Справа № 423/1324/17
Суддя: Желєзний І.В.
Дата ухвалення: 2019-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

24 липня 2019 року

Київ

справа №423/1324/17

адміністративне провадження №К/9901/45037/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Желєзного І.В.,

суддів: Берназюка Я.О., Шарапи В.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області

на постанову Попаснянського районного суду Луганської області від 01 червня 2017 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 04 липня 2017 року у справі №423/1324/17

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області

про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2017 року позивач звернувся до суду першої інстанції з позовом, в якому просив:

- визнати неправомірними дії відповідача щодо відмови у зарахуванні до пільгового стажу часу роботи з 10 вересня 1991 року по 18 квітня 1994 року, з 06 жовтня 2004 року по 31 березня 2009 року, періоду служби в лавах Радянської армії з 14 квітня 1985 року по 14 травня 1987 року та у перерахунку пенсії відповідно до Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці»;

- зобов`язати відповідача зарахувати до пільгового стажу періоду служби в лавах Радянської армії з 14 квітня 1985 року по 14 травня 1987 року та до пільгового стажу періодів роботи з 10 вересня 1991 року по 18 квітня 1994 року, з 06 жовтня 2004 року по 31 березня 2009 року та перерахування пенсії відповідно до Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», починаючи з дня призначення пенсії, а саме: з 01 березня 2017 року та здійснити виплату різниці пенсії, яка склалася з 01 березня 2017 року.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Постановою Попаснянського районного суду Луганської області від 01 червня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 04 липня 2017 року, позов задоволено.

Визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області щодо відмови позивачу у зарахуванні до пільгового стажу періодів його роботи з 10 вересня 1991 року по 18 квітня 1994 року та з 06 жовтня 2004 року по 31 березня 2009 року, а також щодо відмови у перерахунку пенсії відповідно до вимог Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці». Зобов`язано відповідача ОСОБА_1 до пільгового стажу період його роботи:

- з 10 вересня 1991 року по 18 квітня 1994 року у 9-му воєнізованому гірничорятувальному загоні Державної воєнізованої гірничорятувальної служби у вугільній промисловості;

- з 06 жовтня 2004 року по 31 березня 2009 року у 2-му воєнізованому гірничорятувальному загоні Державної воєнізованої гірничорятувальної служби у вугільній промисловості.

Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області починаючи з 01 березня 2017 року перерахувати позивачу пенсію на пільгових умовах відповідно до Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» та виплатити на користь ОСОБА_1 недоотриману ним частину пенсії.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що дії відповідача щодо незарахування до пільгового стажу позивача періодів його роботи з 10 вересня 1991 року по 18 квітня 1994 року у 9-му воєнізованому гірничорятувальному загоні Державної воєнізованої гірничорятувальної служби у вугільній промисловості та з 06 жовтня 2004 року по 31 беерзня 2009 року у 2-му воєнізованому гірничорятувальному загоні Державної воєнізованої гірничорятувальної служби у вугільній промисловості та неперерахунку пенсії позивача відповідно до Закону України "Про підвищення престижності шахтарської праці" лише з підстав того, що уточнююча довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 8 від 14 січня 2015 року (видана 2-им воєнізованим гірничорятувальним загоном Державної воєнізованої гірничорятувальної служби у вугільній промисловості), видана підприємством, яке знаходиться на тимчасово непідконтрольній українській владі території, є протиправними, оскільки вказана обставина (захоплення незаконними озброєними формуваннями території, на якій розташоване підприємтсво) не може слугувати підставою порушення прав громадян України на пенсійне забезпечення.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, відповідач звернувся з касаційною скаргою до Вищого адміністративного суду України, в якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій і прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ ТА КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Касаційна скарга надійшла до суду 20 липня 2017 року.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі №423/1324/17, витребувано адміністративну справу та запропоновано сторонам надати заперечення на касаційну скаргу, однак розгляд справи цим судом не був закінчений.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 березня 2018 року для розгляду цієї справи визначено новий склад колегії суддів: суддя-доповідач Анцупова Т.О., судді Стародуб О.П., Кравчук В.М.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 червня 2019 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів, а саме: суддю-доповідача - Желєзного І.В., суддів: Берназюка Я.О., Саприкіну І.В.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17 липня 2019 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів, а саме: суддю-доповідача - Желєзного І.В., суддів: Берназюка Я.О., Шарапу В.М.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

Судами попередніх інстанцій, встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 27 лютого 2017 року звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення». До заяви позивач долучив довідку № 8 від 14 січня 2015 року, видану 2-им воєнізованим гірничорятувальним загоном Державної воєнізованої гірничорятувальної служби у вугільній промисловості, про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.

З 01 березня 2017 року позивачу призначено пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. «а» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Разом з тим, при призначенні позивачу пенсії, Управлінням до пільгового стажу не було зараховано період роботи у 2-му воєнізованому гірничорятувальному загоні з 10 вересня 1991 року по 18 квітня 1994 року, з 06 жовтня 2004 року по 31 березня 2009 року. Крім того, не було зараховано ні до загального, ні до пільгового стажу період проходження військової служби з 14 квітня 1985 року по 14 травня 1987 року та не було застосовано норми Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

22 березня 2017 року позивач звернувся до відповідача із заявою про зарахування йому до пільгового стажу періодів роботи з 10 веренся 1991 року по 18 квітня 1994 року, з 06 жовтня 2004 року по 31 березня 2009 року, періоду проходження військової служби з 14 квітня 1985 року по 14 травня 1987 року та здійснити перерахунок пенсії відповідно до Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці».

Відповідач, листом № 13/Ш-14 від 31 березня 2017 року повідомив позивача про відсутність підстав для проведення перерахунку пенсії, оскільки надана ним довідка про підтвердження наявного трудового стажу за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній за періоди роботи з 10 вересня 1991 року по 18 квітня 1994 року, та з 06 жовтня 2004 року по 31 березня 2009 року у 2-му воєнізованому гірничорятувальному загоні на посаді респіраторника не може бути прийнята Управлінням, так як підприємство знаходиться на тимчасово непідконтрольній українській владі території, визначеній розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади не здійснюють свої повноваження». Відповідно до Постанови КМУ від 07 листопада 2014 року № 595, з 01 грудня 2014 року будь-які запити, звернення, довідки чи інші документи, видані органами фонду або підприємствами, які непідконтрольні українській владі, вважаються недійсними та не можуть прийматися до розгляду. Відповідач також зазначив, що період проходження військової служби не зараховано до пільгового стажу роботи, оскільки у військовому квитку номер та дата наказу на звільнення (демобілізацію) в запас дописано іншою пастою, в звязку з чим Управлінням надіслано запит до центрального архіву Міністерства оборони Російської Федерації за № 1954/02 від 07 лютого 2017 року.

Позивач, вважаючи такі дії відповідача неправомірними, звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.

В ході розгляду справи суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що відповідач на підставі відповіді Міністерства оборони Російської Федерації від 31 березня 2017 року зарахував до пільгового стажу позивача період проходження ним військової служби з 01 травня 1985 року по 14 травня 2017 року та провів перерахунок пенсії з урахуванням цього періоду.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Касаційну скаргу відповідач обґрунтовує тим, що суди першої та апеляційної інстанцій, задовольняючи позовні вимоги, неправильно застосували норми матеріального права, оскільки відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 595 з 01 грудня 2014 року будь-які запити, звернення, довідки чи інші документи видані органами фонду або підприємствами, які непідконтрольні українській владі, вважаються недійсними та не можуть прийматися до розгляду. Крім того відповідач зазначає, що згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань підприємство "Другий воєнізований гірничорятувальний загін" перереєструвалось за адресою: м. Лисичанськ, вул. ім. В.Сосюри, 197. Управлінням було надіслано запит на вищезазначену адресу щодо надання довідок, які підтверджують пільговий характер роботи позивача. 03.05.2017 на адресу відповідача надійшла відповідь від вказаного підприємства, згідно з якою архіви "Другого воєнізованого гірничорятувального загону" залишились на непідконтрольній Україні території в м. Стаханові, у зв`язку з чим підтвердити стаж позивача підприємство не має можливості.

Від позивача 11 серпня 2017 року на адресу Вищого адміністративного суду України надійшли заперечення на касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області, в якому останній просив залишити оскаржувані відповідачем судові рішення без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка доводів учасників справи і висновків суду першої та апеляційної інстанції

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, а також виходячи з меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 341 КАС України, колегія суддів зазначає таке.

Згідно з положенням частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Зазначеним вимогам процесуального закону рішення судів попередніх інстанцій відповідають, а вимоги касаційної скарги є необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, у межах повноважень та способом, передбаченими Конституцією та законами України.

Норми матеріального права, в цій справі, суд застосовує в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин.

Пунктом «а» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи, працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

За відсутності стажу роботи, встановленого абзацом першим цього пункту, у період до 1 квітня 2024 року пенсія за віком на пільгових умовах призначається за наявності стажу роботи, зокрема, з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 21 року у чоловіків.

Відповідно до ст. 48 Кодексу законів про працю, ст. 62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка.

Як встановлено судами з трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 від 24 серпня 1987 року вбачається, що у період з 10 вересня 1991 року по 18 квітня 1994 року позивач працював у 9-му воєнізованому гірничорятувальному загоні на посаді респіраторника 3 взводу (запис № 10), а у період з 06 жовтня 2004 року по 31 березня 2009 року позивач працював у 2-му воєнізованому гірничорятувальному загоні 3 взводу також на посаді респіраторника (запис № 20).

Відповідно до наказу командира 9-го воєнізованого гірничорятувального загону від 23 жовтня 1995 року «За результатами проведення атестації робочих місць з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці» підтверджено право на пільги, передбачені законодавством України на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці у гірничорятувальних загонах за Списком № 1, розділу 1, підрозділу 5а, зокрема, за професією (посадою) «респіраторник», позиція - 1010600а-18029 (а.с. 10), а відповідно запису № 21 трудової книжки, 03 червня 2005 року проведено атестацію робочих місць, яким підтверджено право позивача на пенсію по Списку № 1 (а.с. 6-8).

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).

Відповідно до пункту 20 Порядку № 637, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

Згідно з уточнюючою довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній № 8 від 14 січня 2015 року, яка видана 2-м воєнізованим гірничорятувальним законом Державної Воєнізованої гірничорятувальної служби у вугільній промисловості позивач працював повний робочий день у 9-му воєнізованому гірничорятувальному загоні і у період з 10.09.1991 по 18.04.1994 року гірничорятувальні роботи в шахті за професією (посадою) «респіраторник», що передбачена Списком № 1, розд. 1, підрозділ 5, позиція 1010600а-18029 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.1994 № 162. У довідці також зазначено, що позивач, у період з 06.10.2004 по 31.03.2009 виконував гірничорятувальні роботи в шахті за професією (посадою) «респіраторник», що передбачена Списком № 1, розділом 1, підрозділ 5, позиція 1,5а відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 16.01.2003 № 36.

Що стосується доводів відповідача, викладених у запереченні на позов, в апеляційній та касаційній скаргах про те, що довідка, видана на тимчасово окупованій території не може бути взята до уваги, суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтованого виходили з того, що документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян, оскільки вказана обставина (захоплення незаконними озброєними формуваннями території, на якій розташоване підприємтсво) не може слугувати підставою порушення прав громадян України на пенсійне забезпечення, що відповідає правозастосовній практиці в частині застосування так званих "намібійських винятків" Міжнародного суду ООН.

У 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). "Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».

При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Відсутність у відповідача можливості здійснити перевірку відомостей на підприємстві, яке знаходиться на непідконтрольній українській владі території, не може бути підставою для відмови особі у реалізації наявного у нього права на пенсійне забезпечення

Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Тобто в розрізі даної справи та за умови підтвердження трудового стажу, як громадянин України, позивач наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних підстав.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 28 серпня 2018 року у справі № 175/4336/16-а, від 25 вересня 2018 року у справі №242/65/17.

За встановлених обставин, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, оскільки надані позивачем документи підтверджують його роботу у 9-му воєнізованому гірничорятувальному загоні Державної воєнізованої гірничорятувальної служби у вугільній промисловості з 10 вересня 1991 року по 18 квітня 1994 року та у 2-му воєнізованому гірничорятувальному загоні Державної воєнізованої гірничорятувальної служби у вугільній промисловості з 06 жовтня 2004 року по 31 березня 2009 року, а тому повинні бути зараховані до пільгового стажу роботи позивача, необхідного для призначення пенсії.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 22 жовтня 2018 року у справі № 235/2357/17.

Касаційна скарга не містить належних та обґрунтованих доводів, які б спростовували наведені висновки. У ній також не зазначено інших міркувань, які б не були предметом перевірки судів першої та апеляційної інстанцій та щодо яких не наведено мотивів відхилення такого аргументу.

Розглядаючи справу в касаційному порядку, Суд також враховує, що згідно з імперативними вимогами стаття 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги і на підставі встановлених фактичних обставин справи лише перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального та дотримання норм процесуального права.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

У відповідності до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

Враховуючи наведене, Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень і погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій у справі.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі є законними та обґрунтованими і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в оскаржених судових рішеннях повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення суду першої та апеляційної інстанцій, то відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Управління Пенсійного фонду України в Попаснянському районі Луганської області залишити без задоволення.

Постанову Попаснянського районного суду Луганської області від 01 червня 2017 року та ухвалу Донецького апеляційного адміністративного суду від 04 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий І. В. Желєзний

Судді: Я. О. Берназюк

В. М. Шарапа