Справа № 1.380.2019.000567
Суддя: Лунь Зоряна Іванівна
Дата ухвалення: 2019-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

справа №1.380.2019.000567

24 липня 2019 року

зал судових засідань №10

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Лунь З.І.,

секретар судового засідання Ходань Н.С.,

за участю:

представника позивача Яремко ОСОБА_1 ,

представника відповідача Сивоус С.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Сотеко» до Головного управління Держпраці у Львівській області, Державної казначейської служби України про визнання протиправними дій, визнання протиправним і скасування наказу та постанови про накладення штрафу.

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сотеко» (місцезнаходження: 80080, Львівська область, Сокальський район, с.Волиця, вул.Зарічна, 1) звернулося до суду з позовом до Головного управління Держпраці у Львівській області (місцезнаходження: 79005, м.Львів, пл.Міцкевича, 8), Державної казначейської служби України (місцезнаходження: 79005, м.Львів, вул.Левицького, 18), в якому, з урахуванням заяви про зміну предмету позовних вимог від 20.05.2019 просить суд:

-визнати протиправними дії посадових осіб Головного управління Держпраці у Львівській області при призначені, проведені та оформлені матеріалів інспекційного відвідування ТзОВ «Сотеко», що проводилось на підставі направлення №2685 від 03.12.2018;

-визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Держпраці у Львівській області від 03.12.2018 №2882-П;

- визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Львівській області від 04.01.2019 №ЛВ3505/457/АВ/ФС про накладення на позивача штрафу на уповноваженими посадовими особами у сумі 111960,00грн.;

- стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ТзОВ «Сотеко» кошти в сумі 123109,00грн. на відшкодування шкоди, заподіяної позивачу протиправним рішення Головного управління Держпраці у Львівській області від 04.01.2019 №ЛВ3505/457/АВ/ФС.

15.04.2019 представником позивача подано до суду заяву про уточнення предмета позовних вимог, а саме: просить доповнити позовні вимоги вимогою про стягнення з Головного управління Держпраці у Львівській області 123109грн. шкоди, заподіяної позивачу протиправною постановою відповідача від 04.01.2019№ЛВ3505/457/АВ/ФС.

13.05.2019 відповідачем подано відзив на заяву про уточнення предмета позовних вимог.

20.05.2019 позивач подав до суду заяву про зміну позовних вимог, прийняту судом до розгляду 20.05.2019, в якій просив суд стягнути з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ТзОВ «Сотеко» кошти в сумі 123109,00грн. на відшкодування шкоди, заподіяної позивачу протиправним рішення Головного управління Держпраці у Львівській області від 04.01.2019 №ЛВ3505/457/АВ/ФС.

У зв`язку із подачею заяви про зміну позовних вимог, судом до розгляду справи було залучено другого відповідача Головне управління Державної казначейської служби України у Львівській області.

У підготовчому засіданні 05.06.2019 представник відповідача, Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області, звернулася до суду із клопотанням про заміну відповідача належним - Державною казначейською службою України.

Це клопотання було судом задоволено, допущено заміну відповідача, Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області, належним - Державною казначейською службою України, оскільки до компетенції Державної казначейської служби України належить питання відшкодування шкоди, яку заподіює суб`єкт владних повноважень, приймаючи неправомірні рішення.

У підготовчому засіданні 05.06.2019 представник відповідача, Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області, звернулася до суду із клопотанням про залучення до участі у справі відповідача Сокальський РВДВС ГТУЮ у Львівській області.

Суд відмовив у задоволенні цього клопотання за безпідставністю.

У зв`язку із зміною позовних вимог, судом, ухвалою про витребування доказів від 05.06.2019, було витребувано у Сокальського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області інформацію та докази на її підтвердження щодо перезарахування зарахованих на депозитний рахунок органу державної виконавчої служби коштів у розмірі 123108,00грн., які були стягнуті з ТзОВ «Сотеко» на виконання постанови Головного управління Держпраці у Львівській області від 04.01.2019 №ЛВ3505/457/АВ/ФС у виконавчому провадженні №58599860. Цю ухвалу було виконано у строк, встановлений судом.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що посадовими особами Головного управління Держпраці у Львівській області проведено перевірку підприємства з питань дотримання вимог законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин з найманими працівниками, тривалістю робочого часу, часу відпочинку, оплати праці, праці неповнолітніх, гарантії для працівників на час виконання державних або громадських обов`язків, за результатами якої складено акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю від 05.12.2018 №ЛВ3505/457/АВ, винесено припис про усунення виявлених порушень №3505/457/АВ/П від 18.12.2018 року та постанову від 04.01.2019 року № ЛВ3505/457/АВ/Ф про накладення штрафу.

Позивач вважає протиправними наказ на проведення перевірки, постанову про накладення штрафу, дії посадових осіб відповідача при проведенні перевірки з огляду на те, що підставою прийняття оскаржуваного наказу було не повідомлення органу Пенсійного фонду України, а Протокольне рішення №1 від 06.07.2018 засідання обласної робочої групи з питань реалізації рішень, спрямованих на підвищення рівня оплати праці та дотримання норм законодавства в частині мінімальної заробітної праці.

Позивач також вважає протиправною постанову про накладення штрафу через те, що вимоги припису ним було виконано у строк, зазначений у приписі.

Позивач, вважаючи дії відповідача протиправними, а також те, що органом державної виконавчої служби було списано з рахунків позивача суму штрафу, переконаний, що такими діями відповідача позивачу було завдано шкоду, відшкодування якої просить покласти на Державну казначейську службу України.

Відповідачем подано відзив на позовну заяву, долучений до матеріалів справи 11.03.2019.

Відповідач заперечує позовні вимоги та зазначає, що інспекційне відвідування було проведено з підстав, визначених Законом, тобто за інформацією Пенсійного фонду України та проведено відповідно до вимого Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», норми якого не передбачають проведення перевірки виключно тих питань, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення цього заходу, з обов`язковим зазначенням цих питань у посвідченні (направленні) на проведення заходу державного нагляду (контролю).

Щодо винесення оскаржуваної постанови про накладення штрафу на позивача, то відповідач, вказуючи на її законність, зазначає, що відповідальність у вигляді штрафу за недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці передбачена незалежно від факту виконання вимог припису. Крім того, відповідач зазначає у відзиві, що ним було дотримання процедуру накладення штрафу на позивача.

Позивач подав відповідь на відзиві від 25.03.2019, в якому наголошує, що відповідач повинен був проводити перевірку в межах тих питань, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення цього заходу. Вважає, що інспекційне відвідування є безпідставним, оскільки було ініційоване посадовими особами відповідача. У відповіді на відзив позивач також зазначив, що відповідачем, під час перевірки, неправильно підраховано надурочні години роботи трактористу ОСОБА_2 у святкові дні.

У запереченні на відповідь на відзив від 05.04.2019 відповідач зазначив, що під час перевірки виявлено порушення вимог законодавства про працю, пов`язані саме з порушеннями в частині оплати праці.

У відзиві на позовну заяву, який було подано відповідачем, Державною казначейською службою України, зазначено, що Казначейство не несе відповідальність за шкоду, завдану позивачем діями інших суб`єктів, не приймає рішення про повернення помилково або надміру сплачених коштів, а лише виконує прийняте уповноваженим органом рішення.

Позивачем подано суду відповідь на відзив від 08.07.2019, в якій зазначає, що у діях ГУ Держпраці у Львівській області є ознаки протиправності, є вина посадових осіб та причиновий з`язок між протиправними діями та заподіяною позивачу шкодою. Крім того, вважає, що Казначейство є відповідачем при заявлені такої вимоги, оскільки саме цей орган здійснює списання коштів на підставі рішення суду.

17.07.2019 судом прийнято ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити.

Представник відповідача, Головного управлінням Держпраці у Львівській області, у судовому засіданні проти задоволення позову заперечила з підстав, викладених у письмовому відзиві. Просила суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Суд встановив таке.

Головним управлінням Держпраці у Львівській області видано наказ №2882-П від 03.12.2019 про проведення інспекційного відвідування на предмет додержання вимог законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин з найманими працівниками, тривалістю робочого часу, часу відпочинку, оплати праці, праці неповнолітніх, гарантії для працівників на час виконання державних або громадських обов`язків.

На підставі наказу Головного управління Держпраці у Львівській області №2882-П від 03.12.2019 та направлення на проведення перевірки від 03.12.2018 №2685 головними державним інспекторами ГУ Держпраці у Львівській області з 03.12.2018 по 05.12.2018 проведено інспекційне відвідування на предмет додержання вимог законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин з найманими працівниками, тривалістю робочого часу, часу відпочинку, оплати праці, праці неповнолітніх, гарантії для працівників на час виконання державних або громадських обов`язків Товариства з обмеженою відповідальністю «Сотеко».

Під час перевірки інспекторами були виявлені факти порушення, зокрема, порушення позивачем вимог законодавства про працю, а саме: ч. 2 ст. 65 КЗпП, ч. 1, 3 ст. 106 КЗпП, які полягають в тому, що Товариство не веде облік надурочних годин при підсумованому робочому періоді один рік, а також, що трьом колишнім працівникам Товариства не було проведено оплату праці за роботу в такі надурочні години в подвійному розмірі годинної ставки: колишньому трактористу ОСОБА_2 , якого було звільнено згідно з наказом від16.02.2017 р. №10к, за період з 01.01.2017 р. до дня звільнення. При звільненні з роботи тракториста ОСОБА_3 01.03.2017 (згідно з наказом від 01.03.2017 №15к) не здійснено обліку його надурочних годин за обліковий період з 01.01.2017 до дня звільнення та не проведено оплати праці ОСОБА_3 за роботу з надурочний час в подвійному розмірі годинної ставки, оскільки в січні 2017 року ОСОБА_3 відпрацював 159 годин та в лютому 2017 170 годин при нормі тривалості робочого часу 160 годин.Нарахування та виплата оплати праці ОСОБА_3 за роботу в надурочний час в подвійному розмірі годинної ставки станом на 04.12.2018 не проведено.

Аналогічне порушення допущено відносно ОСОБА_4 , якому при звільненні з роботи у вересні 2018 року не здійснено обліку його надурочних годин за обліковий період з 01.01.2018 до дня звільнення та не проведено оплати праці ОСОБА_4 в надурочний час в подвійному розмірі годинної ставки.

За результатами перевірки було складено акт інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю від 05.12.2018 №ЛВ3505/457/АВ, винесено припис про усунення виявлених порушень №3505/457/АВ/П від 18.12.2018 року

07.12.2019 позивачем були усунуто порушення, встановлені перевіркою.

Начальником Головного управління Держпраці у Львівській винесено постанову від 04.01.2019 року № ЛВ3505/457/АВ/Ф про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами за описані вище порушення частини 2 ст.65, частин 1,3 ст.106 КЗпП України на Товариство з обмеженою відповідальністю «Сотеко».

Не погоджуючись з прийнятою постановою відповідача про накладення штрафу, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Суд при вирішенні спору виходив з такого.

Статтею 259 Кодексу законів про працю України визначено, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім органів доходів і зборів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування.

Згідно з пунктом 2 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 № 295 (далі - Порядок № 295), державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів; виконавчих органів міських рад міст обласного значення; та сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин).

Наказом ГУ Держпраці у Львівській області №2882-П від 03.12.2019 призначено перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Сотеко».

Щодо твердження позивача, що підставою перевірки стало Протокольне рішення №1 від 06.07.2018 засідання обласної робочої групи з питань реалізації рішень, спрямованих на підвищення рівня оплати праці та дотримання норм законодавства в частині мінімальної заробітної праці, то суд зазначає таке.

Відповідно до п.п.6 п.5 Порядку №295 інспекційні відвідування проводяться за інформацією, зокрема, Пенсійного фонду України та його територіальних органів про: роботодавців, які нараховують заробітну плату менше мінімальної; роботодавців, у яких стосовно працівників відсутнє повідомлення про прийняття на роботу; роботодавців, у яких протягом місяця кількість працівників, що працюють на умовах неповного робочого часу, збільшилась на 20 і більше відсотків; працівників, які виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами в одного роботодавця більше року; роботодавців, у яких стосовно працівників відсутні нарахування заробітної плати у звітному місяці (відпустка без збереження заробітної плати без дотримання вимог Кодексу Законів про працю України та Закону України Про відпустки); роботодавців, у яких протягом року не проводилась індексація заробітної плати або сума підвищення заробітної плати становить менше суми нарахованої індексації; роботодавців, у яких 30 і більше відсотків працівників працюють на умовах цивільно-правових договорів; роботодавців з чисельністю 20 і більше працівників, у яких протягом місяця відбулося скорочення на 10 і більше відсотків працівників.

Як видно з матеріалів справи, 13.07.2018 за №13451/06-24 на адресу ГУ Держпраці у Львівській області Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області було скеровано лист на запит ГУ Держпраці у Львівській області від 12.07.2018 №6604/3/04-10 та на виконання протокольного рішення №1 від 06.07.2018 засідання обласної робочої групи з питань реалізації рішень, спрямованих на підвищення рівня оплати праці та дотримання норм законодавства в частині мінімальної заробітної праці. У цьому листі ГУ Пенсійного фонду України у Львівській області повідомило ГУ Держпраці у Львівській області інформацію, зокрема, по ТзОВ «Сотеко» за критерієм: страхувальники, які нараховують заробітну плату у розмірі менше мінімальної.

Таким чином, Протокольне рішення №1 від 06.07.2018 засідання обласної робочої групи з питань реалізації рішень, спрямованих на підвищення рівня оплати праці та дотримання норм законодавства в частині мінімальної заробітної праці стало не підставою для проведення перевірки ТзОВ «Сотеко», а приводом для звернення ГУ Держпраці у Львівській області з листом до ГУ Пенсійного фонду України у Львівській області про надання інформації щодо згаданого підприємства. З огляду на зазначене, твердження позивача про те, що відповідачем проведене інспекційне відвідування було ініційоване самостійно, а також, що Протокольне рішення №1 було фактичною підставою проведення перевірки, є безпідставним.

Отже, відповідачем правомірно видано наказ на проведення перевірки позивача з підстав надання інформації органом Пенсійного фонду України.

Суд також не погоджується із твердженням позивача, що проведення перевірки позивача у грудні 2017 з підстав неактуальності перевірки інформації за травень 2017 у грудні 2017, оскільки не передбачено нормативно-правовими актами у сфері охорони праці обмежень щодо проведення перевірки через шість місяців після вчинення презюмованого порушення.

Щодо твердження позивача, що у наказі на проведення перевірки та у направленні зазначено ширший перелік питань, аніж ті, необхідність перевірки яких стала підставою для її проведення, то суд з таким не погоджується з огляду на таке.

Частиною 1 ст.6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» передбачено, що під час проведення позапланового заходу з`ясовуються лише ті питання, необхідність перевірки яких стала підставою для здійснення цього заходу, з обов`язковим зазначенням цих питань у посвідченні (направленні) на проведення заходу державного нагляду (контролю).

Відповідно до ч. 4 ст. 2 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Частиною 5 ст. 2 цього Закону передбачено, що зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої-восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

Таким чином ч. 1 ст. 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», що стосується обсягу питань, які становлять об`єкт перевірки ГУ Держпраці, на яку покликається позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, за сферою дії не поширюється на заходи державного контролю за дотриманням вимог законодавства про працю.

Щодо твердження позивача про протиправність постанови про накладення штрафу, то суд зазначає таке.

Як видно з матеріалів справи, 07.12.2018 позивачем самостійно усунуто допущені порушення трудового законодавства, зокрема, ч.2 ст.65 та ч.ч.1,3 ст.106 КЗпП України. Ця обставина сторонами визнається та підтверджується відповідними доказами (а.с.77-83).

Позивач вважає, що оскільки порушення ним усунуто самостійно, то накладання штрафу відповідно до оскаржуваної постанови є протиправним.

Суд не погоджується з таким твердженням позивача.

Абзацом 4 ч. 2 ст. 265 КЗпП України передбачено, що юридичні особи, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про оплату праці» норми оплати праці (за роботу в надурочний час; у святкові, неробочі та вихідні дні; у нічний час; за час простою, який мав місце не з вини працівника; при виготовленні продукції, що виявилася браком не з вини працівника; працівників молодше вісімнадцяти років, при скороченій тривалості їх щоденної роботи тощо) і гарантії для працівників (оплата щорічних відпусток; за час виконання державних обов`язків; для тих, які направляються для підвищення кваліфікації, на обстеження в медичний заклад; для переведених за станом здоров`я на легшу нижчеоплачувану роботу; переведених тимчасово на іншу роботу у зв`язку з виробничою необхідністю; для вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, переведених на легшу роботу; при різних формах виробничого навчання, перекваліфікації або навчання інших спеціальностей; для донорів тощо), а також гарантії та компенсації працівникам в разі переїзду на роботу до іншої місцевості, службових відряджень, роботи у польових умовах тощо встановлюються Кодексом законів про працю України та іншими актами законодавства України.

У частині 2 цієї ж статті закріплено, що норми і гарантії в оплаті праці, передбачені частиною першою цієї статті та Кодексом законів про працю України, є мінімальними державними гарантіями.

Судом встановлено, що позивачем було порушено норми трудового законодавства України щодо мінімальних державних гарантій в оплаті праці, а саме: не проведено нарахування та виплату оплати праці працівникам за роботу в надурочний час в подвійному розмірі годинної ставки станом на день їх звільнення з роботи. Це порушення зафіксоване в акті перевірки, щодо цього порушення винесено припис, а тоді постанову.

Суд також встановив, що порушення, котрі відповідач виявив та зафіксував в акті, було усунуто позивачем 07.12.2019, тобто до винесення припису.

Водночас відповідно до п. 29 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 № 295 (далі - Порядок № 295) заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності за використання праці неоформлених працівників, несвоєчасну та не у повному обсязі виплату заробітної плати, недодержання мінімальних гарантій в оплаті праці вживаються одночасно із внесенням припису незалежно від факту усунення виявлених порушень у ході інспекційного відвідування або невиїзного інспектування.

Відтак, покликання позивача на п.28 Порядку №295, яким передбачено, що у разі виконання припису в установлений у ньому строк заходи до притягнення об`єкта відвідування та його посадових осіб до відповідальності не вживаються, є безпідставним.

Таким чином, усунення позивачем виявлених відповідачем в ході інспекційного відвідування порушень трудового законодавства України в частині недотримання мінімальних гарантій в оплаті праці не є підставою для звільнення порушника від заходів відповідальності.

Щодо покликання представника позивача на те, що заходи до притягнення об`єкта відвідування до відповідальності вживаються одночасно з приписом, то суд зазначає, що таке є безпідставним, оскільки позивач не скористався своїм правом на оскарження припису, відтак процедура його винесення не є предметом розгляду у цій справі. При цьому, суд погоджується з відповідачем, що усунення виявлених в ході інспекційного відвідування порушень, виконання вимог припису, що підтверджується листом ТзОВ «Сотеко» вих.№275 від 26.12.2018, є фактично підтвердженням виявленого порушення.

Крім того, суд погоджується із аргументами відповідача про застосування Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №509 від 17.07.2013, яка передбачає окрему процедуру, яка є тривалою в часі з метою забезпечення законності, при застосуванні заходів до притягнення до відповідальності порушника трудового законодавства.

Щодо покликання позивача на обставини позапланової перевірки ТзОВ «Сотеко» у 2017 році, то таке суд вважає безпідставним, оскільки обставини позапланової перевірки ТзОВ «Сотеко» у 2017 відмінні від фактичних обставин проведеного інспекційного відвідування ТзОВ «Сотеко» у 2018, зафіксованого актом №3505/457/АВ від 05.12.2018.

Як видно з долучених до матеріалів справи акта позапланової перевірки ГУ Держпраці №0, проведеної щодо ТзОВ «Сотеко» в період з 12.10.2017 по 13.10.2017, припису №13/25/102/2360-1927 від 13.10.2017 та постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 02.11.2017, то такі стосувалися перевірки дотримання позивачем вимог трудового законодавства за період 2016 року, тоді як оскаржувані у цій справі дії та рішення відповідача стосуються перевірки дотримання позивачем вимог трудового законодавства за 2017 рік.

Щодо твердження позивача про помилкове притягнення до відповідальності за порушення вимог ч.2 ст.65 та ч.1 ст.106 КЗпП України відносно працівника ОСОБА_2 , то суд зазначає таке.

З матеріалів справи видно, що 16.02.2017 (згідно з наказом від 16.02.2017 №10к) позивачем був звільнений з роботи тракторист ОСОБА_2 .

Судом встановлено, що у січні 2017 року ОСОБА_2 відпрацював 185 годин при нормі тривалості робочого часу 159 годин.

Позивач зазначає, що 28 годин, відпрацьованих ОСОБА_2 у святкові дні у січні 2017 не повинні бути включені до 185-годинної тривалості робочого часу у цьому місяці та покликається при цьому на п.11 Методичних рекомендацій №138 щодо застосування підсумованого обліку робочого часу, затверджених наказом Міністерства праці та соціальної політики України 19.04.2006 №138 (далі - Методичні рекомендації №138), відповідно до якого у разі підсумованого обліку робочого асу робота у святкові та неробочі дні ст. 73 КЗпП ( 322-08 ) за графіком включається в норму робочого часу за обліковий період, установлену на підприємстві. Години роботи, що перевищують цю норму, вважаються надурочними і оплачуються в подвійному розмірі. Тому під час підрахунку надурочних годин у випадку підсумованого обліку робочого часу робота у святкові і неробочі дні, проведена понад становлену на підприємстві норму робочого часу, за обліковий період не враховується, оскільки вона вже оплачена в подвійному розмірі.

Водночас, як видно з матеріалів справи, а саме з табеля обліку робочого часу (а.с.51), тракторист ОСОБА_2 працював 13 годин 01.01.2017 (святковий день) та 1 годину нічну та 13 годин 07.01.2017 (святковий день) та 1 годину нічну.

Однак, позивач, з невідомих причин, підсумував години праці у святкові дні та нічні години, зарахувавши нічні години у години роботи у святкові дні, таким чином, отримавши в сумі 28 годин роботи ОСОБА_2 у святкові дні.

Однак, суд наголошує, що п.11 Методичних рекомендацій №138 не передбачає неврахування нічних годин роботи під час підрахунку надурочних годин у випадку підсумованого обліку робочого часу роботу.

Відповідно до п. 10 Методичних рекомендацій №138 при підсумованому обліку робочого часу час, відпрацьований понад норму тривалості робочого часу за обліковий період, вважається надурочним і оплачується згідно зі ст. 106 К3пП України. Оплата за всі години надурочної роботи провадиться в кінці облікового періоду.

Згідно з п. 12 Методичних рекомендацій №138 загальна кількість надурочних годин за обліковий період визначається як різниця між фактично відпрацьованим часом і нормою годин за цей період.

При цьому, за змістом п. 6 Методичних рекомендацій №138 обліковий період охоплює робочий час і години роботи у вихідні і святкові дні, години відпочинку. Щоденна або щотижнева тривалість робочого часу, встановлена графіком, може коливатися протягом облікового періоду, але загальна сума годин роботи за обліковий період має дорівнювати нормі робочого часу в обліковому періоді.

Таким чином, твердження позивача, що години роботи ОСОБА_2 у святкові дні не повинні бути включені в обліковий період при підрахунку надурочних робіт, є безпідставним.

Відтак, нарахування та виплата оплати праці ОСОБА_2 за роботу надурочний час (2 години) в подвійному розмірі годинної ставки станом на 04.12.2018 позивачем не було проведено.

Щодо твердження позивача, що розмір (сума) штрафу є непропорційна із виявленим порушенням, то суд зазначає таке.

Відповідальність за порушення законодавства про працю встановлена статтею 265 Кодексу законів про працю України.

Відповідно до абзаців четвертого та восьмого частини другої статі 265 КЗпП України, юридичні особи, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу за: недотримання мінімальних державних гарантій в оплаті праці - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення; порушення інших вимог трудового законодавства, крім передбачених абзацами другим - сьомим цієї частини, - у розмірі мінімальної заробітної плати.

Як видно із цієї норми, законодавець не встановив диспозиції для суб`єкта владних повноважень при прийнятті рішення про накладення штрафу залежно від оцінки вчиненого порушення. Тому, аргумент позивача щодо непропорційності застосованої щодо нього санкції суд відхиляє.

Щодо позовної вимоги про стягнення Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ТзОВ «Сотеко» коштів у сумі 123109,00грн. на відшкодування шкоди, заподіяної позивачу протиправним рішення Головного управління Держпраці у Львівській області від 04.01.2019 №ЛВ3505/457/АВ/ФС, то така задоволенню не підлягає, оскільки суд не встановив протиправності рішень Головного управління Держпраці у Львівській області у зв язку із проведенням інспекційного відвідування ТзОВ «Сотеко».

Ухвалюючи рішення у цій справі суд бере до уваги зазначене у пункті «а» ч.1 ст.3 Конвенції МОП №81 від 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, що завданням системи інспекції праці є забезпечення застосування правових норм у галузі умов праці та охорони працівників під час їхньої роботи, як наприклад, норм щодо тривалості робочого дня, заробітної плати, безпеки праці, охорони здоров`я і добробуту, користання праці дітей і підлітків та з інших подібних питань, у тій мірі, в якій інспектори праці повинні забезпечувати застосування таких норм.

Як видно з матеріалів справи, за результатами проведеного інспекційного відвідування було відновлено права працівників ТзОВ «Сотеко» ОСОБА_2 ОСОБА_5 , ОСОБА_4 щодо оплати їх праці за надурочні години в цілому на суму 3359,0 грн. (43+430+2886). При цьому, позивач самостійно виправив такі порушення.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі Серявін та інші проти України від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що відповідачем доведено правомірність прийнятого рішення, з огляду на що у задоволенні адміністративного позову необхідно відмовити.

Щодо судового збору, то відповідно до ч.1 ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки у задоволенні позову відмовлено, сплачений позивачем судовий збір покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 242-246, 250, 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

у задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Сотеко» до Головного управління Держпраці у Львівській області, Державної казначейської служби України про визнання протиправними дій, визнання протиправним і скасування наказу та постанови про накладення штрафу відмовити повністю.

Судові витрати стягненню зі сторін не підлягають.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду із врахуванням п.п.15.5 п.15 Розділу VII Перехідних положень КАС України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено та підписано 25.07.2019.

Суддя Лунь З.І.