Справа № 522/9009/19
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2019-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2019 р.м.ОдесаСправа № 522/9009/19
Головуючий в 1 інстанції: Свячена Ю.Б.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

доповідача, судді: Димерлія О.О.

суддів: Коваля М.П., Єщенка О.В.

за участю секретаря: Гошуренко Н.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , громадянин Афганістану на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 червня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , громадянин Афганістану, до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення в країну, -

УСТАНОВИВ:

У травні 2019 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області та просив визнати протиправним та скасувати рішення відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення ГУ ДМС України в Одеській області № 355 від 20.05.2019 року про примусове повернення громадянина Афганістану ОСОБА_1 від ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що оскаржене рішення прийнято з порушенням ч.1 ст. 31 ЗУ « Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», оскільки позивач не може повернутися до країни походження - Афганістану, у зв`язку з загрозою його життю та здоров`ю, оскільки у країні Афганістан відбувається військовий конфлікт.

За наслідками розгляду зазначеної справи Приморським районним судом м. Одеси 25 червня 2019 року прийнято рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відмовляючи у позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні належні докази того, що на даний час в країні Афганістану ситуація є небезпечною та такою, що загрожує життю та здоров`ю позивача.

Не погоджуючись із постановою суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин справи, та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача, розглянув та обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив матеріали справи та вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Перевіряючи повноту з`ясування судом першої інстанції обставин справи та правильність застосування правових норм, апеляційний суд звертає увагу на таке.

Судом апеляційної інстанції встановлено, ОСОБА_1 прибув на територію України в 2015 році нелегально.

29.05.2015 позивач звернувся за наданням міжнародного захисту до Головного управління ДМС України в Одеській області та зазначив власні установчі дані як ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням ДМС України від 17.11.2015 № 799-15 позивачу було відмовлено у визнанні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту. Зазначене рішення ОСОБА_1 оскаржив в судовому порядку.

Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 04.04.2016 по справі № 815/45/16 було відмовлено у задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 до ДМС

Ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 31.05.2016 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 04.04.2016 по справі № 815/45/16 - без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду від 23.06.2016 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1

20.05.2019 року співробітниками ГУ ДМС України в Одеській області було виявлено особу без документів, який назвався громадянином Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В результаті проведеної перевірки відібраних пояснень було встановлено, що громадянин Афганістану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , порушив правила перебування іноземців в Україні - ухилився від виїзду після закінчення відповідного терміну перебування на території України.

Зі слів громадянина Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , він прибув на територію України в 2015 році нелегально з метою бути визнаним біженцем. Паспорт громадянина Ісламської Республіки Афганістан у позивача відсутній, наявна лише ксерокопія старого паспорта для виїзду за кордон.

Прибувши на територію України громадянин Ісламської Республіки Афганістан ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживав за адресою: АДРЕСА_1 .

ГУ ДМС України в Одеській області встановлено, що громадянин Афганістану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на території України знаходиться не законно, постійного зареєстрованого місця проживання та законного джерела існування не має.

20.05.2019 головним спеціалістом відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення ГУ ДМС України в Одеській області. було складено протокол про адміністративне правопорушення за номером ПР МОД 008397 передбаченого ч.1 ст. 203 Кодексу про адміністративні правопорушення.

20.05.2019 було здійснено розгляд справи та винесено постанову про накладання штрафу за номером ПН МОД 008397, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності у розмірі 1700 грн.

Провідним спеціалістом відділу організації запобігання нелегальній міграції, реадмісії та видворення ГУ ДМС України в Одеській області В.І. Роздабійда, за погодженням начальника відділу Домбровського Ю. С. було прийнято рішення від 20.05.2019 № 355 про примусове повернення в країну походження громадянина Афганістану ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

20.05.2019 року ОСОБА_1 ознайомився з рішенням про примусове повернення та залишинням території України у термін до 18.06.2019 року, що посвідчив власноруч записаною датою та підпису.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок регулювання суспільних відносин у сфері визнання особи біженцем, особою, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, втрати та позбавлення цього статусу, а також встановлення правового статусу біженців та осіб, які потребують додаткового захисту і яким надано тимчасовий захист в Україні, врегульовано нормами Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", міжнародними актами, в тому числі Конвенцією про статус біженців 1951 року, Протоколом щодо статусу біженців 1967 року.

Пунктами 1 та 13 частини 1 статті 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" визначені критерії віднесення особи до категорії біженців чи осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту.

Згідно з положеннями пункту 1 статті 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту" біженець - особа, яка не є громадянином України і внаслідок обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань перебуває за межами країни своєї громадянської належності та не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Відповідно до пункту 13 статті 1 Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту", особа, яка потребує додаткового захисту, - особа, яка не є біженцем відповідно до Конвенції про статус біженців 1951 року і Протоколу щодо статусу біженців 1967 року та цього Закону, але потребує захисту, оскільки така особа змушена була прибути в Україну або залишитися в Україні внаслідок загрози її життю, безпеці чи свободі в країні походження через побоювання застосування щодо неї смертної кари або виконання вироку про смертну кару чи тортур, нелюдського або такого, що принижує гідність, поводження чи покарання або загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини і не може чи не бажає повернутися до такої країни внаслідок зазначених побоювань.

Виходячи з буквального тлумачення ст. 1 зазначеного Закону, небажання особи, яка звертається до міграційної служби про надання статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, повернутися в країну громадянської належності має бути обґрунтоване об`єктивними обставинами, які стали причинами побоювання цієї особи за своє життя, безпеку чи свободу.

Відповідно до пунктів 45, 66 Керівництва з процедур і критеріїв визначення статусу біженця Управління Верховного комісару ООН у справах біженців, для того, щоб вважитися біженцем, особа, яка клопоче про отримання статусу біженця, повинна вказати переконливу причину, чому вона особисто побоюється стати жертвою переслідування, надати свідчення повністю обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань за конвенційними ознаками.

Конвенцією про статус біженців 1951 року і Протоколом 1967 року визначено, що поняття "біженець" включає в себе чотири основні підстави, за наявності яких особі може бути надано статус біженця: 1) знаходження особи за межами країни своєї національної належності або, якщо особа не має визначеного громадянства, за межами країни свого колишнього місця проживання; 2) наявність ґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань; 3) побоювання стати жертвою переслідування повинно бути пов`язане з ознаками, які вказані в Конвенції про статус біженців, а саме: а) расової належності; б) релігії; в) національності (громадянства); г) належності до певної соціальної групи; д) політичних поглядів; 4) неможливістю або небажанням особи користуватися захистом країни походження наслідок таких побоювань.

Апеляційний суд не погоджується із посиланням позивачана те, що інформація по країні походження підтверджує наявність у нього цілком обґрунтованих побоювань стати жертвою збройного конфлікту у разі повернення в країну Афганістан, з огляду на наступне.

Інформація по країні походження сама по собі не може бути підставою для позитивного вирішення питання щодо надання статусу біженця особам, які прибули до України та звернулись із такою заявою або визнання особою, що потребує додатково захисту, без наявності передбачених на це законодавством підстав щодо конкретної особи, яка звернулась за захистом так і щодо прийняття рішення органом міграційної служби про примусове повернення в країну походження.

Керівництвом з процедур і критеріїв з визначення статусу біженця УВКБ ООН надано загальний аналіз поняття «цілком обґрунтованих побоювань стати жертвою переслідувань». Цей критерій складається із суб`єктивної та об`єктивної сторін. Суб`єктивна сторона психічний стан, який пов`язаний із характеристикою особистості заявника, а тому, зазначається, що висновок про стан у країні-походження не є визначальним. Під впливом суб`єктивної оцінки ситуації, що склалась навколо, особа вирішила покинути країну і стала біженцем. Об`єктивна сторона пов`язана з наявністю обґрунтованого побоювання переслідування і означає наявність фактичних доказів того, що ці побоювання є реальними.

Суд враховує вказані позивачем обставини, щодо ситуації збройного конфлікту в країні Афганістан, проте особа позивача не довела наявність суб`єктивних характеристик з-за які може побоюватися стати жертвою військового конфлікту та в матеріалах справи відсутні належні докажи, того що на даний час в країні Афганістану ситуація є небезпечною та такою, що загрожує життю та здоров`ю позивача.

Проте позивачем під час розгляду справи судом першої та апеляційної інстанції не зазначено на чому саме ґрунтуються його побоювання щодо можливої загрози його життю.

Крім того, позивач не надав ґрунтовних та об`єктивних підтверджень щодо його активного політичного життя на території Афганістану. Він не приймав участі у політичній чи релігійній діяльності, не був членом жодних організацій чи політичних партій, не приймав участі у демонстраціях проти влади.

В матеріалах справи відсутні, а до суду та органів міграційної служби не надані докази переслідування позивача за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань.

Позивач під час звернення за захистом не повідомив про побоювання зазнати серйозної шкоди у вигляді тортур, нелюдського або принизливого поводження у разі повернення до країни громадянської належності.

Враховуючи вищезазначені норми діючого законодавства, наведені позивачем обставини та вказані ДМС України факти про країну апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо невстановлення фактів, які б свідчили про можливість позивача стати жертвою переслідувань за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань, перебуваючи за межами країни своєї громадянської належності, не може користуватися захистом цієї країни або не бажає користуватися цим захистом внаслідок таких побоювань, або, не маючи громадянства (підданства) і перебуваючи за межами країни свого попереднього постійного проживання, не може чи не бажає повернутися до неї внаслідок зазначених побоювань.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , громадянин Афганістану, до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення в країну.

Враховуючи те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційна скарга має бути залишена без задоволення, а рішення або ухвала суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 288, 308, 315, 316, 321, 325, 328 КАС України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 червня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , громадянин Афганістану, до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення про примусове повернення в країну - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач: О.О.Димерлій

Суддя: М.П. Коваль

Суддя: О.В. Єщенко