Справа № 824/552/19-а
Суддя: Анісімов Олег Валерійович
Дата ухвалення: 2019-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2019 р. м. Чернівці Справа № 824/552/19-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Анісімова О.В., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу, -

В С Т А Н О В И В:

І. РУХ СПРАВИ

1.1. 20.05.2019 року до суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області (далі - відповідача або ГУ ДФС), в якому позивач просить суд визнати протиправною та скасувати вимогу від 14.02.2019 року № Ф-211-50-У про сплату боргу (недоїмки) в розмірі 2457,18 грн.

1.2. Ухвалою суду від 21.05.2019 року відкрито спрощене провадження без повідомлення учасників справи.

ІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

2.1. 14.02.2019 року посадовими особами ГУ ДФС у Тернопільській області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-211-50-У.

2.2. Зазначена вимога була сформована відповідачем на підставі того, що позивач 07.02.2014 року отримала свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, а тому з цього часу, на переконання відповідача, позивач зобов`язана сплачувати та подавати звітність з єдиного внеску за даним видом діяльності.

2.3. З даною вимогою відповідача позивач не згідна повністю та вважає, що вона підлягає скасуванню.

ІІІ АРГУМЕНТИ СТОРІН

3.1. На думку позивача вимога про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску в сумі 2457,18 грн. № Ф-211-50-У від 14.02.2019 року є протиправною та підлягає скасуванню виходячи з наступного. Рішенням Ради адвокатів Чернівецької області від 25.12.2014 року право на зайняття позивачем адвокатською діяльністю відповідно до пункту 1 частини 1 статті 31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» на підставі заяви позивача з 25.12.2014 року зупинено, про що внесено відомості до Єдиного реєстру адвокатів України.

За таких обставин позивач вважає, що з моменту зупинення права на зайняття адвокатською діяльністю 25.12.2014 року, обов`язку по сплаті єдиного соціального внеску у неї не виникає.

3.2. Відповідач 02.07.2019 року надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що відповідно до Інформаційних даних «Податковий блок» позивач перебуває на обліку в ГУ ДФС у Тернопільській області як особа, яка проводить незалежну професійну діяльність з 14.02.2014 року. Жодної інформації стосовно того, що позивач подавала заяву на зняття з обліку платника податків та зняття ознаки незалежної професійної діяльності до 25.01.2019 року не зафіксовано. Таким чином, на переконання відповідача, вимога про сплату боргу (недоїмки) від 14.02.2019 року № Ф-211-50-У на суму зростання боргу у розмірі 2457,18 грн. правомірно сформована контролюючим органом.

IV. ЗАЯВИ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

4.1. Заяв та клопотань від учасників справи не надходило.

V. ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

5.1. 07.02.2014 року позивач, на підставі рішення Ради адвокатів Чернівецької області від 07.02.2014 року № 33/11, отримала свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 19).

5.2. Згідно облікових даних ОСОБА_1 , наданих відповідачем, 14.02.2014 року позивач, як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю, взята на облік за основним місцем Чортківською ДПІ Чортківського управління ГУ ДФС у Тернопільській області (а.с. 42).

5.3. Згідно витягу з Єдиного реєстру адвокатів України від 21.01.2019 року серія СЕ №000892 на підставі заяви позивача право на зайняття позивачем адвокатською діяльністю відповідно до пункту 1 частини 1 статті 31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» з 25.12.2014 року зупинено (а. с. 18).

5.4. Однак, 14.02.2019 року посадовими особами ГУ ДФС у Тернопільській області винесено вимогу про сплату позивачем боргу (недоїмки) по єдиного внеску в сумі 2457,18 грн. № Ф-211-50-У (а.с. 17).

VІ. ПОЗИЦІЯ СУДУ

6.1. Предметом цього позову є вимога ДФС у Чернівецькій області про сплату позивачем боргу (недоїмки) по єдиному внеску в сумі 2457,18 грн. № Ф-211-50-У від 14.02.2019 року, а тому суд має надати оцінку на предмет її правомірності та безпосередньо наявності підстав для її формування.

6.2. Згідно статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

6.3. Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначення вичерпного переліку податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України №2755-VI від 02.12.2010 року (далі - ПК України).

6.4. Відповідно до пункту 41.1 статті 41 ПК України контролюючими органами є центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову, державну митну політику, державну політику з адміністрування єдиного внеску, державну політику у сфері боротьби з правопорушеннями під час застосування податкового та митного законодавства, законодавства з питань сплати єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган (далі - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику), його територіальні органи.

6.5. Згідно частини першої статті 12 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-VI від 08.07.2010 року (далі - Закон № 2464-VI) завданнями центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, є забезпечення адміністрування єдиного внеску шляхом його збору, ведення обліку надходжень від його сплати та здійснення контролю за сплатою єдиного внеску.

6.6. Пунктом 3 частини другої статті 12 Закону України №2464-VI передбачено, що Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, відповідно до покладених на нього завдань здійснює контроль за додержанням законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, правильністю нарахування, обчислення, повнотою і своєчасністю сплати єдиного внеску.

6.7. Статтею 4 Закону № 2464-VI визначено перелік платників єдиного соціального внеску, серед яких особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності (пункт 5 частини 1 статті 4).

Щодо сплати єдиного внеску суд зазначає наступне.

6.8. Порядок обчислення і сплати єдиного внеску визначено Законом № 2464-VI.

6.9. Частиною 2 статті 6 Закону № 2464-VI визначені обов`язки платника єдиного внеску, серед яких обов`язок своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (пункт 1), подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв`язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю (пункт 4).

6.10. Згідно частини 3 цієї ж статті Закону № 2464-VI обов`язки, передбачені частиною другою цієї статті, поширюються на платників, зазначених у пунктах 1, 4, 5, 5 1 та 16 частини першої статті 4 цього Закону. Тобто ці обов`язки поширюються і на позивача.

6.11. Згідно пункту 2 частини першої статті 1 Закону України № 2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

6.12. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 1 Закону України № 2464-VI застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок.

6.13. Пунктом 2 частини 1 статті 7 Закону України №2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5- 1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

6.14. Відповідно до пункту 5 статті 8 Закону №2464№2464-VI єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

6.15. У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

6.16. Відповідно до частин 2, 3 статті 9 Закону № 2464-VI, обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

6.17. Абзацом 3 частини 8 статті 9 Закону № 2464-VI передбачено, що платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

6.18. Відповідно до пункту 2 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої Наказ Міністерства фінансів України 20.04.2015 № 449 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 04 травня 2018 року № 469) у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції.

6.19. Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені Законом № 2464-VI, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом є недоїмкою (пункт 6 частини 1 статті 1 Закону № 2464-VI).

6.20. Згідно частини 3 статті 25 Закону № 2464-VI суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

6.21. Частиною 4 цієї ж статті визначено, що орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

6.22. Отже, особи, які провадять адвокатську діяльність та отримують дохід від цієї діяльності, віднесені згідно пункту 5 частини 1 статті 4 Закону № 2464-VI до платників єдиного внеску та в разі не сплати ними такого внеску у строки, визначені Законом № 2464-VI, органи доходів і зборів вправі виносити вимогу про сплату недоїмки.

6.23. Поряд з цим, суд вважає, що необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності та отримання доходу від такої діяльності. Разом з цим, суд звертає увагу, що свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є підставою та доказом здійснення адвокатської діяльності.

6.24. При цьому, судом встановлено (див. пункти 5.1, 5.3 рішення), що позивач 07.02.2014 року отримала свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, однак на підставі власної заяви право на зайняття позивачем адвокатською діяльністю зупинено з 25.12.2014 року відповідно до пункту 1 частини 1 статті 31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI).

6.25. Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначені Законом № 5076-VI.

6.26. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 вказаного Закону адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. До інших видів правової допомоги інші вказаний Закон відносить види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

6.27. Частиною 1 статті 13 Закону № 5076-VI передбачено, що адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою.

6.28. Відповідно до підпункту 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 ПК України самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою-підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

6.29. Стаття 31 Закону № 5076-VI визначає підстави зупинення адвокатської діяльності, серед яких, зокрема подання адвокатом заяви про зупинення адвокатської діяльності (пункт 1 частини 1 статті 31).

6.30. При цьому, згідно частини 5 статті 31 Закону № 5076-VI протягом строку зупинення права на заняття адвокатською діяльністю адвокат не має права її здійснювати. Такий адвокат також не може брати участь у роботі органів адвокатського самоврядування, крім випадків, коли таке право зупинено у зв`язку з призначенням особи на посаду до органу державної влади з`їздом адвокатів України.

6.31. Частиною 6 статті 31 Закону № 5076-VI, визначено, що відомості про зупинення права на заняття адвокатською діяльністю вносяться до Єдиного реєстру адвокатів України.

6.32. Суд звертає увагу, що згідно витягу з Єдиного реєстру адвокатів України право позивача на заняття адвокатською діяльністю на підставі власної заяви зупинено з 25.12.2014 року (а.с. 18). Отже, з 25.12.2014 року, у зв`язку із зупиненням права на зайняття адвокатською діяльністю, позивач не здійснювала адвокатської діяльності та не отримувала дохід від такої діяльності, що свідчить про відсутність обов`язку сплати єдиного внеску. Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 05.11.2018 у справі № 820/1538/17.

6.33. Відповідно до частини 5 статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, а тому цій справі суд враховує правову позицію Верховного Суду, яка викладена в його постанові від 05.11.2018 у справі № 820/1538/17 та не вбачає підстав для відступлення від неї.

6.34. Разом з цим, відповідно до частин 1, 2 статті 6 КАС України, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

6.35. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, яка сформувалась з питань імперативності правила про прийняття рішення на користь платників податків, встановлено, що у разі існування неоднозначності у тлумаченні прав та/чи обов`язків платника податків належить віддавати перевагу найбільш сприятливому тлумаченню національного законодавства та приймати рішення на користь платника податків (справи «Серков проти України» (заява №39766/05), «Щокін проти України» (заяви №23759/03 та №37943/06), які відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» підлягають застосуванню судами як джерела права.

VІІ. ВИСНОВКИ СУДУ

7.1. Аналізуючи матеріали адміністративної справи у своїй сукупності, суд вважає, що наявні підстави для визнання протиправною та скасування вимоги Головного управління ДФС у Тернопільській області від 14.02.2019 року № Ф-211-50-У про сплату боргу (недоїмки) в розмірі 2457 грн. 18 коп.

7.2. Відповідно до частин 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

7.3. Відповідачем не доведено суду правомірність прийняття оскаржуваної позивачем вимоги, а тому суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

VІІІ. РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

8.1. Статтею 139 КАС України вирішено питання розподілу судових витрат. Зокрема, відповідно до її частини 1 при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

8.2. При поданні до суду цього позову позивач сплатила судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп., що підтверджується квитанцією № 170 від 17.05.2019 року.

8.3. Оскільки, позов задоволено повністю, суд стягує на користь позивача судові витрати (судовий збір) у сумі 768 грн. 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

На підставі викладеного, керуючись статтями 73-77, 90, 241-246, 250 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу - задовольнити у повному обсязі.

2. Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області від 14.02.2019 року № Ф-211-50-У про сплату боргу (недоїмки) в розмірі 2457,18 грн.

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області (вул. Білецька, 1, м. Тернопіль, Тернопільська область, 46003) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) судові витрати у вигляді сплаченого відповідно до квитанції № 170 від 17.05.2019 року судового збору у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Чернівецький окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення (складання).

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників процесу:

Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Відповідач - Головного управління Державної фіскальної служби у Тернопільській області (46003, Тернопільська область, м. Тернопіль, вул. Білецька, 1, ).

Суддя О.В. Анісімов