Справа № 522/3280/19
Суддя: Єресько Л.О.
Дата ухвалення: 2019-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

25 липня 2019 року

Київ

справа №522/3280/19

адміністративне провадження №К/9901/19881/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Єресько Л.О.,

суддів: Загороднюка А.Г., Соколова В.М.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 квітня 2019 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2019 року у справі № 522/3280/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення,

УСТАНОВИВ:

27 лютого 2019 ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області від 19.02.2019 року №110 про примусове повернення в країну походження.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 квітня 2019 року, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2019 року, позов залишено без задоволення.

Відмовляючи у задоволенні позову суди виходили з того, що під час прийняття рішення про повернення позивача в країну походження уповноваженим органом належним чином оцінено інформацію щодо країни походження позивача, підстави його прибуття до України та перебування на території України, відсутність обставин, що свідчать про загрозу життю і здоров`ю позивача у разі повернення до країни походження. При цьому не підтверджені належними доказами доводи позивача про наявність у нього сім`ї на території України, а також і доводи позивача про його віднесення до потенційних груп ризику, які можуть зазнати переслідування чи серйозної шкоди в Афганістані.

За таких обставин, суди дійшли висновку про обґрунтованість рішення відповідача та відсутність підстав для його скасування.

Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями позивач звернувся до Верхового Суду з касаційною скаргою.

У поданій касаційній скарзі скаржник, з посиланням на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення.

В обґрунтування касаційної скарги зазначено, що судами першої та апеляційної інстанції, не з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а саме щодо належності позивача до національної та релігійної групи, що піддається переслідуванням в Афганістані; невірне тлумачення закону про преюдиційність; не застосовано ст.31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що підлягали застосуванню; не застосовано ст.3 Сімейного кодексу України та ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Проаналізувавши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів зазначає наступне.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України "Про судоустрій і статус суддів".

Згідно з частиною першою статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Водночас, пунктом 2 частини п`ятої цієї ж норми Кодексу обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

У свою чергу, за змістом пункту 11 частини шостої статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо перебування іноземців або осіб без громадянства на території України.

Таким чином, законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у названій категорії адміністративних справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм або ж становить значний суспільний інтерес чи має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Водночас, відповідно до частини третьої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з перегляду ухвали про повернення заяви позивачеві (заявникові), а також судових рішень у справах, визначених статтями 280, 281, 287, 288 цього Кодексу, якщо рішення касаційного суду за наслідками розгляду такої скарги не може мати значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Статтею 288 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено особливості провадження у справах за адміністративними позовами з приводу примусового повернення чи примусового видворення іноземців або осіб без громадянства за межі території України.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що предметом розгляду в цій справі є визнання неправомірним та скасування рішення від 19.02.2019 №110 про примусове повернення ОСОБА_1 в країну походження.

З огляду на зазначене, зважаючи на предмет розгляду справи за своєю суттю вона є справою щодо перебування іноземців або осіб без громадянства на території України та з приводу примусового повернення чи примусового видворення іноземців або осіб без громадянства за межі території України.

Аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з установленими судами обставинами цієї адміністративної справи не дають підстав для висновку про наявність обставин, наведених у підпунктах "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

У касаційній скарзі заявником не виділено особливо рідкісних, унікальних вимог, що дають підстави вважати, що вона має значення для уніфікованого розуміння та застосування права для сторін спору.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

За такого правового врегулювання та обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 328, 333 КАС України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 квітня 2019 року та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 27 червня 2019 року у справі № 522/3280/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення.

Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

Л.О. Єресько

А.Г. Загороднюк ,

В.М.Соколов

Судді Верховного Суду