Справа № 826/17904/18
Суддя: Пилипенко Олена Євгеніївна
Дата ухвалення: 2019-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Пилипенко О.Є.

суддів - Бужак Н.П. та Костюк Л.О.,

при секретарі - Кузик О.С.,

за участю:

представника позивача: - Серебрякової Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 червня 2019 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області до Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання протиправною та скасування постанови,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2018 року позивач - Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання протиправною та скасування постанови, в якому просив:

- визнати незаконною та скасувати постанову відділу примусового виконання рішення Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про накладення штрафу від 18.10.2018 року у виконавчому провадженні № 57338125.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 червня 2019 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з судовим рішенням, позивач - Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції скасувати оскаржувану постанову суду першої інстанції та винести нове, яким адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

У відповідності до ст.. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що постанова відділу примусового виконання рішення Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про накладення штрафу від 18.10.2018 року у виконавчому провадженні № 57338125 в розмірі 5100,00 грн. винесена на підставі, в межах повноважень і у спосіб, визначений Законом України «Про виконавче провадження».

Колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції правомірним з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з наявних матеріалів справи, рішенням Київського окружного адміністративного суду від 07 травня 2018 року у справі №810/1463/18 зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії на підставі довідки ліквідаційної комісії ГУ МВС в Київській області починаючи з 01 січня 2016 року.

Листом від 18.10.2018 року №9599/07-01 Головне управління Пенсійного фонду України в Київській області повідомило відповідача, що 26 липня 2018 року Головне управління здійснило перерахунок пенсії ОСОБА_1 в порядку, визначеному судовим рішенням, за період з 01 січня 2016 року по 31 липня 2018 року. Сума коштів по перерахунку становить 482,98 грн. Сума коштів, по перерахунку згідно рішення суду, за період з 01 січня 2018 року по 31 липня 2018 року в розмірі 109,06 грн. виплачена ОСОБА_1 в липні 2018 року разом з пенсією.

Водночас, позивач зазначає, 28 серпня 2018 року набрала чинності Постанова Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2018 № 649 «Про погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду» (далі Постанова № 649). Пунктом 2 Постанови № 649 передбачено, що для виконання судових рішень, якими на органи Пенсійного фонду України покладені зобов`язання з нарахування (перерахунку) пенсійних виплат, що фінансуються з державного бюджету, виплата коштів, нарахованих за період до набрання судовим рішенням законної сили, здійснюється відповідно до Порядку погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду, затвердженого цією постановою. Враховуючи вищевикладене, сума коштів, по перерахунку згідно рішення суду за період з 01 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року в розмірі 373,92 грн. буде виплачена ОСОБА_1 в порядку, визначеному Постановою № 649 після взяття на облік судового рішення у окремому реєстрі та після прийняття відповідного рішення комісією Пенсійного фонду України.

У зв`язку із невиконанням рішення суду, Головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Григорян О.Г. прийнято постанову від 18.10.2018 року ВП№57338125 про накладення штрафу на Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві за невиконання рішення суду та застосовані штрафні санкції в розмірі 5100 грн.

Вважаючи постанову про накладення штрафу неправомірною, позивач звернувся із відповідним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, висновкам суду першої інстанції та доводам апелянта, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про виконавче провадження" відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 2, ч. 4 ст. 18 названого Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Отже, виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а також зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження. У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Згідно з ч. 1 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.

З викладених норм вбачається, що правовою підставою для накладення державним виконавцем на боржника штрафу у межах виконавчого провадження є невиконання ним судового рішення у встановлений строк без поважних причин.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем, як в позовній заяві так і в апеляційній скарзі наголошено, що рішення суду виконано частково, а саме - зроблено перерахунок та виплачено ОСОБА_1 109,06 грн., в той час як решта - 373,92 грн. буде виплачена в порядку, визначеному Постановою № 649, після взяття на облік судового рішення у окремому реєстрі та після прийняття відповідного рішення комісією Пенсійного фонду України, що, на переконання колегії суддів, свідчить про невиконання рішення суду.

Варто також наголосити, що з часу винесення постанови державного виконавця про накладення штрафу за невиконання судового рішення, а саме з 18 жовтня 2018 року, рішення суду в повній мірі не виконано, доказів зворотнього позивачем не надано.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, застосування такого заходу реагування як накладання штрафу на боржника є обов`язком державного виконавця і націлено на забезпечення реалізації мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.

В апеляційній скарзі позивач також посилається на правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 13 жовтня 2015 року, відповідно до якої виплата грошових коштів за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів, не може вважатися невиконанням судового рішення без поважних причин, проте такі доводи колегія суддів не бере до уваги, так як у листі, надісланого на адресу державного виконавця про виконання рішення суду, Головним управлінням Пенсійного фонду України не зазначено про відсутність коштів, неможливості виплати остатніх у зв`язку із недостатнім фінансуванням тощо.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції було правильно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, правильно застосовано норми матеріального та процесуального права. У зв`язку з цим суд вважає необхідним апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 червня 2019 року - без змін.

Керуючись ст..ст. 241, 242, 310, 316, 321, 322, 325, 329, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 червня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя: О.Є.Пилипенко

Суддя: Н.П.Бужак

Л.О.Костюк

Повний текст виготовлено 24 липня 2019 року.