Справа № 480/4733/18
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2019-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2019 р. Справа № 480/4733/18
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Чалого І.С.,

Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18.02.2019 року, головуючий суддя І інстанції: В.О. Павлічек, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, повний текст складено 18.02.19 року по справі № 480/4733/18

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області

про визнання протиправною та скасування відмови, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, в якій просив: визнати протиправною та скасувати відмову Головного управління Держгеокадастру у Сумській області у наданні дозволу ОСОБА_1 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2.00 гектара за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Криничанської сільської ради Тростянецького району Сумської області, викладена у листі від 30.10.2018 р. № П--12336-4915/21-18; зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Сумській області надати дозвіл ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2.00 гектара за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Криничанської сільської ради Тростянецького району Сумської області.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 18.02.2019 р. адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області про визнання протиправною та скасування відмови, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнано протиправною та скасовано відмову Головного управління Держгеокадастру у Сумській області (вул. Петропавлівська, 108, м. Суми, 40021, ) у наданні дозволу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2.00 гектара за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Криничанської сільської ради Тростянецького району Сумської області, викладену у листі від 30.10.2018 р. № П--12336-4915/21-18.

Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Сумській області (вул. Петропавлівська, 108, м. Суми, 40021, ) повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) від 21.09.2018 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2.00 гектара за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Криничанської сільської ради Тростянецького району Сумської області.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Головне управління Держгеокадастру у Сумській області, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подало апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що підставою для відмови позивачці у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою слугувало те, що земельна ділянка площею 2,0 га, на яку претендує ОСОБА_1 , входить до складу земель, які орендує ТОВ Маяк. З посиланням на ч.5 ст.116 Земельного кодексу України вказує, що земельна ділянка, що перебуває в користуванні (оренді) іншої особи, може бути безоплатно передана у власність позивачу лише після припинення цього права або вилучення земельної ділянки.

На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З урахуванням ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що позивач звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області із клопотанням від 21.09.2018 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2.00 гектара за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Криничанської сільської ради Тростянецького району Сумської області. До заяви було додано графічні матеріали, на яких зазначене бажане розташування та розмір земельної ділянки, а також копія паспорту та ідентифікаційного номеру (а.с. 16-17).

Землекористувачем бажаної земельної ділянки є Товариство з додатковою відповідальністю Маяк відповідно до договору оренди землі б/н від 04.04.2006 р., укладеного з Тростянецькою районною державною адміністрацією Сумської області та зареєстрованого 04.04.2006 р. за № 19. При цьому відповідно до заяви, зареєстрованої в реєстрі за № 1758, Товариство з додатковою відповідальністю "Маяк" надало згоду ОСОБА_1 на безоплатне вилучення частини земельної ділянки площею 2,0 га для розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та її безоплатної передачі у власність для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за межами населених пунктів на території Криничанської сільської ради Тростянецького району Сумської області (а.с. 17).

Листом від 30.10.2018 р. № П--12336-4915/21-18 Головне управління Держгеокадастру у Сумській області повідомило ОСОБА_1 про неможливість задоволення його заяви на підставі того, що відповідно до інформаційної довідки, наданої відділом у Тростянецькому районі Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 12.10.2018 № 509/411-18 встановлено, що землі за рахунок яких планується відведення земельної ділянки у власність, перебувають у користуванні на умовах оренди у іншої особи. Крім того, враховуючи згоду на вилучення від орендаря бажаної земельної ділянки, зазначило, що вилучення земельної ділянки може бути здійснено виключно щодо земельних ділянок, що перебувають у постійному користуванні, у зв`язку з чим надання згоди на вилучення не поширюється на випадки, за яких земельна ділянка перебуває у користуванні на умовах оренди (а.с. 13).

Не погодившись з такою відповіддю відповідача, ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання протиправною бездіяльності ГУ Держгеокадастру у Сумській області, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач фактично не розглянув заяву позивачки по суті, не прийняв передбаченого законом рішення про надання дозволу або відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою, а підстави для відмови, на які послався відповідач у листі від 30.10.2018 р. № П--12336-4915/21-18, не передбачені ч.7 ст. 118 Земельного кодексу України, а тому , з метою повного захисту прав позивача в спірних відносинах, суд першої інстанції, з урахуванням приписів ч.2 ст.9 КАС України, вийшов за межі позовних вимог та зобов`язав ГУ Держгеокадастру у Сумській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21.09.2018 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та прийняти відповідне рішення по даній заяві, з урахуванням висновків суду.

В свою чергу, відмовляючи в задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідача надати дозвіл на розробку проекту землеустрою, суд першої інстанції виходив з того, що такі вимоги є передчасними, оскільки відсутнє рішення відповідача щодо відмови у погодженні надання дозволу.

Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, отже, перегляду підлягає рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Стаття 14 Конституції України гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Законом, який регулює земельні правовідносини, є Земельний кодекс України від 25.10.2001 № 2768-III, а також прийняті відповідно до Конституції України та цього Кодексу нормативно-правові акти.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до пп.13 п.4 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, яке затверджено наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29 вересня 2016 року № 333, Головне управління Держгеокадастру в області відповідно до покладених на нього завдань розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством.

Згідно з ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.

З аналізу наведених норм вбачається, що відповідача наділено повноваженнями розпоряджатися земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності.

Згідно з ч. ч. 6, 7 ст. 118 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим, Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, обов`язковим є прийняття відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування за наслідками розгляду поданого клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою вмотивованого рішення про надання дозволу або відмову у його наданні із наведенням усіх підстав такої відмови. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного Кодексу України.

Відповідно до статті 118 Земельного Кодексу України порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадянами передбачає реалізацію таких послідовних етапів:

- звернення громадян з клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- надання дозволу відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування;

- розробка суб`єктами господарювання за замовленням громадян проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки;

- погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в порядку, передбаченому статтею 186-1 Земельного кодексу України;

- затвердження відповідним органом виконавчої влади або місцевого самоврядування проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Отже, передача (надання) земельної ділянки у власність відповідно до статті 118 Земельного кодексу України є завершальним етапом визначеної процедури безоплатної приватизації земельних ділянок. Разом з цим, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 13 грудня 2016 року в справі № 815/5987/14 та постанові Верховного Суду від 27 лютого 2018 року в справі № 545/808/17.

Зі змісту листа відповідача від 30.10.2018 р. № П--12336-4915/21-18 вбачається, що підставою для відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою слугувало те, що землі, за рахунок яких планується відведення земельної ділянки у власність, перебувають у користуванні на умовах оренди іншої особи.

Однак, як вірно зазначено судом першої інстанції, ті обставини, на які посилається відповідач у вказаному листі, не передбачені статтею 118 Земельного Кодексу України в якості підстави для відмови в задоволенні клопотання про наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою.

Як вбачається з матеріалів справи, запроектована земельна ділянка площею 2 га формується за рахунок земельної ділянки загальною площею 67,8915 га, яка знаходиться в оренді у ТОВ Маяк, що підтверджується договором оренди земельної ділянки від 04.04.2006, укладеним між Тростянецькою РДА та ТОВ Маяк (а.с. 17).

Відповідно до заяви ТОВ Маяк, як землекористувач земельної ділянки, надало позивачці згоду на безоплатне вилучення частини земельної ділянки площею 2,0 га для розроблення проекту землеустрою , така подана позивачкою відповідачу, однак, відмовляючи у наданні дозволу, відповідач не надав оцінку вказаній згоді.

Разом з тим, відповідно до пункту а ст. 141 Земельного кодексу України, підставою припинення права користування земельною ділянкою є добровільна відмова від права користування земельною ділянкою.

Згідно із ч. 6 ст. 118 Земельного кодексу України до клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації додається погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб).

На виконання наведеної норми ТОВ Маяк надало письмову, нотаріально засвідчену заяву, якою надає згоду на вилучення зазначеної вище частини земельної ділянки для розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та її подальшої безоплатної передачі у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства.

Колегія суддів зауважує, що згідно з ч. 4 ст. 122 Земельного Кодексу України саме відповідачу належать повноваження щодо передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення, розташованих за межами населених пунктів, у власність громадянам для ведення особистого селянського господарства, як в даному випадку.

Отже, в силу ч.6 ст.118, ч.4 ст.122, п. а ст.141 Земельного Кодексу України наявність у ТОВ Маяк права користування земельною ділянкою, за рахунок якої формується запроектована земельна ділянка площею 2,0 га, не є підставою для відмови позивачу у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою за умови наявності вказаної вище письмової, нотаріально засвідченої згоди ТОВ Маяк на вилучення частини земельної ділянки для подальшого їх оформлення у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів не приймає до уваги посилання відповідача в апеляційній скарзі на ст.149 Земельного Кодексу України, та вважає недоречними доводи апелянта про неможливість вилучення у ТОВ Маяк частини земельної ділянки як такої, що перебуває в оренді, а не постійному користуванні.

Також, колегія суддів не приймає до уваги посилання відповідача на постанову Верховного Суду від 14.08.2018 по справі № 818/1530/17, оскільки остання ухвалена за інших фактичних обставин, а саме, позивач у вказаній справі звертався до ГУ Держгеокадастру у Сумській області із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, додавши до заяви згоду фермерського господарства СФГ Зелений гай на вилучення частини земельної ділянки, що фактично перебувала у користуванні останнього, однак, право користування нею було зареєстроване за головою фермерського господарства як фізичною особою. З посиланням на ст.12 Закону України Про фермерське господарство Верховний Суд зазначив, що фермерське господарство має право володіти та користуватися землями своїх членів лише у разі, якщо такі земельні ділянки перебувають у власності (а не користуванні) члена фермерського господарства. При цьому, статтею 13 вказаного Закону передбачено право члена фермерського господарства отримати безоплатно у власність земельну ділянку, яка раніше була надана йому в користування, тобто, передача у власність земельної ділянки можлива тій самій особі, якій земельна ділянка передана у користування. Оскільки із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність звернувся член фермерського господарства, а право постійного користування зареєстроване за іншою особою головою цього фермерського господарства, наявна підстава для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо її відведення іншій, ніж користувач, особі. СФГ Зелений гай не може розпоряджатися землями, що належать на праві постійного користування фізичним особам, у т.ч. його засновникам, а може розпоряджатися лише землями, які відповідно до ст.12 Закону України Про фермерське господарство включені до складу земель фермерського господарства.

Разом з тим, на спірні відносини не поширюється Закон України Про фермерське господарство, оскільки користувачем земельної ділянки, на яку претендує позивач, не є фермерське господарство.

Як вбачається з інформаційної довідки Відділу ГУ Держгеокадастру у Тростянецькому районі Сумської області від 12.10.2018 року № 509/411-18, орендарем спірної земельної ділянки є саме Товариство з обмеженою відповідальністю "Маяк", за яким зареєстроване право оренди земельної ділянки та яким і було надано згоду на вилучення її частини площею 2,0 га для передачі безоплатно у власність ОСОБА_2 .

Отже, надана позивачем до ГУ Держгеокадастру у Сумській області нотаріально засвідчена заява ТОВ Маяк від 23.08.2018 про надання згоди ОСОБА_2 на безоплатне вилучення частини земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2 для розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та її безоплатної передачі у власність для ведення особистого селянського господарства, є у розумінні ч.6 ст.118 Земельного Кодексу України належним погодженням на вилучення земельної ділянки у попереднього користувача.

Беручи до уваги наведене, колегія суддів зазначає, що оскільки позивачем, з урахуванням вищезазначених норм Земельного Кодексу України, подано відповідні документи, то у відповідача не було правомірних підстав відхиляти клопотання щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2,00 га для ведення особистого селянського господарства.

Крім того, необхідно зазначити, що вказаний вище лист Головного управління Держгеокадастру у Сумській області від 30.10.2018 р. № П--12336-4915/21-18, в якому Головним управлінням Держгеокадастру у Сумській області повідомлено позивача про неможливість вирішення її заяви, не може вважатися належною відмовою у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки, оскільки не є рішенням, що прийнято за належним розглядом клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, не містить викладення мотивів прийняття рішення за результатом розгляду поданого клопотання з посиланням на норми чинного законодавства.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено у суді апеляційної інстанції, рішення у формі наказу про надання дозволу або відмову у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, як це передбачено статтею 118 Земельного Кодексу України, відповідачем не приймалось.

Отже, наданий відповідачем лист від 30.10.2018 р. № П--12336-4915/21-18 не може вважатися належною відмовою у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки за межами населених пунктів на території Криничанської сільської ради Тростянецького району Сумської області.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 04.02.2019 по справі № 823/1121/16, яка є обов`язковою для врахування в силу ст.13 Закону України Про судоустрій і статус суддів, ч.5 ст.242 КАС України.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що відповідач у спірних відносинах діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Земельним кодексом України, без дотримання вимог частини другої статті 2 КАС України, а тому погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання протиправною бездіяльності ГУ Держгеокадастру у Сумській області стосовно розгляду заяви ОСОБА_1 від 21.09.2018 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Криничанської сільської ради Тростянецького району Сумської області.

Твердження відповідача про втручання суду першої інстанції у дискреційні повноваження ГУ Держгеокадастру в Сумській області, колегія суддів вважає необґрунтованими, з наступних підстав.

Слід зазначити, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Зазначена позиція повністю кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Згідно з положеннями Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Таким чином, дискреція - це елемент управлінської діяльності. Вона пов`язана з владними повноваженнями і їх носіями - органами державної влади та місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами. Дискрецію не можна ототожнювати тільки з формалізованими повноваженнями - вона характеризується відсутністю однозначного нормативного регулювання дій суб`єкта.

На законодавчому рівні поняття "дискреційні повноваження" суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.

Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.

У справі, що переглядається, повноваження щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою чи надання мотивовано відмови у його наданні, регламентовано частиною шостою статті 118 ЗК України.

Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл або не надати (відмовити). За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними, а вищенаведені доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає необґрунтованими.

Частиною четвертою статті 245 КАС України визначено, що у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Сумській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 21.09.2018 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 2,00 га за рахунок земель сільськогосподарського призначення для ведення особистого селянського господарства за межами населених пунктів на території Криничанської сільської ради Тростянецького району Сумської області і прийняти рішення по даній заяві з урахуванням правової оцінки, наданої судом.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 14.08.2018 по справі № 815/1666/17, від 04.02.2019 по справі № 823/1121/216, від 07.02.2019 по справі № 814/702/17, від 05.03.2019 по справі № 2040/6320/18, від 11.09.2018 по справі № 816/318/18.

При цьому, у постанові від 11.09.2018 по справі № 816/318/18 Верховний Суд зазначив, що втручання у дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень може бути прийняття судом рішення не про зобов`язання вчинити певні дії, а саме прийняття ним рішення за клопотанням заявниці замість суб`єкта владних повноважень.

Отже, зобов`язання повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою з урахуванням висновків суду не є втручанням суду у дискреційні повноваження Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, а є обґрунтованим способом захисту порушеного права позивача, оскільки позивач звертався до відповідача з питанням щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, проте відповідач протиправно надав позивачці формальну відмову.

У відповідності до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 311, 315, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Сумській області - залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 18.02.2019 по справі № 480/4733/18 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя І.С. Чалий
Судді С.П. Жигилій Т.С. Перцова