Справа № 826/13700/18
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2019-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2019 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В. В.,

суддів Василенка Я. М., Губської Л. В.,

за участю секретаря Кірієнко Н.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про поновлення на роботі, за апеляційною скаргою Міністерства економічного розвитку і торгівлі України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 квітня 2019, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом Міністерства економічного розвитку та торгівлі України та просить суд скасувати наказ Відповідача від 24 липня 2018 року № 426-к; поновити з 03 серпня 2018 року позивача на посаді начальника відділу взаємодії та комунікації з експортерами департаменту розвитку експорту Мінекономрозвитку; стягнути з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 квітня 2019 позов задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись з вищезазначеним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення першої інстанції та відмовити у задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні представники апелянта підтримали апеляційну скаргу, просили скасувати рішення суду першої інстанції, з підстав, викладених в апеляційній скарзі, представники позивача просили залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 наказом Мінекономрозвитку від 20 квітня 2018 року № 213-к «Про призначення ОСОБА_1 » з 14 травня 2018 року призначено на посаду начальника відділу взаємодії та комунікації з експортерами департаменту розвитку експорту Мінекономрозвитку, як таку, що успішно пройшла конкурсний відбір, з випробувальним терміном три місяці.

24 липня 2018 року Позивача звільнено на підставі пункту 6 статті 35 Закону України «Про державну службу», пункту 2 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу».

Позивач зазначає про те, що завдання, за невиконання якого була звільнена виходить за межі затвердженого переліку завдань на період випробування, що стало причиною звернення позивача до суду з адміністративним позовом.

Судом першої інстанції задоволено позовні вимоги у повному обсязі виходячи з того, що суб`єктом владних повноважень не доведено належними та допустимими доказами факт правомірності припинення перебування позивача на державній службі, а оскаржуваний наказ прийнятий без врахування всіх обставин і підстав звільнення, з порушенням діючого законодавства, без дотримання принципу пропорційності, що має на меті досягнення балансу між публічним інтересом та індивідуальним інтересом особи, а також між цілями та засобами їх досягнення, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог щодо скасування наказу від 24 липня 2018 року № 426-к про звільнення позивача.

Апелянт посилається на те, що звільнення позивача відбулось з дотримання норм діючого законодавства у встановлений ним спосіб, а тому є правомірним і законним, а позовні вимоги є недоведеними та безпідставними.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 17 ч. 1 ст. 4 КАС України, публічна служба - діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, визначено Законом України від 10.12.2015 № 889-VIII «Про державну службу».

Згідно зі статтею 22 Закону України «Про державну службу» з метою добору осіб, здатних професійно виконувати посадові обов`язки, проводиться конкурс на зайняття вакантної посади державної служби відповідно до Порядку проведення конкурсу на зайняття посад державної служби, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини третьої статті 31 Закону України «Про державну службу» служба управління персоналом у день призначення особи на посаду державної служби організовує складення Присяги державного службовця особою, яка вперше призначена на посаду державної служби, а також ознайомлює державного службовця під підпис із правилами внутрішнього службового розпорядку та посадовою інструкцією.

Позивач склала присягу 14 травня 2018 року, ознайомилася з Правилами внутрішнього розпорядку та 15 травня 2018 року ознайомилася з Положенням про відділ взаємодії та комунікації з експортерами департаменту розвитку експорту Мінекономрозвитку.

Відповідно до положень пункту 2 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є, зокрема, встановлення невідповідності державного службовця займаній посаді протягом строку випробування.

Як встановлено, Позивача звільнено з посади начальника відділу взаємодії та комунікації з експортерами департаменту розвитку експорту Мінекономрозвитку у зв`язку зі встановленням невідповідності займаній посаді протягом строку випробування.

Зокрема, підставами слугували: доповідна записка безпосереднього керівника Позивача та попередження про звільнення від 26 липня 2018 року.

Як вказує Позивач, за весь час роботи вона мала зауважень з приводу якості роботи, не мала дисциплінарних стягнень, які б підтверджувались відповідними доказами.

Підставою для розірвання трудового договору відповідно до статті 87 Закону України «Про державну службу» за результатами випробування є саме виявлена невідповідність працівника роботі, яку він виконує.

Якщо працівник, який не має досвіду роботи, трудової діяльності, передбачених кваліфікаційними характеристиками, був прийнятий на роботу, надалі він не може бути, за загальним правилом, звільнений з роботи з причини лише відсутності досвіду трудової діяльності, тому що про таку невідповідність працівника було відомо і раніше.

Виявленою невідповідністю у подібному випадку може бути неякісне виконання робіт; неналежне виконання трудових обов`язків через недостатню кваліфікацію, стан здоров`я, що свідчать про відсутність вини працівника в неналежному виконанні трудових обов`язків.

Якщо ж власник (роботодавець) має докази винного неналежного виконання трудових обов`язків працівником з його вини, він вправі притягти його до дисциплінарної відповідальності аж до звільнення з роботи на підставі пункту 4 частини першої статті 83 Закону України «Про державну службу».

Протягом випробувального терміну, Позивач разом з іншими виконавцями повинна була, зокрема, здійснити заходи по забезпеченню підготовки до проведення торгової місії до Ізраїлю (23-25 липня 2018 року).

Процес підготовки та виконання певних завдань для реалізації місії тривав із 31 травня 2018 року.

Додатково Позивачем підготовлений звіт української делегації щодо візиту до Держави Ізраїль 23-25 липня 2018 року.

Відповідач посилається на те, що Позивач не виконувала вищезазначене завдання у зв`язку із незнанням процесу підготовки протягом двох тижнів, проте, вказані доводи не підтверджено ніякими доказами.

В апеляційній скарзі зазначено, що Доповідною запискою заступника директора департаменту розвитку експорту - начальник відділу інструментів підтримки експортерів за кордоном Мінекономрозвитку ОСОБА_2 встановлено, що за час перебування на посаді начальника відділу ОСОБА_1 проявила себе некомпетентним, безвідповідальним працівником, та не розуміє всієї відповідальності, покладеної на неї, як керівника структурного підрозділу. Ставиться до роботи з нерозумінням системи державної служби, вибірково виконує доручення безпосереднього керівництва. Окрім цього, зазначено, що одним із завдань, які визначені на період випробування Позивача була підготовка візиту Першого віце-прем`єр-міністра - Міністра економічного розвитку і торгівлі України ОСОБА_3 до Держави Ізраїль (м. Тель-Авів, м. Єрусалим) з 23 по 25 липня 2018 р.

Однак на численні вказівки щодо підготовки та організації візиту української делегації під головуванням Першого віце-прем`єр-міністра -Міністра економічного розвитку і торгівлі України ОСОБА_3 до Держави Ізраїль (м. Тель-Авів, м. Єрусалим) з 23 по 25 липня 2018 р., протягом двох тижнів ОСОБА_1 не виконувала зазначене завдання у зв`язку із незнанням процесу підготовки та заходів, які необхідно здійснювати. З метою недопущення зриву підготовки зазначеного завдання ОСОБА_2 особисто виконував її обов`язки.

Враховуючи зазначене, відповідачем зроблено висновок, що ОСОБА_1 не пройшла випробування, встановленого з метою перевірки її відповідності зайнятій посаді та запропоновано звільнити ОСОБА_1 з посади до закінчення строку випробування.

Проте, колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції, що при застосуванні статті 28 КЗпП України обов`язковому з`ясуванню підлягають наступні обставини: коли працівник не справляється з дорученою йому роботою (обов`язками), фіксування самого факту того, що працівник не впорався зі своїми посадовими обов`язками або неналежним чином поставився до них саме в результаті недостатності своєї кваліфікації; і, по-друге, визначення конкретних претензій роботодавця, разом із письмовими поясненнями працівника про причини допущених ним порушень.

Усі завдання, в рамках підготовки по забезпеченню підготовки до проведення торгової місії до Ізраїлю (23-25 липня 2018 року), виконувались Позивачем належним чином, що свідчить факт відсутності будь-яких документів, які б підтверджували протилежне.

Доповідна записка, на яку посилається відповідач, містить резолюція «до виконання» від 24 липня 2018 року.

Посилання на «не виконання численних вказівок» ОСОБА_2 щодо дорученого йому персонально завдання в межах підготовки та організації візиту української делегації до Держави Ізраїль з 23 по 25 липня 2018 року, не підтверджено доказами.

Колегією встановлено, що відповідно до окремого доручення Першого віце-прем`єр-міністра - Міністра економічного розвитку і торгівлі України (Додаток №28 до відзиву на позовну заяву) було «забезпечити узагальнення матеріалів, організаційну підготовку та проведення заходу» із зазначенням, що матеріали слід «надавати департаменту розвитку експорту на електронну адресу: isу», тобто електронну пошту головного спеціаліста ОСОБА_4 .

Тобто, відповідальною особою від Департаменту розвитку експорту було визначено ОСОБА_2 , якому було доручено: «забезпечити узагальнення матеріалів, організаційну підготовку та проведення заходу».

Відповідно, доказів не виконання ОСОБА_1 численних вказівок ОСОБА_2 , стороною відповідача не надано, так само як і доказів розгляду питання щодо звільнення ОСОБА_1 , директором департаменту персоналу чи іншими особами, на виконання відповідної вказівки.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що судам необхідно мати на увазі, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням), і перевіряти їх відповідність законові. Суд не вправі визнати звільнення правильним виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов`язували звільнення.

Роботодавцеві надано право самостійно визначати чи відповідає працівник роботі, на яку його прийнято. Однак, висновок роботодавця про невідповідність працівника роботі має бути обґрунтованим і документально підтвердженим.

Враховуючи відсутність доказів неналежного виконання обов`язків Позивачем під час випробувального строку, звільнення працівника з підстав, не передбачених законом, або з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника згідно з ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оплату праці» визначається за правилами, закріпленими у Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Із пункту 5 вказаного Порядку вбачається, що основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку).

Отже, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку.

Враховуючи що кількість робочих днів у період вимушеного прогулу позивача складає 186 днів, то судом першої інстанції правильно обраховано середній заробіток ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу за період з 03.08.2018 по 26.04.2019, який становить 172608 грн. (186*928,00 грн).

Будь-яких зауважень щодо правильності вказаного розрахунку відповідачем в апеляційній скарзі не наведено.

Частиною 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Поновлення на роботі полягає в тому, що працівнику надається та ж робота, яку він виконував до звільнення його з роботи. При цьому повноваження суду при вирішенні трудового спору щодо поновлення працівника на попередній роботі не слід ототожнювати із процедурою призначення на посаду, що належить до компетенції роботодавця. Виходячи із положень трудового законодавства незаконно звільнений працівник не поновлюється на попередній роботі лише тоді, коли повністю ліквідоване підприємство.

При цьому, колегія суддів зазначає, що факт ліквідації вищевказаної посади, повинен бути взятий до уваги відповідачем при вирішенні питання щодо поновлення на посаді позивача на виконання даного судового рішення.

У разі відсутності посади, на якій працював незаконно звільнений працівник, для виконання рішення суду роботодавець повинен поновити працівника на рівнозначній посаді або внести відповідні зміни до штатного розкладу, ввести скорочену посаду. Якщо підприємство, установа реорганізовано, рішення про поновлення працівника на роботі має бути виконано правонаступником.

Враховуючи викладене в сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в судовому рішенні повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Суд також застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 квітня 2019 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України про поновлення на роботі - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 квітня 2019 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

Л. В. Губська