Справа № 260/1486/18
Суддя: Скраль Т.В.
Дата ухвалення: 2019-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

23 липня 2019 року м. Ужгород№ 260/1486/18
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Скраль Т.В.

при секретарі Стенавській А.М.

за участю сторін:

позивача: ОСОБА_1 - не з`явився,

представник позивача - ОСОБА_2 .,

відповідача: Приватний виконавець виконавчого округу Закарпатської області Крегул Іван Іванович - в судове засідання не з`явився,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Закарпатського окружного адміністративного суду справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), в особі представника ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) до приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Крегула Івана Івановича (88000, Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Ф. Тихого, буд. 11) про скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

У відповідності до частини 1 статті 271 КАС України, суд проголошує повне судове рішення.

27 грудня 2018 року до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовом звернувся ОСОБА_1 , в особі адвоката Розмана Сергія Юрійовича до Приватного виконавця виконавчого округу у Закарпатській області Крегул Івана Івановича, яким просить суд: "Скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Крегула Івана Івановича про стягнення з боржника ОСОБА_1 основної винагороди, прийняту 13 грудня 2018 року у виконавчому провадженні № 57922418".

22 січня 2019 року, ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі,

04 лютого 2019 року, ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду було зупинено провадження у даній справі до набрання законної сили судовим рішенням по справі № 308/14841/18.

23 липня 2019 року, ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду було поновлено провадження у даній адміністративній справі.

Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що постанова про стягнення основної винагороди є нерозривно пов`язаною з постановою про відкриття виконавчого провадження, оскільки винесення першої - неможливе без винесення останньої. Незаконність постанови про відкриття виконавчого провадження тим самим зумовлює визнання незаконною і постанови про стягнення основної винагороди. Звертає увагу суду на те, що будь-яких інших способів уникнення Боржником стягнення основної винагороди, окрім скасування постанови Виконавця від 13.12.18 р. у судовому порядку в даному випадку законодавством не передбачено. Навіть у випадку скасування постанови Виконавця від 13.12.18 р. про відкриття виконавчого провадження №57922418, яку Боржник своєчасно оскаржив до суду, який видав виконавчий лист, правові підстави для скасування самим Виконавцем своєї ж постанови від 13.12.18 р. про стягнення з Боржника основної винагороди відсутні. Так як від незалежних від Боржника причин та помилкових рішень як суду першої інстанції, так і Виконавця, що зумовили відкриття виконавчого провадження №57922418 й стягнення основної винагороди, остання не підлягає сплаті Боржником, оскільки її сплата суперечитиме наведеним вище завданням адміністративного судочинства.

04 лютого 2019 року, представником відповідача було надано відзив, відповідно до якого відповідач вказує на те, що якщо постанова про відкриття буде скасована, приватним виконавцем у межах даного виконавчого провадження буде винесено повідомлення про повернення виконавчого документа без прийняття без виконання, що унеможливлює стягнення з боржника основної винагороди. КАС зазначив, що згідно зі статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404 стягнення виконавчого збору проводиться в межах «основного» виконавчого провадження, (постанова від 22.02.2018 у справі № 816/823/17). Отже, стягнення з боржника 10 % основної винагороди можливо лише разом із сумою, що підлягає стягненню. При цьому стягнута сума підлягає розподілу в порядку ст. 45 ЗУ «Про виконавче провадження» та на приватного виконавця покладено обов`язок стягувати з боржника 10 % основної винагороди. Скасування постанови про відкриття унеможливить стягнення з боржника основної винагороди, а скасування такої постанови позбавляє приватного виконавця можливості виконання ст. ст. 40, 45 ЗУ «Про виконавче провадження». В задоволенні позову просить відмовити.

Під час розгляду справи по суті уповноважений представник позивача позов підтримав повністю, просив суд його задовольнити з мотивів, що в ньому наведені.

Частиною другою статті 268 КАС врегульовано, що учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, не повідомив суд про причини не прибуття, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, відтак, розгляд справи проведено за відсутності представника відповідача на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

22 січня 2019 року, ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву, зобов`язано надати суду оригінал виконавчого провадження ВП № 57922418 для огляду в судовому засіданні.

Відповідачем такі вимоги ухвали не виконано, однак до відзиву від 04 лютого 2019 року на адміністративний позов додав належним чином засвідчені копії: копію виконавчого листа від 26 серпня 2014 року по цивільній справі № 308/6024/14-ц; копію заяви про примусове виконання рішення подану стягувачем Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінанс консалтинг захід"; копію супровідного листа із роз`ясненням прав боржнику від 13 грудня 2018 року № 01-29/1693; копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 13.12.2018 року. Вказані докази надані суду не в повному обсязі, як вимагалося за ухвалою суду від 22 січня 2019 року.

Судом досліджувався стан виконавчого провадження ВП № 57922418 за відомостями автоматизованої системи виконавчого провадження Міністерства юстиції.

За приписами частини 5 статті 77 КАС України, якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, суд встановив наступне.

26 серпня 2014 року, Ужгородським міськрайонним судом було видано виконавчий лист по справі № 308/6024/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у солідарному порядку грошових коштів на користь ПАТ Укрсиббанк», який був повернутий без виконання приватним виконавцем Крегул І.І. на підставі пункту 1 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», (а.с. 85-86).

22 листопада 2017 року, ухвалою Ужгородського міськрайонного суду було поновлено пропущений строк для пред`явлення виконавчого листа по справі № 308/6024/14-ц.

29 листопада 2018 року, постановою Закарпатського апеляційного суду скасовано ухвалу суду першої інстанції від 22 листопада 2017 року, а у задоволенні заяви стягувача про поновлення строку пред`явлення відмовлено, (а.с. 12-13).

12 грудня 2018 року, ТзОВ «Фінанс консалтинг захід» було подано заяву про примусове виконання рішення Ужгородського міськрайонного суду від 26 серпня 2014 року по справі № 308/6024/14-ц, (а.с. 87-88).

13 грудня 2018 року, приватним виконавцем Крегул І.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та постанову про стягнення основної винагороди приватного виконавця від 13 грудня 2018 року (а.с. 17-19).

29 березня 2019 року, ухвалою Ужгородського міськрайонного суду було визнано неправомірною та скасовано постанову приватного виконавця Крегул І.І. від 13 грудня 2019 року про відкриття виконавчого провадження № 57922418, (а.с. 117-120).

Вважаючи постанову приватного виконавця про стягнення основної винагороди приватного виконавця від 13 грудня 2018 року протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Щодо правового регулювання спірних правовідносин суд зазначає наступне.

Статтею 287 КАС України визначено особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця. За приписами частини 1 цієї статті учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Водночас, частиною другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

З наведених норм права вбачається, що Законом України "Про виконавче провадження" встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, встановлюються Законом України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 р. №1404-VIII (далі по тексту - Закон №1404-VIII).

Так, статтею 1 Закону №1404-VIII встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 26 частинами 1, 5 Закону №1404-VIII визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного устатті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника податидекларацію про доходита майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

Судом встановлено, що, 13 грудня 2018 року, приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Крегул Іваном Івановичем, розглянуто заяву про примусове виконання виконавчого листа № 308/6024/14-ц виданого 12 грудня 2014 року та винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ТОВ «Фінанс консалт захід» за договором про надання споживчого кредиту в сумі 15 923, 07 доларів США, що за курсом НБУ станом на 28 квітня 2014 року становить 180 842, 42 грн., (а.с. 18).

Предметом оскарженні у даній справі є Постанова про стягнення з божника основної винагороди, де приватний виконавець керуючись вимогами статті 3, частини 3 статті 40, статті 45 Закону України "Про виконавче провадження" постановив стягнути з боржника ОСОБА_4 в солідарному порядку основну винагороду в сумі 1592, 30 дол. США, що на час відкриття виконавчого провадження становить 44 361, 67 гривень, (а.с.19)

Зазначені постанови направлено позивачу 14 грудня 2019 року, (а.с. 93).

Однак, 29 березня 2019 року, ухвалою Ужгородського міськрайонного суду дана постанова про відкриття виконавчого провадження від 13 грудня 2018 року була визнана неправомірною та скасована, (а.с. 117-120).

Відповідно до частини 1 статті 42 Закону №1404-VIII, кошти виконавчого провадження складаються з виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; авансового внеску стягувача; стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження.

Спірні правовідносини виникли з приводу правомірності стягнення приватним виконавцем з боржника основної винагороди, враховуючи протиправність винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до статті 45 частини 3 Закону №1404-VIII, основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

В свою чергу, основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначає Закон України від 02.06.2016 № 1403-VIII "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до статті 31 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода. Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової. Основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України. Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів). Основна винагорода, що встановлюється у вигляді фіксованої суми, стягується після повного виконання рішення.

Приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Як вбачається з постанови про стягнення з боржника основної винагороди від 13 грудня 2018 року відповідачем вирішено ознайомити сторони виконавчого провадження з розміром основної винагороди приватного виконавця, яка встановлюється у вигляді фіксованої суми (10 відсотків згідно постанови Кабінету Міністрів України від 08.09.2016 № 643), що підлягає стягненню за виконавчим документом та становить 1 592, 30 доларів США, (а.с. 19).

Суд зазначає, що на виконання статті 31 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів", постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2016 № 643, затверджено Порядок виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 19 Порядку, приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленомуЗаконом України "Про виконавче провадження", одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Таким чином, з огляду на положення вищезазначених норм, суд приходить до висновку, що основна винагорода приватного виконавця стягується лише у разі фактичного (повного або часткового) виконання рішення майнового характеру у розмірі 10 відсотків стягнутої суми.

Отже, стягнення основної винагороди приватного виконавця за рішеннями майнового характеру після завершення виконавчого провадження (в тому числі в разі повернення виконавчого документа стягувачу або закінчення виконавчого провадження) за умови, що стягнення за рішенням фактично не відбулося, є неможливим в силу положень статті 31 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" та пункту 19 Порядку, оскільки приватний виконавець зобов`язаний вирахувати розмір основної винагороди пропорційно від фактично стягнутої суми.

Враховуючи наведене, суд вважає, що за відсутності фактичного стягнення з боржника в примусовому порядку суми заборгованості та скасування Ужгородським міськрайонним судом постанови про відкриття виконавчого провадження від 13 грудня 2018 року, відсутні правові підстави для стягнення відповідачем з позивача основної винагороди в сумі 1 592,30 доларів США, у зв`язку з чим спірна постанова підлягає скасуванню.

Крім того, судом перевірено стан виконавчого провадження на час розгляду справи судом, тобто станом на 23 липня 2019 року приватним виконавцем у межах даного виконавчого провадження не винесено повідомлення про повернення виконавчого документа без виконання, роздруківка із автоматизованої системи виконавчого провадження приєднана до матеріалів даної справи.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини 2 зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У зв`язку з чим, враховуючи вимоги чинного законодавства та відсутність правових підстав для фактичного виконання виконавчого листа в примусовому порядку в зв`язку із скасуванням постанови про відкриття виконавчого провадження, суд вважає, що оскаржена постанова є протиправною та підлягає скасуванню.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з частиною першою статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цьогоКодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 704,80 грн., що підтверджено квитанцією від 14 січня 2019 року, (а.с. 24).

Інші судові витрати у справі відсутні.

Керуючись статтями 242-246, 268-272, 287 КАС КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

1. Позов ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 до приватного виконавця виборчого округу Закарпатської області Крегула Івана Івановича про скасування постанови - задовольнити в повному обсязі.

2. Визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Закарпатської області Крегула Івана Івановича про стягнення з боржника ОСОБА_1 основної винагороди, прийняту 13 грудня 2018 року у виконавчому провадженні № 57922418.

3. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок Приватного виконавця виборчого округу у Закарпатській області Крегул Івана Івановича ( АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати у розмірі 704, 80 грн. (сімсот чотири грн. 80 коп.).

Рішення суду може бути оскаржено в порядку та в строки, встановлені частиною 6 статті 287 КАС України, з урахуванням п.п.15.5 п. 15 ч.1 Перехідних положень КАС України. Рішення суду набирає законної сили в порядку та в строки, встановлені статтею 272 КАС України.

СуддяТ.В. Скраль