Справа № 640/8720/19
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2019-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/8720/19 Суддя (судді) суду 1-ї інст.:
ПОСТАНОВА

Іменем України

23 липня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Сорочка Є.О.,

суддів Літвіної Н.М.,

Федотова І.В.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 травня 2019 року, що прийнята у місті Києві, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державного бюро розслідувань про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:

- визнати протиправним рішення директора ДБР Труби Р.М., про яке ідеться у листі-відповіді від 19.04.19 № К-1933/12-19;

- покласти на відповідача обов`язок призначити службове розслідування, для з`ясування причин і умов, що сприяли порушенню права позивача на повагу до власної людської гідності, вжити заходів для його відновлення та притягнення до відповідальності осіб винних у порушенні прав;

- зобов`язати відповідача призначити та забезпечити організацію особистого прийому позивача директором ДБР Трубою Р.М. з приводу обставин порушення права позивача на ефективний засіб захисту від кримінальних правопорушень.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 травня 2019 року позов повернуто.

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, оскільки вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що позов мав бути прийнятий судом до розгляду.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що позивач звернувся із заявою від 01.04.2019 К-1933 до директора Державного бюро розслідувань Труби Р.М. щодо оскарження дій слідчого Третього слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань.

Листом від 19.04.19 № К-1933/12-19 лиректор ДБР повідомив позивачу про відсутність порушень під час виконання слідчим своїх службових обов`язків прав і свобод людини і громадянина по відношенню до позивача та про відсутність підстав для притягнення слідчого до відповідальності.

Не погоджуючись з зазначеною відповіддю, вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що позивачем об`єднано вимоги, які відносяться до різної юрисдикції, що є підставою для повернення позовної заяви.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

Юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, порядок здійснення судочинства в адміністративних судах встановлює Кодекс адміністративного судочинства України (далі - КАС)

Відповідно до частини першої статті 5 КАС кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

За змістом пункту 1 частини першої статті 19 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

При цьому, згідно пункту 2 частини другої згаданої статті юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що мають вирішуватися в порядку кримінального судочинства.

Відповідно до частини першої статті 21 КАС позивач може заявити кілька вимог в одній позовній заяві, якщо вони пов`язані між собою.

В одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги (частина перша статті 172 КАС).

Водночас, згідно частини шостої статті 21 та частини четвертої статті 172 КАС не допускається об`єднання в одне провадження кількох вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до пункту 6 частини четвертої статті 169 КАС позовна заява повертається позивачеві, якщо порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 172 цього Кодексу).

Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що у випадку об`єднання в позовній заяві кількох позовних вимог, що мають розглядатися за правилами різного судочинства (зокрема кримінального та адміністративного), така позовна заява підлягає поверненню як така, у якій позивачем порушено правила об`єднання позовних вимог.

Як зазначалося, позивач оскаржує відповідь Державного бюро розслідувань на його заяву щодо призначення службового розслідування, у якому ставилося питання протиправності дій слідчого щодо розгляду заяви про вчинення злочину та щодо внесених у Єдиний державний реєстр досудових розслідувань відомостей.

Водночас, оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування визначено параграфом 1 глави 26 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

Так, за приписами пункту 1 частини 1 статті 303 КПК на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

При цьому, згідно з частиною 1 статті 306 КПК скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора розглядаються слідчим суддею місцевого суду згідно з правилами судового розгляду, передбаченими статтями 318 - 380 цього Кодексу, з урахуванням положень цієї глави.

Конституційний Суд України в Рішенні від 23 травня 2001 року № 6-рп/2001 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців третього, четвертого, п`ятого статті 248-3 Цивільного процесуального кодексу України та за конституційними зверненнями громадян ОСОБА_2 і ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положення абзацу четвертого статті 248-3 Цивільного процесуального кодексу України зазначив, що кримінальне судочинство - це врегульований нормами КПК порядок діяльності органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду (судді) щодо порушення, розслідування, розгляду і вирішення кримінальних справ, а також діяльність інших учасників кримінального процесу - підозрюваних, обвинувачених, підсудних, потерпілих, цивільних позивачів і відповідачів, їх представників та інших осіб з метою захисту своїх конституційних прав, свобод та законних інтересів. Захист прав і свобод людини не може бути надійним без надання їй можливості при розслідуванні кримінальної справи оскаржити до суду окремі процесуальні акти, дії чи бездіяльність органів дізнання, попереднього слідства і прокуратури. Але таке оскарження може здійснюватись у порядку, встановленому КПК, оскільки діяльність посадових осіб, як і діяльність суду, має свої особливості та не належить до управлінської сфери.

Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права у подібних відносинах викладений у постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 21-1666а15 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №826/13340/15.

За таких обставин, колегія суддів зазначає, що заявляючи вимоги про визнання протиправною відповіді відповідача від 19.04.2019 № К-1933/12-19 та просячи покласти на останнього обов`язок призначити службове розслідування, позивач фактично оскаржує дії посадових осіб відповідача щодо проведення досудового розслідування, протиправністю яких і обґрунтовано позов.

Водночас, як зазначалося, оскарження дій слідчого здійснюється за правилами КПК, а тому позов в частині визнання протиправною відповіді відповідача від 19.04.2019 № К-1933/12-19 та покладення на нього обов`язку призначити службове розслідування не підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

У свою чергу, на переконання колегії суддів, позов в частині зобов`язання відповідача призначити та забезпечити організацію особистого прийому позивача директором Державного бюро розслідувань Трубою Р .М. стосується виключно забезпечення права громадян на звернення до посадових осіб органів державної влади, а отже має ознаки публічно-правового спору та має розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Таким чином, позивачем у позовній заяві об`єднано декілька вимог, які належить розглядати в порядку різного судочинства, що не допускається частиною шостою статті 21 та частиною четвертою статті 172 КАС, а тому, судом першої інстанції вірно застосовано до спірних правовідносин положення пункту 6 частини четвертої статті 169 КАС щодо повернення позовної заяви.

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення про повернення позову.

Колегія суддів зазначає, що повернення позовної заяви не порушує право позивача на доступ до правосуддя, оскільки повернення позову не перешкоджає повторному зверненню до суду у визначеному законом порядку. Окрім того, як вбачається зі спірної відповіді, право оскарження дій посадових осіб відповідача позивачем вже було реалізовано в порядку КПК.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що стосуються суті позовних вимог, оскільки спір по суті даному апеляційному провадженні не розглядається.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 34, 243, 312, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 травня 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Є.О. Сорочко

Суддя Н.М. Літвіна

Суддя І.В. Федотов

Повний текст постанови складений 25.07.2019.