прибуток 88,5 тис. грн.. та по податку з власників транспортних засобів 50,4 грн.

Не погоджуючись з правомірністю формування податкової вимоги від 06.10.2016 № 69860-17, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Так, відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Відповідно до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Згідно п. 54.1 ст. 54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

При цьому в силу п. 56.11 ст. 56 ПК України не підлягає оскарженню грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків.

Приписи ст. 59 Податкового кодексу України передбачають, що у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.

Податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Відповідно до п. 2.2 Порядку направлення органами доходів і зборів податкових вимог платникам податків, затвердженого наказом Міндоходів України від 10.10.2013 року № 576, податкова вимога формується, якщо: платник податків не сплатив суми податкового зобов`язання, зазначеної в поданій ним податковій декларації, у встановлені Кодексом строки; платник податків не сплатив узгодженої суми грошового зобов`язання, визначеної в податковому повідомленні-рішенні, у встановлені законом строки; платник збору не сплатив узгодженої суми збору за провадження деяких видів підприємницької діяльності у встановлені строки; платник єдиного податку першої або другої групи не сплатив суми авансового внеску у встановлені строки.

Згідно п. 3.1 вказаного Порядку № 576 податкові вимоги формуються автоматично на підставі даних інформаційної системи органів доходів і зборів.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що податкова вимога надсилається платнику податків не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання на підставі даних інформаційної системи органів доходів і зборів із визначенням належної до сплати суми узгодженого грошового зобов`язання, включаючи податковий борг, штрафи та пеню.

Згідно ст. 88 Податкового кодексу України з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.

Відповідно до п.п. 14.1.155 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України податкова застава - спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов`язання та пені, не сплачених таким платником у строк, визначений цим Кодексом. Податкова застава виникає на підставах, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 89 Податкового кодексу України право податкової застави виникає:

у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної платником податків у податковій декларації, - з дня, що настає за останнім днем зазначеного строку;у разі несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу; у випадку, визначеному в пункті 100.11 статті 100 цього Кодексу, - з дня укладання договору про розстрочення, відстрочення грошових зобов`язань.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що податковий борг у підприємства виник до 2011 року, а відтак саме за цей період сума боргу включена до оскаржуваної вимоги. Щодо вказаних тверджень позивача суд зазначає наступне.

Відповідно до п.п. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 Закону України «Про порядок погашення зобов`язань платників перед бюджетами та державними цільовими фондами», яким до набрання чинності 01 січня 2011 року Податковим кодексом України були врегульовані питання погашення податкових зобов`язань, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації протягом десяти календарних днів, наступних за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 цього Закону для подання податкової декларації.

Згідно п. 7.7 ст. 7 вказаного Закону податковий борг погашається попередньо погашенню податкових зобов`язань, які не є податковим боргом, у порядку календарної черговості його виникнення, а в разі одночасного його виникнення за різними податками, зборами (обов`язковими платежами) і у рівних пропорціях.

Вказана норма не позбавляє платника податку права самостійно визначити джерела погашення узгоджених податкових зобов`язань відповідно до п.7.1 ст. 7 Закону України «Про порядок погашення зобов`язань платників перед бюджетами та державними цільовими фондами» та від обов`язку самостійно сплатити суму податкового зобов`язання відповідно до п.п. 5.3.1 п. 5.3 ст. 5 цього ж Закону.

Відповідно до п.п. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про порядок погашення зобов`язань платників перед бюджетами та державними цільовими фондами» джерелами самостійної сплати податкових зобов`язань або податкового боргу платника податку є будь-які власні кошти такого платника податку.

Отже, грошовий платіж є єдиною формою сплати податкових зобов`язань і погашення податкового боргу.

Пунктом 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22 визначено, що кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі платіжних вимог стягувачів у разі примусового списання коштів згідно з главою 5 цієї Інструкції.

При цьому згідно п. 3.8 зазначеної Інструкції реквізит «Призначення платежу» платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення «Призначення платежу». Банк перевіряє заповнення цього реквізиту на відповідність установленим вимогам лише за зовнішніми ознаками.

З наведеного випливає, що право визначати призначення платежу відповідно до законодавства України, яке було чинне до 01 січня 2011 року, належало виключно платнику податків. При цьому, Законом України «Про порядок погашення зобов`язань платників перед бюджетами та державними цільовими фондами», визначено вичерпний перелік заходів, які вживаються контролюючим органом з метою погашення платниками податків податкового боргу. Серед таких заходів немає зміни призначення платежу, самостійно визначеного платником податків.

Таким чином, у разі недотримання платником податків порядку черговості погашення податкового боргу та виконання податкових зобов`язань, передбаченого пунктом 7.7 статті 7 Закону, податковий орган не наділений законом правом чи обов`язком змінювати призначення платежу, визначене платником податків.

За таких обставин самостійне зарахування податковим органом сплачених платником податку сум у рахунок податкового боргу або тих податкових зобов`язань, які не вказані в призначенні платежу під час перерахування платником податків коштів до бюджету, є неправомірним.

Дану позицію, неодноразово висловлював Верховний Суд України у постановах від 08.12.2009 року у справі №21-1162во09, від 27.10.2009 року у справі №09/186, від 27.10.2009 року у справі №09/188.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 31 липня 2018 року по справі №2а-177/12/2670 (адміністративне провадження №К/9901/49061/18) вказано про те, що контролюючий орган в праві застосовувати пункт 87.9 ст. 87 Податкового кодексу України лише щодо погашення податкового боргу, який виник після набрання чинності Податковим кодексом України, тобто з 01 січня 2011 року, а на податковий борг, який виник до 01 січня 2011 року відповідно до статті 58 Конституції України норми пункту 87.9 статті 87 Податкового кодексу не розповсюджуються.

В судовому засіданні з пояснень сторін встановлено, що борг утворений до 2011 року позивачем фактично сплачений, оскільки поточні платежі Державного підприємства «Ремонтно-будівельне управління Міністерства внутрішніх справ України» були зараховані контролюючим органом в рахунок погашення податкового боргу. Натомість, в оскаржувану податкову вимогу увійшов борг за 2013-2016рр. Відтак твердження позивача про те, що до оскаржуваної податкової вимоги увійшов борг утворений до 2011 року не відповідає обставинам справи.

При цьому суд приймає до уваги позицію позивача що контролюючий орган неправомірно змінював призначення платежів які позивач вчиняв після 2011 року та здійснював за рахунок них погашення податкового боргу який виник до 2011 року, оскільки таке право в нього виникає лише з 01 січня 2011 року. Однак, матеріали справи не містять доказів своєчасного оскарження позивачем таких дій контролюючого органу.

Крім того, з матеріалів справи слідує, що до суми оскаржуваної податкової вимоги включено донараховані податкові зобов`язання на суму 96021,00 грн за податковим повідомленням-рішенням № від 29.10.2014 та штрафні санкції на суму 24005,25 грн за податковим повідомленням-рішенням №. Однак, постановою Київського окружного адміністративного суду від 09 червня 2015 року, залишеної без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 24 вересня 2015 року, по справі №810/841/15 за позовом Державного підприємства Міністерства внутрішніх справ України «Ремонтно-будівельне управління ГУ МВС України у Київській області» до Ірпінської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Київській області, податкове повідомлення-рішення № від 29.10.2014 визнане протиправним та скасоване. Оскільки донараховані податкові зобов`язання за вказаним податковим повідомленням-рішенням були включені до податкової вимоги від 06.10.2016 №69860-17 остання в цій частині є незаконною, а відтак підлягає скасуванню.

Також з даних зворотнього боку облікової картки платника податків (а.с. 108) слідує що 02.12.2014 позивачу нараховано 3764,74грн пені за податковим повідомленням-рішенням №001252204 з 29.10.2014 по 16.10.2014 (Акт про результати перевірки з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства №1039/22-4/14317404 від 16.10.2014). При цьому 23.11.2016 зменшено борг на вказану суму з 02.02.2009 по 29.12.2016 за Рішенням керівника ОДПС про прощення (списання)/визнання погашення безнадійної заборгованості №70093-17 від 23.11.2016 (а.с.116). Таким чином, пеня нарахована на податкове повідомлення-рішення № від 29.10.2014 була списана контролюючим органом.

Разом з тим, суд не приймає до уваги постанову Київського окружного адміністративного суду від 23.12.2009 по справі №2а-5479/09/1070 за позовом Ірпінської об`єднаної державної податкової інспекції Київської області до Ремонтно-будівельного управління ГУ МВС України в Київській області про стягнення податкового боргу, яка набрала законної сили 02.12.2010, оскільки податковий борг 2007-2008 років не є предметом даного спору.

Отже, враховуючи вищевикладене в сукупності, суд дійшов до висновку про наявність підстав для скасування податкової вимоги від 06.10.2016 № 69860-17 в частині визначення податкового боргу на суму 120 026,25грн.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина друга статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України).

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно вимог ч. 3 ст. 242 КАС України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у сумі 13 645,30 грн. згідно з платіжним дорученням № 1317 від 22 березня 2019 року.

Суд, керуючись ч. 1 ст. 139 КАС України, беручи до уваги результат вирішення спору щодо часткового задоволення позовних вимог, присуджує позивачу 1 160,00 грн. понесених витрат з оплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

в и р і ш и в:

Адміністративний позов Державного підприємства «Ремонтно-будівельне управління Міністерства внутрішніх справ України» до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про визнання протиправною та скасування вимоги задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу від 06.10.2016 №69860-17 в частині визначення податкового боргу на суму 120 026,25грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Присудити на користь Державного підприємства «Ремонтно-будівельне управління Міністерства внутрішніх справ України (, адреса: 08298, Київська область, м. Ірпінь, смт. Коцюбинське, вул. Залізнична,7) судовий збір у сумі 1 160,00 грн. (одну тисячу сто шістдесят гривен 00 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (, адреса: 03151, м. Київ, вул. Народного Ополчення, буд 5А).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Київський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складено 23.07.2019

Суддя Я.В. Горобцова