Справа № 826/12774/15
Суддя: Смолій І.В.
Дата ухвалення: 2019-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

23 липня 2019 року № 826/12774/15

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Смолія І.В., при секретарі судового засідання Острович Е.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Тайгер» (надалі також - позивач)

до Державна податкова інспекція у Дніпровському районі ГУ ДФС у м.Києві (надалі також - відповідач)

про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень

за участю представників сторін:

від позивача: Горецька М.В.

від відповідача: Щуренко Ю.С.

Обставини справи:

Позивач звернувся до Окружного адміністративного суду м.Києва з адміністративним позовом до відповідача. В якому просить суд, з урахуванням уточнень позовних вмиог:

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 17.04.2015 Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві, яким визначено збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 1676466 грн. основного зобов`язання та штрафних санкцій у розмірі 838233 грн.;

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 17.04.2015 Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві, яким визначено збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 1394990 грн. основного зобов`язання та штрафних санкцій у розмірі 697495 грн.

Постановою Окружного адміністративного суду м.Києва від 22.07.2015 позов ТОВ "Тайгер" задоволено частково.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 15.09.2015, апеляційну скаргу ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м,Києві задоволено частково. Постанову ОАС м.Києві скасовано в частині задоволення вимог ТОВ "Тайгер" про визнання протиправними дій ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м.Києві щодо складання акту перевірки від 01.04.2015 №19/26-53-22-02-24/32306323 та зобов`язання ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м.Києві з АІС "Податковий блок" інформацією, внесену на підставі цього акту перевірки. У задоволенні адміністративного позову ТОВ "Тайгер" в цій частині відмовлено. У решті постанову ОАС м.Києва залишити без змін.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 04.04.2017 касаційну скаргу ДПІ у Дніпровському районі ГУ ДФС у м.Києві задоволено частково, постанову Окружного адміністративного суду м.Києва від 22.07.2015 та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 15.09.2015 скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.

З урахуванням висновків суду касаційної інстанції, представником позивача в судовому засіданні зазначено, що відповідачем протиправно прийнято оскаржувані рішення, оскільки правових підстав у прийнятті оскаржуваних рішень у відповідача не було.

Відповідач проти заявлено позову заперечував. Надав суду усні та письмові пояснення в яких просив суд відмовити в задоволенні позову, оскільки оскаржувані рішення винесено з дотриманням норм чинного законодавства.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, та з урахуванням висновків ухвали Вищого адміністративного суд України від 04.04.2017, Окружний адміністративний суд міста Києва, встановив.

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

На підставі наказу від 16.03.2015 №432 та направлення на проведення перевірки від 19.03.2015 №2095, виданого ДПІ у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві, на підставі п.78.1.11 п.78.1 ст. 78 Податкового кодексу України та постанови заступника начальника 2 відділу КР СУ ФР ГУ ДФС у м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю "Тайгер" код за з питань правильності нарахування та повноти сплати до бюджету податку на додану вартість та податку на прибуток по взаємовідносинах з ТОВ "ТОРЕНІЯ" () за період з 01.08.2012 по 31.12.2014, за результатами якої складено відповідний акт №19/26-53-22-02-24/32306323 від 01.04.2015.

Перевіркою встановлено наступні порушення: п.138.2 ст. 138, пп.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на прибуток на суму 1676466 грн., в т.ч. по періодам: три квартали 2012 року у сумі - 411605 грн., 4 квартал 2012 року у сумі - 472246 грн., 2013 рік у сумі - 713806 грн., 2014 рік у сумі 78809 грн.; п. 198.1, п.198.3 та п.198.6 ст. 198 Податкового кодексу України, що призвело до заниження податку на додану вартість на суму 1394990 грн., а саме: у серпні 2012 року у сумі 140184 грн., у вересні 2012 року у сумі 251822 грн., у жовтні 2012 року у сумі 185212 грн., у листопаді 2012 року у сумі 140639 грн., у грудні 2012 року у сумі 123906 грн., у січні 2013 року у сумі 160508 грн., у січні 2014 року у сумі 206482 грн., у лютому 2014 року у сумі 186236 грн.

На підставі акта перевірки №19/26-53-22-02-24/32306323 від 01.04.2015 та виявлених порушень податковим органом прийнято:

податкове повідомлення-рішення №000142202 від 17.04.2015, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем - податок на прибуток приватних підприємств у сумі 1676466 за основним платежем та 838233 - за штрафними санкціями;

податкове повідомлення-рішення № від 17.04.2015, яким ТОВ "Тайгер" збільшено суму грошового зобов`язання за платежем - податок на додану вартість у сумі 1394990 грн. за основним платежем та 697495 - за штрафними санкціями.

Фактичною підставою для збільшення позивачу суми грошових зобов`язань став висновок контролюючого органу про неправомірність формування позивачем валових витрат та податкового кредиту за результатом договірних взаємовідносин з ТОВ «Торенія» з огляду на штучність формування показників податкового обліку та безтоварний характер проведених операцій, що свідчить про укладання угод без мети настання реальних правових наслідків та з метою ухилення від сплати податків до бюджету. Вказаний висновок відповідача сформовано на основі податкової інформації, отриманої по вказаному контрагенту позивача (акт ДПІ у Подільському районі м. Києва №145/26-56-22-01-03/38091691 від 20.03.2014, яким встановлено відсутність ТОВ «Торенія» за податковою адресою). Також, обґрунтовуючи свою позицію щодо відсутності факту реального проведення спірних господарських операцій, відповідач посилається на ненадання позивачем до перевірки сертифікатів якості на товар та товарно-транспортних накладних, обов`язковість ведення яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку. На думку відповідача, єдиною метою проведення документування фактично не здійснених господарських операцій є отримання підприємством позивача незаконної податкової вигоди.

Підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Аналіз цієї норми дає підстави вважати, що первинний документ згідно з цим визначенням містить дві обов`язкові ознаки: він має містити відомості про господарську операцію і підтверджувати її реальне (фактичне) здійснення.

Згідно із частинами першою та другою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються із витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті; інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139 статті 139 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Згідно з пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними або оформленими з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу).

З наведених законодавчих положень випливає, що умовами реалізації права платника на податковий кредит є фактичне придбання товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в оподатковуваних операціях у межах власної господарської діяльності платника податку та наявність первинних документів (зокрема, податкових накладних), оформлених у відповідності з вимогами чинного законодавства, на підтвердження факту понесення витрат на їх придбання.

В той же час, сама собою наявність або відсутність окремих документів, а також недоліки в їх оформленні не можуть бути підставою для висновку про відсутність господарських операцій та відмови у формуванні податкового кредиту, якщо з інших даних вбачаються зміни в структурі активів та зобов`язань, у власному капіталі підприємства у зв`язку з його господарською діяльністю.

Доводи податкового органу про отримання платником необґрунтованої податкової вигоди мають ґрунтуватись на сукупності доказів, що безспірно підтверджують існування обставин, які виключають право платника, зокрема, на формування валових витрат та податкового кредиту.

Застосовуючи зазначені правила оподаткування при оцінці оспорюваних господарських операцій, судом встановлено, що 03.12.2012 між позивачем (покупець) та ТОВ «Торенія» (постачальник) укладено договір поставки №176, предметом якого є порізка просоченого гумою паперу, фасування фарби, дроблення вітрози та саніталу виготовлення фарби згідно пантону, послуги фасування відповідного паперу. Реальність спірних господарських операцій позивача з контрагентом підтверджується належними первинними документами, які за своєю формою та змістом відповідають вимогам податкового законодавства, зокрема, договором, специфікацією до договору, накладною, податковою накладною, актами приймання-передачі внутрішнього переміщення основних засобів (сховища, сервера та маршрутизатора), довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей виписану позивачем на співробітника позивача (товарознавець), що підтверджено витягом із журналу довіреностей. Розрахунки за придбаний товар було проведено між сторонами у безготівковій формі, що підтверджує банківськими виписами по рахунку позивача.

Також, 03.09.2012 між позивачем (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Торенія» (виконавець) було укладено договір на надання послуг №176, про надання послуг: порізка просоченого гумою паперу, фасування фарби, дроблення вітрози та сатіналу виготовлення фарби згідно пантону, послуги фасування відповідного парперу. Реальність спірних господарських операцій позивача з контрагентом підтверджується належними первинними документами, які за своєю формою та змістом відповідають вимогам податкового законодавства, зокрема, договором, актами про надання послуг, податковими накладними. Також, за результатом виконання умов вказаного договору позивачем було складено акт приймання-здачі. Розрахунки за придбані послуги було проведено між сторонами у безготівковій формі, що підтверджує банківськими виписами по рахунку позивача.

Судом встановлено, що послуги придбані у вказаного контрагента були використані позивачем в оподатковуваних операціях в межах власної господарської діяльності з метою отримання прибутку, що узгоджується з основними видами господарської діяльності позивача.

На момент вчинення спірних господарських операцій контрагент позивача був зареєстрований у встановленому законом порядку, мав свідоцтво про реєстрацію платника податку на додану вартість.

Таким чином, досліджені в процесі розгляду справи первинні документи розкривають зміст господарських операцій, підтверджують рух активів позивача, зміни у власному капіталі підприємства та отримання ним реального результату в процесі господарської діяльності з контрагентами.

Контролюючим органом, у свою чергу, не наведено переконливих доводів, що ґрунтуються на об`єктивній інформації та спростовують факти господарської діяльності, засвідчені первинними документами, а також не надано жодних доказів на підтвердження того, що відомості, які містяться в таких документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі.

Не подано контролюючим органом і жодних доказів на підтвердження недобросовісності позивача або можливої фіктивності його безпосереднього постачальника, як-от: пояснень посадової особи щодо її непричетності до фінансово-господарської діяльності очолюваного суб`єкта господарювання, судових рішень, вироків тощо, не наведено будь-яких об`єктивних доводів щодо здійснення Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія «Агро-Союз» розглядуваних операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо.

Посилання податкового органу на акт ДПІ у Подільському районі міста Києва №145/26-56-22-01-03/38091691 від 20.03.2014, яким встановлено відсутність ТОВ «Торенія» за податковою адресою, судом відхиляються, оскільки чинне законодавство не ставить умовою дійсності правочинів, а також виникнення податкових зобов`язань платника у залежність від стану податкового обліку його контрагентів, фактичного знаходження їх за місцем реєстрації, наявності чи відсутності основних фондів у останніх тощо.

Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх податкових зобов`язань, адже поняття добросовісний платник, яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а сам платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань.

А відтак, за умови невстановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху грошових коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальника для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Суд, вважає, необґрунтованими посилань податкового органу, як на підставу відмови у задоволенні позову, на відсутність документів, які б свідчили про транспортування продукції, оскільки такі документи, зокрема, товарно-транспортна накладна призначена для обліку руху товарно-матеріальних цінностей та розрахунків за їх перевезення, а відтак визначає взаємовідносини по виконанню перевезення вантажів для обліку транспортної роботи. У розглядуваному випадку перевезення товарів здійснювалося ТОВ «Торенія» на склад позивача, - при якому продавець доставляє товари безпосередньо на склад покупця, де відбувається перехід права власності; доставка здійснюється транспортом продавця або через транспортну організацію, проте всі ризики в процесі транспортування несе продавець, він же оплачує всі тарифи, включаючи розвантаження на складі покупця. Таким чином, позивачем не порушено вимоги законодавства щодо обов`язкового оформлення товарно-транспортних накладних, оскільки останній здійснював операції з придбання товару та не виступав в якості замовника за договором перевезення, у зв`язку з чим відсутність товарно-транспортних накладних не можна розцінювати як беззаперечне свідчення безтоварності спірних операцій.

Щодо доводів податкового органу про порушення позивачем норм податкового законодавства, у зв`язку з ненаданням під час проведення перевірки сертифікатів якості, що на думку контролюючого органу, свідчить про відсутність факту придбання товару, судом відхиляються, оскільки чинним законодавством не передбачено вимог стосовно обов`язкової сертифікації (оформлення сертифікатів відповідності) щодо товару (маршрутизатору, серверу, сховища), який постачалося позивачу згідно з вищенаведеним договором. Документи, які підтверджують якість товарів, за своїм змістом не можуть доводити або спростовувати факт поставки товарів ТОВ «Торенія», оскільки містять виключно інформацію стосовно відповідності товарів стандартам та технічним умовам.

Таким чином та за встановлених обставин, суд зазначає, що позивачем підтверджено факт реальності господарських операцій з контрагентом, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні спірних господарських операцій. Доказів на підтвердження зворотного відповідачем не надано.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та «Вуліч проти Швеції», суд звертав увагу на необхідність покладення обов`язку доказування на податковий орган, що цілком відповідає положенням статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Податкова інспекція не навела жодних доводів щодо наявності в діях ТОВ «Тайгер» ознак неправомірних дій, а наведені відповідачем доводи не є такими, що спростовують правомірності формування позивачем валових витрат та податкового кредиту за господарськими операціями з ТОВ «Торенія».

Враховуючи викладене, суд вважає протиправними прийняті спірні податкові повідомлення-рішення № та № від 17.04.2015.

Крім того, суд зазначає, що визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку. Отже, господарська операція пов`язана не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу. Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з нормами Податкового кодексу України.

Згідно з положеннями статті 244 КАС України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Всупереч наведеним вимогам відповідачі, як суб`єкти владних повноважень, не надали суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин і не довели правомірності винесення оскаржуваних рішень.

Отже, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, оцінки поданих сторонами доказів за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю.

Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 8, 9, 77, 139, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Тайгер» задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 17.04.2015 Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві, яким визначено збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 1676466 грн. основного зобов`язання та штрафних санкцій у розмірі 838233 грн.;

3. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № від 17.04.2015 Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві, яким визначено збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 1394990 грн. основного зобов`язання та штрафних санкцій у розмірі 697495 грн.

4. Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Тайгер» () за рахунок бюджетних асигнувань Державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві () судові витрати в загальному розмірі 4946 (чотири тисячі сорок шість гривень) 00коп.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Тайгер» (місцезнаходження: 02002, м.Київ, вул.Челябінська, 5-Б, кв.31, ).

Відповідач: Державна податкова інспекція у Дніпровському районі Головного управління ДФС у м. Києві (місцезнаходження: 02094, м. Київ, бульв.Верховної ради, 24-б, ).

Рішення суду, відповідно до ч. 1 статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону № 2147-VIII, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.В. Смолій