Справа № 2а-4702/11/1370
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2019-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

25 липня 2019 року

Київ

справа №2а-4702/11/1370

адміністративне провадження №К/9901/5211/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Губської О.А.,

суддів: Білак М.В., Калашнікової О.В.,

розглянув в порядку письмового провадження у касаційній інстанції адміністративну справу № 2а-4702/11/1370

за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, третя особа: Державна податкова інспекція у Галицькому районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області про визнання протиправними дій, скасування реєстрації транспортних засобів, провадження в якій відкрито

за касаційною скаргою Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2014 року (головуючий суддя: Хома О.П.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 вересня 2015 року (колегія суддів: головуючий суддя: Дякович В.П., судді: Іщук Л.П., Попко Я.С.)

ВСТАНОВИВ:

І. Суть спору

1. Позивач звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області, третя особа: Державна податкова інспекція у Галицькому районі м. Львова Головного управління Міндоходів у Львівській області, в якому просив визнати протиправними дії Управління Державної автомобільної інспекції ГУ МВС України у Львівській області щодо державної реєстрації транспортних засобів VOLKSWAGEN T4, д.н.з. НОМЕР_1 , 1998 року випуску, 03.09.2009 року автомобіля марки VOLKSWAGEN T4, д.н.з. НОМЕР_2 , 1999 року випуску та 09.09.2009 року автомобіля марки VOLKSWAGEN T4, д.н.з. НОМЕР_3 , 2001 року випуску та скасувати державну реєстрацію на його ім`я вказаних транспортних засобів.

2. Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що реєстрація вказаних автомобілів на його ім`я проведена безпідставно, в порушення вимог чинного на час реєстрації законодавства, що регламентує порядок державної реєстрації транспортних засобів.

2.1. З посиланням на вимоги частини шостої статті 5 Закону України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів» та пункт 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України, від 07.09.1998 року № 1388, стверджував про те, що державна реєстрація транспортних засобів можлива лише за умови сплати їх власників передбачених законом податків і зборів, в тому числі і податку з власників транспортних засобів.

2.2. Позивач вказав, що він видав нотаріально посвідчену довіреність від 17.08.2009 року на особу з прізвищем ОСОБА_2 . Цією довіреністю уповноважив ОСОБА_2 бути представником при купівлі, транспортуванні, розмитненні, постановці на облік та отримання свідоцтва про реєстрацію одного транспортного засобу, а не трьох. Крім цього, позивач зазначив, що він не був присутнім при реєстрації усіх трьох транспортних засобів, жодної заяви не писав і не надавав для цього своїх документів. Усі реєстраційні документи оформлялися від його імені і підписувалися сторонніми особами, з приводу чого він звернувся до правоохоронних органів.

2.3. На його думку, така реєстрація підлягає скасуванню, оскільки відповідач провів першу реєстрацію в Україні вищевказаних транспортних засобів, не проконтролювавши факт внесення коштів в якості сплати податку з власників транспортних засобів на відповідний казначейський рахунок.

ІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення

3. Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2014 року позов задоволено повністю.

3.1. Визнано протиправними дії Управління Державної автоінспекції при Головному управлінні Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області в особі відділу реєстраційно-екзаменаційної роботи щодо державної реєстрації на ОСОБА_1 27.08.2009 року автомобіля марки VOLKSWAGEN T4, д.н.з. НОМЕР_1 , 1998 року випуску, 03.09.2009 року автомобіля марки VOLKSWAGEN T4, д.н.з. НОМЕР_2 , 1999 року випуску та 09.09.2009 року автомобіля марки VOLKSWAGEN T4, д.н.з. НОМЕР_3 , 2001 року випуску.

3.2. Скасовано державну реєстрацію на ОСОБА_1 27.08.2009 року автомобіля марки VOLKSWAGEN T4, д.н.з. НОМЕР_1 , 1998 року випуску, 03.09.2009 року автомобіля марки VOLKSWAGEN T4, д.н.з. НОМЕР_2 , 1999 року випуску та 09.09.2009 року автомобіля марки VOLKSWAGEN T4, д.н.з. НОМЕР_3 , 2001 року випуску.

3.3. Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що встановлені під час розгляду справи обставини дають підстави стверджувати, що реєстрація транспортних засобів на позивача відбулася з порушенням пункту 8 Порядку, оскільки безумовною підставою для першої реєстрації транспортного засобу в Україні є сплата до реєстрації транспортного засобу відповідного податку, контроль за внесення якого покладається на органи Державтоінспекції, тому проведення реєстрації без сплати такого податку власником транспортного засобу є неможливою. Суд першої інстанції прийшов до висновку, що державна реєстрація на ім`я позивача трьох транспортних засобів була проведена за відсутності сплати ОСОБА_1 податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин у розмірі 51192,00 грн., а тому є протиправною та підлягає скасуванню.

4. Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 вересня 2015 року рішення суду першої інстанції залишено без змін. Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції та визнав їх обґрунтованими.

ІІІ. Касаційне оскарження

5. Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області подало касаційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення ними норм процесуального права.

6. В касаційній скарзі скаржник просить скасувати рішення суддів першої та апеляційної інстанції та постановити нове рішення, яким у задоволенні вимог позивача відмовити у повному обсязі.

7. В обґрунтування поданої касаційної скарги скаржник посилається на те, що на час його звернення до касаційного суду у СВ Залізничного РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області триває досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001639 від 28 травня 2013 року, в межах якого продовжує діяти заборона на проведення реєстраційних операцій з транспортними засобами. До зняття вказаної заборони у порядку, визначеному КПК України, ВРЕР ДАІ в межах своєї компетенції позбавлені можливості виконувати з транспортними засобами, на які накладено заборону, будь-які реєстраційні дії.

7.1. Також, вказує, що відповідно до інформації автоматизованої бази даних НАІС, вказані транспортні засоби зняті з обліку, а тому відсутні правові підстави для скасування їх реєстрації або проведення будь-яких інших реєстраційних операцій стосовно них.

7.2. Зазначає, що реєстрація транспортних засобів на позивача, на його думку проведена у відповідності до вимог чинного законодавства України та підстави для її скасування чи визнання незаконною відсутні.

8. Позивачем подано заперечення на вказану касаційну скаргу, за змістом яких останній просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

8.1. Позивач вказує на правомірність прийнятих судами першої та апеляційної інстанції рішень

IV. Встановлені судами фактичні обставини справи

9. Відділом реєстраційно-екзаменаційної роботи ДАІ при ГУ МВС України у Львівській області на ім`я ОСОБА_1 здійснено першу реєстрацію в Україні трьох транспортних засобів, а саме: 27.08.2009 року автомобіля марки VOLKSWAGEN T4, д.н.з. НОМЕР_1 , 1998 року випуску, 03.09.2009 року автомобіля марки VOLKSWAGEN T4, д.н.з. НОМЕР_2 , 1999 року випуску та 09.09.2009 року автомобіля марки VOLKSWAGEN T4, д.н.з. НОМЕР_3 , 2001 року випуску.

10. Позивач заперечив придбання та реєстрацію на своє ім`я у вказані дати трьох згаданих транспортних засобів, яку оскаржив в судовому порядку, попередньо звернувшись 02.12.2010 року з відповідною заявою до прокуратури Львівської області.

11. Постановою ст. слідчого СУ ГУМВС України у Львівській області від 17.11.2012 року ОСОБА_1 визнаний потерпілим у кримінальній справі №181-0311, порушеній за фактом зловживання службовим становищем та перевищенням службових повноважень за ознаками злочинів, передбачених частиною третьою статті 364, частиною першою статті 365 КК України, розслідування якої проводилось слідчим відділом прокуратури Львівської області.

12. В подальшому, з кримінальної справи №181-0311, порушеної відносно заступника начальника Львівського ВРЕР УДАІ ГУ МВС України у Львівській області за фактом зловживання службовим становищем за ознаками злочину, передбаченого частиною третьою статті 364 КК України, виділена кримінальна справа №181-0062, порушена за фактом використання невстановленими особами підроблених документів за ознаками злочину, передбаченого частиною третьою статті 358 КК України, яка приєднана до матеріалів кримінального провадження №0001639, розслідування якого проводиться СВ Залізничного РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області.

13. Позивач заперечує звернення з заявами про реєстрацію на його ім`я вказаних вище транспортних засобів, оскільки він не був присутній при вчиненні вказаної реєстраційної дії та не надавав зголи на її вчинення. Більше того, позивачем не було сплачено реєстраційний податок, що є обов`язковою передумовою такої дії.

14. Враховуючи вказане, позивач вважає спірну реєстрацію протиправною та такою, що підлягає скасуванню в судовому порядку.

V. Релевантні джерела права й акти їх застосування

15. Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

16. Статтею 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

16.1. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

17. Спірні правовідносини виникли в 2009 році, тому при вирішенні даного спору підлягають застосуванню положення Закону України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів» та «Про систему оподаткування», «Про порядок погашення зобов`язань платників податків перед бюджетами та державними цільовими фондами».

18. Статтею 14 Закону України «Про систему оподаткування» передбачалось, що до загальнодержавних належать, зокрема, такі податки і збори (обов`язкові платежі), як податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів.

19. Порядок сплати даного податку до 01.01.2011 року було врегульовано Законом України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів».

20. Вказані положення кореспондують нормам чинного Податкового кодексу України, статтею 9 якого передбачено сплату даного податку, як загальнодержавного, який називається «збір за першу реєстрацію транспортного засобу». Порядок сплати збору за першу реєстрацію транспортного засобу врегульовано розділом 7 Податкового кодексу України.

21. Відповідно до Закону України «Про податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів» (чинного в 2009 році) та до чинного на час розгляду справи Податкового кодексу України, платниками податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів (тобто, збору за першу реєстрацію транспортного засобу) є юридичні особи, та фізичні особи, які здійснюють першу реєстрацію в Україні, реєстрацію, перереєстрацію транспортних засобів та/або мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні транспортні засоби, які є об`єктами оподаткування.

21.1. Перша реєстрація в Україні - це реєстрація транспортного засобу в Україні, яка здійснюється уповноваженими державними органами України вперше щодо цього транспортного засобу, а фізичні особи-платники податку зобов`язані пред`явити органам, що здійснюють першу реєстрацію в Україні транспортних засобів, квитанції або платіжні доручення про сплату податку за попередній (у разі здійснення сплати) та за поточний роки.

21.2. Податок з власників транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів сплачується фізичними та юридичними особами перед проведенням першої реєстрації в Україні транспортних засобів за місцем реєстрації транспортних засобів за ставками, що діють на день сплати.

21.3. У разі відсутності документів про сплату податку, перша реєстрація в Україні транспортних засобів не проводиться.

22. Порядок здійснення державної реєстрації транспортних засобів на час виникнення спірних правовідносин регулювався Постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388 «Про затвердження Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок».

22.1. Пунктом 8 цих Правил визначено, що реєстрація транспортних засобів здійснюється на підставі заяви власника, поданої особисто, і документів, що посвідчують його особу, правомірність придбання транспортного засобу, оцінки його вартості, яка провадиться спеціалістом.

23. Відповідно до Інструкції «Про порядок здійснення підрозділами Державтоінспекції МВС державної реєстрації, перереєстрації та обліку транспортних засобів, оформлення і видачі реєстраційних документів, номерних знаків на них», затвердженої наказом МВС № 379, після завершення приймання готівки клієнту видається квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку, який здійснив касову операцію, дату, час здійснення касової операції, а також підпис банку, який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

VI. Позиція Верховного Суду

24. Переглядаючи судове рішення суду апеляційної інстанцій, з урахуванням доводів касаційної скарги, колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду виходить з наступного.

25. Виходячи зі змісту наведених вище норм, безумовною підставою для першої реєстрації транспортного засобу є сплата відповідного податку. При цьому, такий податок має бути сплачений до реєстрації, а не після її вчинення.

26. Отже, реєстрація транспортного засобу без сплати встановленого законом податку є протиправною, такою що здійснена поза межами повноважень державного органу, до компетенції якого відноситься така дія.

27. Судами було встановлено, що позивач заперечує звернення з заявою про державну реєстрацію на його ім`я всіх трьох вищевказаний транспортних засобів, при цьому визнає, що 17.08.2009 року він нотаріально оформив довіреність від свого імені на особу з прізвищем ОСОБА_2 , якою уповноважив останнього бути представником при купівлі, транспортуванні, розмитненні, постановці на облік та отримання свідоцтва про реєстрацію одного транспортного засобу, а не трьох.

28. Довідавшись про реєстрацію на його ім`я трьох транспортних засобів без його згоди, 02.12.2010 року позивач звернувся із заявою про злочин до прокуратури Львівської області, за результатами розгляду якої постановою ст. слідчого СУ ГУМВС України у Львівській області від 17.11.2012 року позивач визнаний потерпілим у кримінальній справі №181-0311.

29. Також судами встановлено, що за відсутності сплати позивачем податку з власників транспортних засобів та інших самохідних машин у розмірі 51192,00 грн., державна реєстрація на його ім`я трьох транспортних засобів була проведена.

30. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що відповідно до частини 1 статті 341 КАС України, Суд переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

31. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина 2 статті 341 КАС України).

32. Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд приходить висновку, що судами не в повній мірі дотримано норми матеріального і процесуального права щодо встановлення всіх фактичних даних, які мають значення для вирішення справи.

33. Суд зауважує, що висновок про правомірність чи неправомірність дій відповідача щодо вчинення спірних реєстраційних дій повинен бути обґрунтований, тобто здійснений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів.

34. Водночас, як вбачається з матеріалів справи, позивачем в позовній заяві заявлено вимогу про визнання протиправною реєстрації на його ім`я трьох транспортних засобів, однак, в клопотанні його представника від 25 лютого 2014 року про зупинення провадження в справі йдеться про те, що позивач не визнає реєстраційні дії стосовно двох транспортних засобів.

35. Вказана обставина залишилася поза увагою судів попередніх інстанцій, дій щодо встановлення меж позовних вимог судами не було вчинено.

36. Крім цього, судами не прийнято до уваги той факт, що, оскільки позивач заперечує наявність у нього речового права на зазначені вище транспортні засоби, тому це свідчить про ймовірність існування дійсних власників цих автомобілів. Вказані обставини судами досліджено не було, не було перевірено хто є власником транспортних засобів, стосовно скасування реєстрації яких звернувся позивач, та, відповідно, наявність у позивача права звернення з таким позовом. У випадку встановлення інших власників, мало бути вирішено питання щодо залучення цих осіб до участі в розгляді справи.

37. Також суди, в порушення правил частини четвертої статті 9 КАС України, за якою суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи, не перевірили факт перебування на обліку цих транспортних засобів, наявність або відсутність будь-яких заборон щодо зняття з реєстрації транспортних засобів.

38. Окрім зазначеного, суди не надали оцінку підставам для скасування державної реєстрації відповідно до пункту 40 Порядку державної реєстрації (перереєстрації). Зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 № 1388, які є вичерпними.

39. Отже, суди першої та апеляційної інстанцій не вчинили необхідних дій, спрямованих на встановлення фактичних обставин справи.

40. Відповідно до частини 2 статті 74 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

41. Зважаючи на викладене, касаційний суд не може погодитись або спростувати доводи учасників справи, а також перевірити висновки судів попередніх інстанцій, оскільки відсутність дослідження та належної оцінки доказів судами першої та апеляційної інстанції виключає можливість перевірки касаційним судом правильності цих судових актів.

42. Таким чином, зважаючи на встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини, а також обставини, які залишені поза межами встановлення, касаційний суд вважає їх висновки передчасними та такими, що здійснені без повного з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, а оцінка наявних у матеріалах справи доказів здійснена без дотримання положень статті 90 КАС України, у зв`язку з чим такі судові рішення не відповідають вимогам законності та обґрунтованості, що визначені статтею 242 КАС України.

43. Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд.

44. Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд необґрунтовано відхилив клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

45. Частиною четвертою статті 353 КАС України передбачено, що справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

46. Приписами статті 242 КАС України встановлено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим, тобто таким, що ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

47. Відповідно до частини третьої статті 341 КАС України Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

48. Суд першої інстанції без повного з`ясування всіх обставин справи та застосування належного способу захисту прав позивача передчасно дійшов висновку про задоволення позовних вимог, а апеляційним судом зазначені порушення не були усунуті, незважаючи на те, що КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства, зокрема, є ефективний захист прав, свобод та інтересів осіб (стаття 2 КАС України).

49. З огляду на те, що встановлені порушення допущені судами першої та апеляційної інстанцій та враховуючи вимоги частини 4 статті 352 КАС України, рішення судів попередніх інстанцій підлягають скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду першої інстанції, якому необхідно дослідити усі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та прийняти законне і обґрунтоване судове рішення.

VII. Судові витрати

50. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат.

Керуючись статтями Керуючись статтями 3, 341, 344, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Управління Державної автомобільної інспекції Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 вересня 2015 року задовольнити частково.

2. Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2014 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 09 вересня 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. А. Губська

Судді М.В. Білак

О. В. Калашнікова