Справа № 640/2697/19
Суддя: Кузьменко Володимир Володимирович
Дата ухвалення: 2019-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/2697/19 Суддя (судді) першої інстанції: Шейко Т.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2019 року м. Київ

Колегія Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача Кузьменка В. В.,

суддів Василенка Я. М., Степанюка А. Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 квітня 2019, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернулася до суду з позовом до Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації у якому просив:

- визнати протиправними дії відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації по відмові у реєстрації місця проживання громадянці ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- скасувати рішення відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про відмову в реєстрації місця проживання громадянці ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації зареєструвати місце проживання громадянки ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом внесення відомостей до паспортного документу громадянки ОСОБА_1 про її місце проживання за вказаною адресою та внесення цих даних до Єдиного державного демографічного реєстру.

Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 11 квітня 2019 закрито провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст.238 КАС України.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою про закриття провадження у справі позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та направити справу для подальшого розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції помилково застосував норми ст. 238 КАС України, закривши провадження у справі, так як предметом судового розгляду є правомірність діяльності Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації при вирішенні питання щодо реєстрації місця проживання позивача, зокрема, чи взяла вона до уваги всі обставини, з`ясування яких вимагає закон.

Таким чином, на думку апелянта, у даному випадку вид юрисдикції - адміністративна чи цивільна (господарська) визначають характер позовних вимог і те, до кого вони спрямовані. Враховуючи що заявлені вимоги до суб`єкта владних повноважень про скасування його рішення та визнання його дій протиправними, а не вимоги щодо реєстрації майна або майнових прав, оскільки право власності на квартиру АДРЕСА_1 вже зареєстровано (11.07.2018 р.) та ніким не оскаржується.

Сторони, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні - не обов`язкова, неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, колегія суддів у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України визнала можливим проводити апеляційний розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено, 11 липня 2018 року на підставі Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 130442812, позивач отримала у власність квартиру АДРЕСА_1 .

Позивач звернувся 31 січня 2019 року з заявою про реєстрацію місця проживання до Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, а саме: зареєструвати своє місце проживання за вищевказаною адресою.

За результатами розгляду звернення позивача, відповідачем відмовлено, посилаючись на те, що подано неповний пакет документів (відсутня поштова адреса багатоквартирного будинку).

Крім того, з матеріалів справи убачається, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06 листопада 2017 року у справі №755/12692/17 та ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 25 січня 2018 року накладено арешт на незавершене та завершене самовільне будівництво за адресою: АДРЕСА_1.

Закриваючи провадження у даній справі, суд своє рішення мотивував тим, що спірні правовідносини стосуються права власності на квартиру, а саме наявності поштової адреси квартири АДРЕСА_1 , тобто, предметом спірних правовідносин є майнові права позивача на вказану квартиру, а вимоги до Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації є похідними від них.

З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку, що правовідносини, які виникли між сторонами є приватно-правовими, а позовні вимоги про визнання дій відповідача протиправними та зобов`язання вчинити дії, є похідними від вимог у приватно - правовому спорі.

Так, згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Завданням адміністративного судочинства згідно ч.1 статті 2 КАС України є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 4 КАС України визначено, що адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір;

Публічно-правовий спір - спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи;

Згідно з правилами визначення юрисдикції адміністративних судів щодо вирішення адміністративних справ за ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Колегія суддів звертає увагу на те, що публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад, оскільки участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий.

Разом з тим, сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ необхідно виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Тобто, для наявності такого спору є обов`язковим наявність зв`язку між здійсненням органом влади покладених на нього владних управлінських функцій та порушення прав, свобод чи інтересів фізичної або юридичної особи внаслідок такої реалізації своїх функцій владним органом.

Звернення особи з позовом до суду на захист іншого крім публічного права, свободи чи інтересу, не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена Великою палатою Верховного Суду у постановах від 14.03.2018 у справі №396/2550/17 (72850788), від 21.03.2018 у справі 302/1792/17-а (73054799), від 17.04.2018 у справі №815/6956/15.

Стаття 41 Конституції України наголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до частини 1 статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Як вказано судом першої інстанції, вирішення питання про постановлення особи на реєстраційний облік залежить, зокрема, від вирішення питання про право власності або користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

Однак, матеріали справи свідчать, що з метою реєстрації свого місця проживання за вказаною адресою, позивач звернувся з відповідною заявою до Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, втім останньою було відмовлено в її задоволенні з посиланням на подання неповного пакету документів (відсутня поштова адреса багатоквартирного будинку).

Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №130442812 підтверджується що позивачу на праві приватної власності отримано квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 15).

Також в матеріалах справи міститься копія технічного паспорту на вказану квартиру.

Таким чином, оскільки право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано 11.07.2018 за Позивачем та ніким не оспорюється, вимог щодо реєстрації права власності адміністративний позов не містить, а предметом позову є саме оцінка дій відповідача, такий спір підлягає розгляду адміністративним судом за правилами КАС України.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів. З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Враховуючи те, що у справі, яка розглядається, відсутній спір про право цивільне, колегія суддів дійшла висновку, що спір є публічно-правовим.

Отже, підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржувану ухвалу про закриття провадження прийнято з порушенням норм процесуального права.

Крім того, колегія суддів враховує, що Окружним судом м. Києва ухвалено рішення по суті аналогічних спорів у справах №640/2701/19, №640/20455/18.

Відповідно до ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

З огляду на сукупність встановлених під час судового розгляду справи по суті обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції було неповно встановлено обставини та порушено норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання.

Суд також застосовує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 квітня 2019 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії - задовольнити.

Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 квітня 2019 - скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В. В. Кузьменко

Судді: Я. М. Василенко

А. Г. Степанюк

Повний текст постанови виготовлено 26.07.2019