Справа № 200/8138/19-а
Суддя: Арестова Л.В.
Дата ухвалення: 2019-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2019 р. Справа№200/8138/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Арестової Л.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у порядку письмового провадження) в приміщенні Донецького окружного адміністративного суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; рнокпп: НОМЕР_1 ) до Добропільського об`єднаного управління пенсійного фонду України в Донецькій області (місце знаходження: вул. Незалежності, буд. 28а, м. Добропілля, Донецька область, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

27 червня 2019 року ОСОБА_1 , позивач, звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовними вимогами до Добропільського об`єднаного управління пенсійного фонду України в Донецькій області про:

- визнання протиправним та скасування рішення Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 1173 від 02.05.2019 року про відмову в призначенні пенсії;

- зобов`язання Добропільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи померлого годувальника на ш. «Коспашская» Комбината «Киземуголь» з 15.01.1975 року по 18.06.1975 року в якості гірничого робітника очисного вибою та з 13.08.1975 року по 19.06.1984 року в якості прохідника підземного до пільгового стажу роботи за Списком № 1;

- зобов`язання Добропільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву № 1173 від 25.04.2019 року ОСОБА_1 про перерахунок пенсії з додаванням пільгового стажу померлого годувальника згідно пункту 1 частини 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням періодів роботи на ш. «Коспашская» Комбината «Киземуголь» з 15.01.1975 року по 18.06.1975 року в якості гірничого робітника очисного вибою та з 13.08.1975 року по 19.06.1984 року в якості прохідника підземного до пільгового стажу роботи за Списком № 1.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є отримувачем пенсії по втраті годувальника, та звернулась до відповідача з заявою про перерахунок пенсії з додаванням пільгового стажу померлого годувальника згідно пункту 1 ч. 2 ст. 114 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», в якому відповідачем було відмовлено, оскільки позивачкою не надано повного пакету документів для розгляду комісією з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право на призначення пенсії на пільгових умовах за Списком № 1. Не зараховано період роботи померлого годувальника на ліквідованому підприємстві Шахта «Коспашская» з 15.01.1975 року по 18.06.1975 року в якості гірничого робітника очисного вибою та з 13.08.1975 року по 19.06.1984 року в якості прохідника підземного.

Позивач вважає дії відповідача щодо не зарахування стажу роботи протиправними та такими, що порушують його конституційні права, а тому позивач звернувся з даним позовом до суду.

Представник відповідача до суду надав відзив на адміністративний позову. У відзиві відповідач зазначив, що при розгляді заяви про перерахунок пенсії ОСОБА_1 не звернулась із заявою про підтвердження періодів роботи на ліквідованому підприємстві Шахта «Коспашская» з 15.01.1975 по 18.06.1975 року в якості гірничого робітника очисного вибою та з 13.08.1975 року по 19.06.1984 року в якості прохідника, на вимогу п. 11 Порядку «Про затвердження порядку підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років». Таким чином, позивачкою не був дотримано порядок з підтвердження стажу роботи на ліквідованому підприємстві, у зв`язку з чим зазначає, що вимоги про зобов`язання зарахувати відповідний період роботи до пільгового стажу за Списком № 1 не підлягають задоволенню, з огляду на їх передчасність.

У зв`язку з чим, представник УПФ вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 27 червня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі, за правилами спрощеного судового провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 25 квітня 2019 року звернувся до управління відповідача з заявою № 1173 для перерахунку пенсії померлого годувальника з доданням пільгового стажу померлого годувальника згідно п.1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням Добропільського об`єднаного УПФУ Донецької області від 02.05.2019 року позивачу відмовлено в перерахунку пенсії. Вказано, що заявниця претендує на перерахунок пенсії з доданням пільгового стажу померлого годувальника згідно п. 1 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» періодів роботи з 15.01.1975 року по 18.06.1975 та з 13.08.1975 року по 19.06.1984 року.

В зарахуванні вказаних періодів роботи відмовлено, у зв`язку з тим, що заявниця не надала заяву а повний пакет документів для розгляду комісією з питань підтвердження стажу роботи на посадах, що дають право н призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років при головному управлінні до пільгового стажу за Списком № 1.

Відповідно до трудової книжки ОСОБА_2 , померлого годувальника позивача, він працював:

- з 15.01.1975 року по 18.06.1975 року учнем гірника очисного забою з повним робочім днем під землею на дільниці № 8 на підприємстві «Коспашска» шахта «Кизеуголь»;

- з 13.08.1975 року по 19.06.1984 року учнем гірника очисного забою на дільниці № 7; з 20.10.1975 року переведено на дільниці 8 учнем гірника очисного забою з повним робочім днем в шахті; з 26.11.1975 року присвоєно професія підземного гірника; з 19.01.1977 року переведено учнем прохідника з повним робочим днем в шахті; з 29.03.1977 року присвоєно професію прохідника 5 розряду підприємстві «Коспашска» шахта «Кизеуголь».

Архівною довідкою від 21 липня 2011 року № С-2979/05-05, виданою архівним відділом Адміністрації Кизеловського муніципального району, відповідно до якої в документах архівного фонду № 30 Шахти «Компашської» відкритого акціонерного товариства «Кизеуголь» містяться наступні відомості про трудовий стаж ОСОБА_2 :

- з 15.01.1975 року по 18.06.1975 року учнем гірника очисного забою з повним робочім днем під землею на дільниці № 8 на підприємстві «Коспашска» шахта «Кизеуголь»;

- з 13.08.1975 року по 19.06.1984 року учнем гірника очисного забою на дільниці № 7; з 20.10.1975 року переведено на дільниці 8 учнем гірника очисного забою з повним робочім днем в шахті; з 26.11.1975 року присвоєно професія підземного гірника; з 19.01.1977 року переведено учнем прохідника з повним робочим днем в шахті; з 29.03.1977 року присвоєно професію прохідника 5 розряду підприємстві «Коспашска» шахта «Кизеуголь».

Спірним питанням даної справи є правомірність дій відповідача стосовно не зарахування стажу померлого годувальника для призначення пенсії позивачу.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України. Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією України та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, наказами Міністерства соціальної політики України, іншими актами законодавства України, а також дорученнями Президента України та Міністра.

Отже, відповідач має діяти в межах та у спосіб, встановлених законодавчих норм.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсійний фонд України у своїй діяльності керується Конституцією України та Законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 N 280 Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Основними завданнями Пенсійного фонду України є: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; внесення пропозицій Міністрові соціальної політики щодо забезпечення формування державної політики із зазначених питань; виконання інших завдань, визначених законом.

Відповідно до ст. 58 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

Згідно ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч.3 ст.44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Відповідно п. 3 Порядку застосування Списків № 1 та № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 № 383, при визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати її внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Таким чином, довідка уточнюючого характеру може бути основним доказом підтвердження пільгового стажу в період роботи на відповідних посадах або за професіями лише в тих випадках, коли відсутня трудова книжка або відсутні відповідні записи у трудовій книжці та в тих випадках, коли такий пільговий стаж виник до 21 серпня 1992 року. Після 21 серпня 1992 року основними документами, які підтверджують пільговий стаж в період роботи на відповідних посадах або за професіями, які включені до Списків, є трудова книжка та документи, що підтверджують проведення атестації робочих місць за умовами праці. При цьому, значення трудової книжки та результатів атестації як основних документів, що підтверджують пільговий стаж роботи, встановлено статтями 13, 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і будь-які підзаконні нормативно-правові акти, які суперечать цьому положенню, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин.

Відповідно до п. 3 постанови Кабінету Міністрів України від 12.08.93 N 637 "Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Відповідно до п. 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.93 N 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У такій довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, куди включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка. У разі коли підприємства, установи, організації або їх правонаступники розміщуються на тимчасово окупованій території України або в районах проведення антитерористичної операції, спеціальний трудовий стаж може підтверджуватися за даними, наявними в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно ч.3 ст.44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що за наявності у позивача основного документу, що підтверджує стаж роботи та відповідного запису у ній, відсутні підстави та необхідність у підтвердженні стажу роботи позивача відповідно до Постанови КМУ № 637, у зв`язку з чим положення Порядку підтвердження стажу роботи, затвердженого вказаною постановою застосуванню у даному випадку не підлягають.

Судом встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що позивач надав архівну довідку від 21 липня 2011 року № С-2979/05-05, виданою архівним відділом Адміністрації Кизеловського муніципального району, відповідно до якої в документах архівного фонду № 30 Шахти «Компашської» відкритого акціонерного товариства «Кизеуголь» містяться наступні відомості про трудовий стаж ОСОБА_2 : - з 15.01.1975 року по 18.06.1975 року; - з 13.08.1975 року по 19.06.1984 року на підприємстві «Коспашска» шахта «Кизеуголь».

Проте, як вже було зазначено судом, згідно ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи та повний робочий день, є трудова книжка.

У разі наявності в управління відповідача сумнівів щодо повного робочого дня померлого годувальника позивача, відповідач мав право витребувати у відповідного підприємства відповідні довідки.

Позивач має належним чином оформлену трудову книжку померлого годувальника, в якій містяться записи про відповідний трудовий стаж із відомостями, які відповідають вимогам законодавства на підтвердження права на пенсію за віком, відповідно до пункту 3 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що рішення відповідача про відмову позивачу в призначенні пенсії не відповідає вимогам щодо всебічного, повного та об`єктивного розгляду всіх поданих документів, є протиправним, а тому суд вважає позовну вимогу про скасування цього рішення обґрунтованою та такою що підлягає задоволенню.

Також, оцінюючи спірні правовідносини суд приймає до уваги і практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006 № 3477-IV, має застосовуватися при розгляді справ як джерело права.

Так, під час розгляду справ проти Туреччини (зокрема, "Loizidouv. Turkey", "Cyprusv. Turkey"), проти Молдови та Росії (зокрема, "Mozerv/the Republic of Moldova and Russia", "Ilascu and Othersv. Moldova and Russia"), ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Згідно положень статті 3 Конституції України, як Основного Закону України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Як зазначив ЄСПЛ у справі Latvia (п.77 рішення Великої палати ЄСПЛ від 18.02.2009 р.) стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції не накладає ніяких обмежень на свободу держави, що ратифікувала Конвенцію, приймати рішення про те, чи створювати якусь схему соціального забезпечення, або обирати тип або розмір виплат, які надаються відповідно до будь-якої такої схеми. Однак, якщо в державі існують чинні законодавчі норми, що передбачають такі виплати на основі права на соціальну підтримку незалежно від того, чи обумовлені вони попередньою сплатою внесків ці норми слід вважати такими, що створюють майновий інтерес, що потрапляє в сферу дії статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції для осіб, що відповідають пропонованим до благоотримувачів вимогам.

У справі Будченко проти України (рішення від 24 квітня 2014 року, заява № 38677/06) ЄСПЛ також зазначив, що якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким виплату коштів передбачено як право на соціальні виплати (обумовлені чи не обумовлені попередньою сплатою внесків), таке законодавство має вважатися таким, що передбачає майнове право, що підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, відносно осіб, які відповідають її вимогам.

Отже, враховуючи те, що майновий інтерес позивача ґрунтується на положеннях чинного законодавства, зокрема, статті 14 Закону № 1788, стандарти ЄСПЛ можуть і повинні бути застосовані до цього випадку. ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п.53 рішення у справі Ковач проти України, п.59 рішення у справі Мельниченко проти України, п.50 рішення у справі Чуйкіна проти України тощо).

Суд повинен оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними, тобто людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав навіть теоретично. Більше того, відповідно до статті 14 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.

Згідно з частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.

За правилами частин 1, 5 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в разі якщо особа, яка бере участь у справі, без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які вона посилається, суд вирішує справу на основі наявних доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Статтею 90 КАС України передбачено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що рішення Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 1173 від 02.05.2019 року про відмову в призначені пільгової пенсії ОСОБА_1 , з підстав зазначених в рішенні є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Таким чином позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.

Позивачем сплачено судовий збір в сумі 768,40 грн.

Згідно ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Статтею 4 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання фізичною особою - підприємцем до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру встановлюється ставка судового збору - 0,4 розміру прожиткового мінімум для працездатних осіб.

Таким чином, зважаючи на те, що позивачем сплачено суму судового збору, суд приходить до висновку про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача суму судового збору у розмірі 768,40 грн. на користь позивача, як того вимагає ч.2 ст. 4 Закон України "Про судовий збір".

Керуючись ст. ст. 139, 244-250, 255, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; рнокпп: НОМЕР_1 ) до Добропільського об`єднаного управління пенсійного фонду України в Донецькій області (місце знаходження: вул. Незалежності, буд. 28а, м. Добропілля, Донецька область, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати рішення Добропільського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 1173 від 02.05.2019 року про відмову в призначенні пенсії.

Зобов`язати Добропільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи померлого годувальника на ш. «Коспашская» Комбината «Киземуголь» з 15.01.1975 року по 18.06.1975 року та з 13.08.1975 року по 19.06.1984 року до пільгового стажу роботи за Списком № 1.

Зобов`язати Добропільське об`єднане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву № 1173 від 25.04.2019 року ОСОБА_1 про перерахунок пенсії з додаванням пільгового стажу померлого годувальника згідно пункту 1 частини 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з урахуванням періодів роботи на ш. «Коспашская» Комбината «Киземуголь» з 15.01.1975 року по 18.06.1975 року та з 13.08.1975 року по 19.06.1984 року до пільгового стажу роботи за Списком № 1.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Добропільського об`єднаного управління пенсійного фонду України в Донецькій області (місце знаходження: вул. Незалежності, буд. 28а, м. Добропілля, Донецька область, ) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; рнокпп: НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 26 липня 2019 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Л.В. Арестова