Справа № 826/12955/18
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2019-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Суддя-доповідач Мельничук В.П.
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Земляної Г.В., Лічевецького І.О.,

при секретарі: Андрієнко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 квітня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації, в якому просив:

- визнати протиправними дії Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської РДА щодо відмови в реєстрації постійного місця проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської РДА зареєструвати за місцем постійного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявлених вимог Позивачі посилаються на відсутність у Відповідача правових підстав для не здійснення реєстрації місця проживання Позивачів в садовому будинку.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 квітня 2019 року адміністративний позов задоволено частково.

Визнано протиправними дії Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської РДА щодо відмови в реєстрації постійного місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов`язано Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської РДА зареєструвати за місцем постійного проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, Святошинська районна у м. Києві державна адміністрації подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині визнання протиправними дій Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської РДА щодо відмови в реєстрації постійного місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 та зобов`язання Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської РДА зареєструвати за місцем постійного проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , в частині стягнення на користь ОСОБА_1 понесених судових витрат по сплаті судового збору в розмірі 704,80 (сімсот чотири грн. 80 коп.) за рахунок бюджетних асигнувань Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації та ухвалити нове рішення в цій частині, яким у задоволенні адміністративного позову гр. гр. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовити повністю.

В апеляційній скарзі Відповідач не погоджується з рішенням суду першої інстанції, та посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Зокрема, Відповідач зазначає, що Позивачі до виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) з заявою про переведення садового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , у жилий будинок не зверталися і рішення про переведення не отримували. Тобто, Позивачі не реалізували належним чином та у повному обсязі всі права та свободи, які передбачені чинним законодавством України для власників житлових будинків. Оскільки Позивачами не було надано документу, що підтверджує право на проживання в житлі, орган реєстрації відмовив Позивачам в реєстрації їх місця проживання, керуючись пунктом 11 Порядку переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29.04.2015 року № 321.

Позивачі подали відзив на апеляційну скаргу, в якому просять залишити апеляційну скаргу Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 квітня 2019 року без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 звернулась до Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації з заявою від 06.06.2018 року про реєстрацію місця проживання в якій просила зареєструвати її місце проживання за адресою АДРЕСА_1 .

06 червня 2018 року Відділ з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації відмовив Позивачу у реєстрації її місця проживання за вказаною адресою з посиланням на пункту 11 Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру затверджених постановою Кабінету міністрів України від 02.03.2016 року № 207, ст. 380 Цивільного кодексу України, у зв`язку з тим, що садовий будинок не є житловим приміщенням, яке придатне для постійного проживання.

Не погоджуючись з правомірністю такої відмови, Позивачі звернулись до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи частково адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що положеннями частини 7 статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено заборону вимагати для реєстрації місця проживання подання особою інші, ніж передбачено цією статтею, документи, тому суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем було відмовлено ОСОБА_1 у реєстрації місця проживання з порушенням вимог Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенню не підлягають, адже в матеріалах справи відсутні докази прийняття Відповідачем рішень, вчинення дій або допущення бездіяльності, які стосуються безпосередньо ОСОБА_2 .

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції в частині задоволених позовних, з огляду на наступне.

Статтею 33 Конституції України визначено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до статті 2 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні від 11.12.2003 року № 1382-ІV (надалі за текстом Закон №1382-ІV) громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Статтею 3 Закону № 1382-ІV передбачено, що місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Згідно з частиною 3 статті 6 Закону № 1382-ІV для реєстрації місця проживання особа або її представник подає органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг): письмову заяву; документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження; квитанцію про сплату адміністративного збору; документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).

Відповідно до частини першої статті 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Статтею 379 Цивільного кодексу України визначено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Частиною другою статті 4 Житлового кодексу Української РСР встановлено, що житловий фонд включає: жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі (державний житловий фонд); жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать колгоспам та іншим кооперативним організаціям, їх об`єднанням, профспілковим та іншим громадським організаціям (громадський житловий фонд); жилі будинки, що належать житлово-будівельним кооперативам (фонд житлово-будівельних кооперативів); жилі будинки (частини будинків), квартири, що належать громадянам на праві приватної власності (приватний житловий фонд); квартири в багатоквартирних жилих будинках, садибні (одноквартирні) жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях усіх форм власності, що надаються громадянам, які відповідно до закону потребують соціального захисту (житловий фонд соціального призначення).

Згідно статті 6 Житлового кодексу Української РСР жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Надання приміщень у жилих будинках для потреб промислового характеру забороняється.

Відповідно до пункту 3.41 ДБН 360-92 Планування і забудова міських і сільських поселень садовий будинок - будівля для літнього (сезонного) використання, яка в питаннях нормування площі забудови, зовнішніх конструкцій та інженерного обладнання не відповідає нормативам, установленим для житлових будинків.

Отже, садовий будинок не є жилим приміщенням, призначеним для постійного користування, у зв`язку з чим, доводи позивачів про право на реєстрацію місця проживання в садовому будинку, спростовуються вищевикладеним.

Як вже зазначалось, ОСОБА_1 звернулась до Відповідача з заявою про реєстрацію місця проживання від 06.06.2018 року в якій просила зареєструвати її місце проживання за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до наявного в матеріалах справи витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) є власником садового будинку, обєкту житлової нерухомості загальною площею 32,2 кв.м., житловою площею 20,5 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач відмовляючи ОСОБА_1 у реєстрації її місця проживання посилався на те, що садовий будинок не є жиловим приміщенням, що придатне для постійного проживання.

При цьому, статтею 81 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що громадяни відповідно до закону мають право на переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Рішення про переведення дачних і садових будинків у жилі будинки приймається відповідними органами місцевого самоврядування.

Механізм переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки визначено Порядком переведення дачних і садових будинків, що відповідають державним будівельним нормам, у жилі будинки, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2015 року № 321 (далі Порядок).

Пунктом 3 Порядку визначено, що для переведення дачного чи садового будинку у жилий будинок громадянин, який є його власником, або уповноважена ним особа (далі - власник) подає до виконавчого органу сільської (селищної, міської) ради, а у разі, коли в сільській раді виконавчий орган не утворено, - сільському голові (далі - уповноважений орган) заяву за формою згідно з додатком 1, до якої додаються: копія документа про право власності на дачний чи садовий будинок, засвідчена в установленому порядку; письмова згода співвласників (за наявності) на переведення такого будинку в жилий; звіт про проведення технічного огляду дачного чи садового будинку з висновком про його відповідність державним будівельним нормам за формою згідно з додатком 2.

За приписами пункту 5 Порядку рішення про переведення є підставою для внесення відповідних змін до записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в порядку, визначеному законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи. Позивачі до виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) з заявою про переведення садового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , у жилий будинок не зверталися і рішення про переведення не отримували.

Таким чином, Позивачі не реалізували належним чином та у повному обсязі всі права та свободи, які передбачені чинним законодавством України для власників житлових будинків.

Статтею 91 Закону № 1382-ІV встановлено, що орган реєстрації відмовляє в реєстрації або знятті з реєстрації місця проживання, якщо: особа не подала передбачені цим Законом документи або інформацію; у поданих особою документах містяться недостовірні відомості або подані нею документи є недійсними; для реєстрації або зняття з реєстрації звернулася особа, яка не досягла 14-річного віку. Рішення про відмову приймається в день звернення особи. Заява про реєстрацію чи зняття з реєстрації місця проживання повертається особі із зазначенням у ній причин відмови.

Відповідно до пункту 11 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207 орган реєстрації відмовляє в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання, якщо: особа не подала необхідних документів або інформації; у поданих документах містяться недостовірні відомості або подані документи є недійсними; звернулася особа, яка не досягла 14 років. Рішення про відмову в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання приймається в день звернення особи або її представника шляхом зазначення у заяві про реєстрацію / зняття з реєстрації місця проживання підстав відмови. Зазначена заява повертається особі або її представнику.

Таким чином, орган реєстрації відмовляє в реєстрації місця проживання, якщо, зокрема особа не подала необхідних документів або інформації.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку про правомірність рішення Відповідача, оскільки Позивачами рішення про переведення садового будинку у жилий до заяви надано не було.

Суд першої інстанції на вищенаведене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

З огляду на ту обставину, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову до суб`єкта владних повноважень, судові витрати не підлягають відшкодуванню, відповідно до вказаної статті КАС України.

Зі змісту ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Розглянувши доводи Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено при неповному з`ясуванні обставин справи та з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення відмову в задоволенні адміністративного позову в частині задоволений позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 квітня 2019 року скасувати в частині задоволених позовних вимог та стягнення судових витрат по сплаті судового збору, ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії відмовити.
В решті рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 квітня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Г.В. Земляна

І.О. Лічевецький

Повний текст складено 22.07.2019 року.