Справа № 200/932/19-а
Суддя: Компанієць Ірина Дмитрівна
Дата ухвалення: 2019-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2019 року справа №200/932/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),

суддів Казначеєва Е.Г., Ястребової Л.В.,

за участю секретаря судового засідання Святодух О.Б.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Сенникова А.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 квітня 2019 року у справі №200/932/19-а (головуючий І інстанції Лазарєв В.В.) за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 26 грудня 2018 року,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 26 грудня 2018 року № на загальну суму 56065 грн.

В обґрунтування зазначила про помилковість висновків податкового органу щодо порушення позивачем податкового законодавства при формуванні податкового кредиту за господарськими відносинами з ТОВ «ЗАВЕР ГРУПП» у грудні 2017 року, з ТОВ «ТОРГ БЮРО» та ТОВ «КАЛІСТОС» у серпні 2018 року.

Вважає, що ці господарські операції підтверджено первинними документами бухгалтерського обліку.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 16 квітня 2019 року позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Донецькій області від 26 грудня 2018 року №, яким фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 збільшено суму податкового зобов`язання на 47252,00 грн. та накладено штраф у розмірі 11813,00 грн.

Не погодившись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення, прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову.

Обґрунтування апеляційної скарги.

Згідно даних ЄРПН контрагент позивача ТОВ «Завер Групп» здійснював реалізацію товарів, номенклатура яких відрізняється від номенклатури придбаних товарів. У зазначеного контрагента відсутні будь-які основні засоби, земельні ділянки, достатня кількість трудових ресурсів тощо. Відсутність факту реального одержання (купівлі) цим контрагентом відповідної кількості ідентифікованого товару від інших суб`єктів господарювання або внаслідок власного задекларованого виробництва засвідчує неможливість формування ним відповідного активу та доказує нереальність здійснення товариством первинного постачання (продажу) позивачу.

Аналогічна ситуація з контрагентами позивача ТОВ «Торг Бюро» та ТОВ «Калістос».

Таким чином, позивачем отримано податкові накладні від вищезазначених контрагентів без мети реального настання правових наслідків, з метою заниження об`єкту оподаткування, несплати податків.

Представник відповідача просив задовольнити апеляційну скаргу, скасувати рішення, прийняти постанову про відмову в задоволенні позову.

Представник позивача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, встановив наступне.

Фактичні обставини справи.

ФОП ОСОБА_2 зареєстрована як фізична особа-підприємець 05.04.2007 р., ідентифікаційний номер фізичної особи-платника податків та інших обов`язкових платежів НОМЕР_1 . Основним видом економічної діяльності позивача є за кодом 49.20 - вантажний залізничний транспорт.

05.04.2007 року позивач, як платник податків, був взятий на облік в органах державної податкової служби, на теперішній час перебуває на обліку в Слов`янській ОДПІ, є платником податку на додану вартість.

З 28 листопада 2018 року по 04 грудня 2018 року посадовими особами ГУ ДФС у Донецькій області проведена документальної планова невиїзна перевірка самозайнятої особи-платника податків ОСОБА_2 з питань дотримання вимог податкового законодавства щодо повноти декларування та своєчасності сплати податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ «ЗАВЕР ГРУПП» у грудні 2017 року, з ТОВ «ТОРГ БЮРО» та ТОВ «КАЛІСТОС» у серпні 2018 року, за резульататми якої 11.12.2018 року складено акт №1451/05-99-13-02-17/ НОМЕР_1 .(а.с.23-47)

Під час перевірки на підставі аналізу даних ІС «Податковий блок» встановлено відсутність будь-якої інформації про наявність у ТОВ «ЗАВЕР ГРУПП», ТОВ «ТОРГ БЮРО», ТОВ «КАЛІСТОС» основних засобів, земельних ділянок та достатньої кількості трудових ресурсів, які необхідні для здійснення фінансово-господарської діяльності підприємства, відсутністю матеріально-технічної і технологічної можливості здійснення виробництва, перевезення (навантаження, розвантаження), тимчасового зберігання відповідних обсягів товару (його фізичного руху) в обмежені проміжки часу тощо та відсутністю даних, що підтверджували б придбання послуг з транспортування, що може свідчити про здійснення нереальної господарської операції.

Також ФОП ОСОБА_2 не надані документи на транспортування запчастин, придбаних у ТОВ «ЗАВЕР ГРУПП», ТОВ "ТОРГ БЮРО" та ТОВ "КАЛІСТОС" з пункту розвантаження - м. Слов`янськ до пункту знаходження (використання) тепловозу ТГМ 4а № 2043 - ст. Кондратівка.

В зв`язку з зазначеним податковий орган дійшов висновку про порушення ФОП ОСОБА_2 . п. 44.1 ст.44, п.185,1 ст.185, п.198.3 ст.198 ПКУ, внасліождко чого позивачем завищено суму податкового кредиту сформованого від ТОВ «ЗАВЕР ГРУПП» на загальну суму 14012 гри., у тому числі за грудень 2017 року у сумі 14012 грн. від ТОВ «ТОРГ БЮРО» на загальну суму 7091 грн. та від ТОВ «КАЛІСТОС» на загальну суму 26149 грн., у тому числі за серпень 2018 року 33240 грн. та занижено суму додатку на додану вартість, яка підлягає сплаті до бюджету, всього на суму 47252 грн., у тому числі за грудень 2017 року у сумі 14012 грн., серпень 2018 року у сумі 26149 грн, та вересень 2018 року у сумі 7091 грн.

За наслідками перевірки відповідачем 26.12.2018 року прийнято податкове повідомлення-рішення № , яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість у розмірі 47252 грн. та нараховані штрафні санкції в сумі 11813 грн (а.с.21)

Позивачем на підтвердження реальності господарських операцій з вищезазначеними контрагентами надані наступні первинні документи.

20 серпня 2018 року між позивачем (покупець за договором) та ТОВ «КАЛІСТОС» (продавець за договором) укладено договір купівлі-продажу № 20-08 (а.с. 48).

Відповідно до п. 1.1 договору продавець зобов`язується передати, а покупець прийняти та оплатити товар - запасні частини для тепловозів у кількості та за цінами згідно рахункам-фактурам.

На виконання умов договору ТОВ «КАЛІСТОС» складено рахунок фактуру №5 від 21 серпня 2018 року на загальну суму 156895,20 грн. та накладну №5 від 21 серпня 2018 року (а.с.50).

Постачання товарів за вказаним договором відбулося на підставі товарно-транспортної накладної № 5 від 21.08.2018 року вантажовідправником ТОВ «КАЛІСТОС» до м. Слов`янськ (а.с. 51).

Продавцем ТОВ «КАЛІСТОС» видано позивачу податкову накладну від 21.08.2018 № 5 (а.с. 52).

Розрахунок позивачем за товари підтверджується платіжним дорученням №50 від 12.09.2018 року (а.с. 53) та квитанціями до прибуткового касового ордеру (а.с.54-56).

На підтвердження використання отриманих від ТОВ «КАЛІСТОС» товарів позивачем надано акт прийому-передачі виконаних робіт по ремонту тепловозу ТГМ -4 зав. № 2043 від 31.08.2018 № б/н (а.с. 137).

20 грудня 2017 року між позивачем (покупець за договором) та ТОВ «ЗАВЕР-ГРУПП» (продавець за договором) укладено договір купівлі-продажу б/н (а.с. 66)

Відповідно до п. 1.1 договору продавець зобов`язується передати, а покупець прийняти та оплатити товар - запасні частини для тепловозів у кількості та за ціною згідно рахункам-фактурам.

На виконання умов вказаного договору ТОВ «ЗАВЕР-ГРУПП» складено рахунок фактуру №46 від 21.12.2017 року та накладну №46 від 22.12.2017 року (а.с. 67-68).

Доставка товарів відбувалася за товарно-транспортною накладною № 46 від 22.12.2017 року вантажовідправником ТОВ «ЗАВЕР-ГРУПП» до м. Слов`янськ (а.с.69).

Продавцем - ТОВ «ЗАВЕР-ГРУПП» на виконання умов договору видано позивачу податкову накладну від 22.12.2017 № 4 (а.с. 70).

Розрахунок позивачем за отриман7і товари підтверджується платіжними дорученнями №№418,425 (а.с. 71) та квитанціями до прибуткового касового ордеру (а.с. 72-73).

На підтвердження використання придбаних товарів у власній господарській діяльності позивачем надано акт від 27.12.2017 року прийому- передачі виконаних робіт з ремонту тепловозу ТГМ -6А зав. № 2043 відповідно до дефектної відомості від 14.12.2017 року (а.с 139).

17 серпня 2018 року між позивачем (покупець за договором) та ТОВ «ТОРГ БЮРО» (продавець за договором) укладено договір купівлі-продажу № 17-08 (а.с. 58).

Відповідно до п. 1.1. договору продавець зобов`язується передати, а покупець прийняти та оплатити товар - запасні частини для тепловозів в кількості та за ціною згідно рахунків-фактур.

На виконання умов договору ТОВ «ТОРГ БЮРО» складено накладну № 2 від 20.08.2018 року та рахунок фактуру №2 від 20.08.2018 року (а.с. 59-60).

Доставка товарів за договором відбулася за товарно-транспортною накладною №2 від 20.08.2018 року вантажовідправником ТОВ «ТОРГ БЮРО» до м. Слов`янськ (а.с.61).

Продавцем - ТОВ «ТОРГ БЮРО» на виконання умов договору видано позивачу податкову накладну від 20.08.2018 № 2 (а.с. 62).

Розрахунок позивачем за придбані товари підтверджується платіжним дорученням № 539 від 12.09.2018 року (а.с.64) та квитанціями до прибуткового касового ордеру (а.с. 63).

На підтвердження використання придбаних товарів у власній господарській діяльності за договором позивачем надано акт прийому-передачі виконаних робіт по ремонту тепловозу ТГМ -6А зав. № 2043 від 31.08.2018 № б/н на підставі дефектної відомості від 03.08.2018 № б/н (а.с. 141).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що наданими позивачем первинними документами бухгалтерського обліку підтверджується реальність господарських операцій з вищезазначеними контрагентами та підтверджується правомірність включення сум до складу податкового кредиту з податку на додану вартість.

Оцінка суду.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підпунктами 16.1.2 й 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового Кодексу визначено, що платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Відповідно до пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно з п. п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового Кодексу України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.

На підставі пп.44.1,44.2 ст.44 Податкового Кодексу України для цілей оподатковування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів (документи, створені в письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження і дозвіл адміністрації (власника) на їхнє проведення); регістрів бухгалтерського обліку (носії спеціального формату (паперові, електронні) у вигляді відомостей, ордерів, книг, журналів, машинограм і т.п., призначені для хронологічного, систематичного або комбінованого нагромадження, групування й узагальнення інформації з первинних документів, прийнятих до обліку); фінансової звітності (бухгалтерська звітність, що містить інформацію про фінансове становище, результати діяльності та рух грошових коштів підприємства за звітний період); інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених вищевказаними документами.

Для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», який визначає правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні, визначено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Бухгалтерський облік - процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Згідно до ч.2 ст. 3 вказаного Закону бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

На підставі ч.1, ч.2 ст. 9 вказаного Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати обов`язкові реквізити, перелік яких визначений ч. 2 ст. 9 цього Закону.

На підставі п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;

г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу;

ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту відповідно до п. 198.2 ст. 198 Податкового Кодексу України вважається дата тієї події, що відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;

дата отримання платником податку товарів/послуг.

Згідно з п. 198.3 ст. 198 Податкового Кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:

придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;

придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи);

ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Як визначено п. 198.6 ст. 198 Податкового Кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до абз. 1 та 2 п. 201.10 ст. 201 Податкового Кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Тобто, з фактом реєстрації контрагентами (продавцями товарів/послуг) податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних у позивача виникло право на включення сум ПДВ до складу податкового кредиту.

Крім того, право на зменшення суми податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду на суму податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду надається добросовісним платникам для компенсації витрат, понесених у процесі здійснення реальної економічної діяльності, за умови наявності належного документального підтвердження виконання господарської операції.

Як свідчать матеріали справи сукупність наданих позивачем первинних документів бухгалтерського обліку: договори, накладні, податкові накладні, платіжні доручення, рахунки-фактури, акти прийому-передачі, - свідчать про реальність господарських операцій позивача за договорами, укладеними з його контрагентами, та про використання придбаних товарів у власній господарській діяльності.

Наявність кримінальних проваджень відносно посадових осіб ТОВ «ЗАВЕР ГРУПП» не дає підстав для автоматичного висновку про нереальність господарських операцій, оскільки до теперішнього часу відсутня будь-яка інформація стосовно винесення вироку щодо посадових осіб вказаного товариства.

Тільки встановлення судом факту узгодженості дій платника з недобросовісним постачальником з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями контрагента може слугувати підставою для висновку про неправомірне формування ним податкового обліку.

Суд вважає безпідставним посилання податкового органу, як на підставу нереальності господарських операцій, не підтвердження ланцюгу постачання товарів до контрагентів позивача, оскільки відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між позивачем та його контрагентами.

Оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні лише відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.

Також є неприйнятними доводи відповідача щодо відсутності документів, що свідчать про транспортування запчастин з пункту розвантаження - м. Слов`янськ до пункту знаходження (використання) тепловозу ТГМ 4а № 2043 - ст. Кондратівка, оскільки складання товарно-транспортної накладної є обов`язковим виключно при укладені договору перевезення, як окремого зобов`язання.

В даному випадку між позивачем та його контрагентами укладені договори купівлі-продажу товару.

Інформація з баз даних АІС «Податковий блок» та податкова інформація щодо контрагентів позивача, на яку посилався відповідач, є неприйнятною, оскільки не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального закону.

Крім того, податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку-покупця від перебування його контрагента за юридичною адресою, дотримання ним податкової дисципліни та правильності ведення податкового або бухгалтерського обліку.

Підсумовуючи викладене суд приходить до висновку, що надані позивачем первинні, податкові та платіжні документи по спірним господарським операціям за договорами, укладеними з ТОВ «ЗАВЕР ГРУПП», ТОВ «ТОРГ БЮРО», ТОВ «КАЛІСТОС», підтверджують реальність цих господарських операцій, які відповідають дійсному економічному змісту, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій.

Доказів на спростування вищезазначеного відповідачем до суду не надано.

За умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають за межами його впливу.

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського Суду з прав людини у справах « Інтерсплав проти України» (2007 рік, заява № 803/02), «Булвес АД проти Болгарії» (2009 рік, заява № 3991/03), « Бізнес Супорт Центр проти Болгарії» (2010 рік, заява № 6689/03), якими визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

На підставі викладеного суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами пункту 1 частини 1 статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування постанови суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 квітня 2019 року у справі №200/932/19-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 16 квітня 2019 року у справі №200/932/19-а - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 23 липня 2019 року.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 липня 2019 року.

Головуючий суддя І.Д. Компанієць

Судді Е.Г. Казначеєв

Л.В. Ястребова