Справа № 400/389/19
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2019-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2019 р.м. ОдесаСправа № 400/389/19

Головуючий в 1 інстанції: Біоносенко В.В. рішення суду першої інстанції прийнято у м. Миколаїв 25 квітня 2019 року

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

судді-доповідача: Яковлєва О.В.,

суддів Градовського Ю.М., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Головному управлінню Державної фіскальної служби у Миколаївській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 19 листопада 2018 року № Ф-75493-17.

Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2019 року задоволено позовні вимоги.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням відповідачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що позивач, маючи статус фізичної особи-підприємця та статус особи, що провадить незалежну професійну діяльність, зобов`язаний двічі сплачувати єдиний внесок.

Крім того, апелянт зазначає, що згідно наявного в матеріалах справи витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, позивач, як фізична особа-підприємець, крім діяльності у сфері права може займатись й іншими видами підприємницької діяльності, що не пов`язані з його правовою діяльністю.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 23 листопада 2012 року ОСОБА_1 зареєстрований фізичною особою-підприємцем, з основним видом діяльності - діяльність у сфері права та консультування з питань комерційної діяльності керування.

При цьому, позивач 23 листопада 2012 року взятий на облік в Управлінні ПФУ в Ленінському районі м. Миколаєва як платник єдиного внеску.

Крім того, 26 листопада 2012 року позивач взятий на облік платника податків, як фізична особа-підприємець.

Починаючи з 18 квітня 2013 року ФОП ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора).

Починаючи з 01 липня 2016 року ФОП ОСОБА_1 обрав спрощену систему оподаткування та є платником єдиного податку 3 групи, без найманих працівників.

При цьому, у період з 2017 року по 2018 рік ФОП ОСОБА_1 сплачував єдиний внесок та має переплату, у сумі 842,82 грн.

Проте, в листопаді 2018 року ГУ ДФС у Миколаївській області встановлено, що ОСОБА_1 сплачував єдиний внесок лише як фізична особа-підприємець і не сплачував єдиний внесок, як самозайнята особа - арбітражний керуючий, а тому 19 листопада 2018 року Головним управлінням ДФС у Миколаївській області винесено відносно ОСОБА_1 вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-75493-17 на суму 14 976,72 грн.

Не погоджуючись з отриманою вимогою позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

За наслідком встановлених обставин судом першої інстанції зроблено висновок про задоволення позовних вимог, так як у межах спірних правовідносин позивач не має обов`язку двічі сплачувати єдиний внесок, з чим погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, згідно пп.. 14.1.226 п.14.1 ст. 14 ПК України, самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.

Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб;

В свою чергу, Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Крім того, згідно п. 5 ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 7 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

Відповідно до пп. 4 п. 6.7 Порядку обліку платників податків і зборів, що затверджений наказом Міністерства фінансів України від 09 грудня 2011 року № 1588, якщо фізична особа зареєстрована як підприємець та при цьому така особа провадить незалежну професійну діяльність, така фізична особа обліковується у контролюючих органах як фізична особа - підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності.

У такому разі фізична особа зобов`язана подати особисто (надіслати рекомендованим листом з описом вкладення) або через уповноважену особу до контролюючого органу за місцем свого постійного проживання заяву за формою № 5-ОПП з позначкою «Зміни» та копію документа, що підтверджує право фізичної особи на провадження незалежної професійної діяльності, визначеного у підпункті 1 цього пункту.

При цьому, згідно п. 1 розділу ІІ Порядку обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що затверджений наказом Міністерства фінансів України від 24 листопада 2014 року № 1162, взяття на облік платників єдиного внеску, на яких поширюється дія ЗУ «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», здійснюється контролюючим органом за їх місцезнаходженням чи місцем проживання на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором згідно із Законом № 755, у день отримання зазначених відомостей контролюючим органом.

Згідно п. 1 та п. 2 розділу ІІІ Порядку обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, платники єдиного внеску, зазначені в пункті 5 частини першої статті 4 Закону № 2464, подають заяву за формою № 1-ЄСВ (додаток 1) протягом 10 календарних днів після державної реєстрації незалежної професійної діяльності у відповідному уповноваженому органі та отримання документа, що підтверджує право фізичної особи на ведення незалежної професійної діяльності.

Колегією суддів встановлено, що у межах спірних правовідносин позивачу донараховано зобов`язання зі сплати єдиного внеску, так як на думку податкового органу, позивач, маючи статус фізичної особи-підприємця, а також здійснюючи незалежну професійну діяльність арбітражного керуючого, зобов`язаний двічі сплачувати єдиний внесок.

В свою чергу, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів, з урахуванням вищевикладених положень ПК України, зазначає, що особа, яка одночасно здійснює незалежну професійну діяльність та є фізичною особою-підприємцем, підлягає взяттю на облік лише як фізична особа-підприємець з ознакою провадження незалежної професійної діяльності.

В даному випадку, із зібраних матеріалів у справі вбачається, що позивач має статус фізичної особи-підприємця з ознакою провадження незалежної професійної діяльності, перебуває на обліку в податковому органі, а також обрав спрощену систему оподаткування.

При цьому, із зібраних матеріалів у справі вбачається, що позивачем сплачено у 2017 та 2018 роках єдиний внесок у встановленому ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» розмірі для фізичних осіб-підприємців.

Крім того, податковим органом також не заперечується, що позивачем у повному обсязі сплачено єдиний внесок, розрахований для нього у спірному періоді, як для фізичної особи-підприємця, яка обрала спрощену систему оподаткування.

Між тим, колегія суддів зазначає, що вищевказаними положеннями ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», починаючи з 01 січня 2017 року, визначено самостійну базу нарахування єдиного внеску для осіб, які провадять незалежну професійну діяльність.

При цьому, з аналізу вищевказаних положень ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» вбачається, що законодавцем розмежовано фізичних осіб-підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, у якості платників єдиного внеску.

Крім того, як вірно зазначено судом першої інстанції, законодавцем встановлено різний порядок взяття на облік, як платників єдиного внеску, фізичних осіб-підприємців та осіб, які провадять незалежну професійну діяльність.

Між тим, чинним законодавством не врегульовано порядок обліку та сплати єдиного внеску фізичними особами-підприємцями з ознакою провадження незалежної професійної діяльності, зокрема, положеннями ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

В свою чергу, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що єдиною метою збору єдиного внеску є забезпечення захисту, у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

В даному випадку, позивач, як самозайнята особа, яка сплачує за себе єдиний внесок, вважається застрахованою особою, у розумінні положень ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а тому повторна сплата за себе єдиного внеску позивачем, на думку колегії суддів, суперечитиме самій меті ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а також матиме ознаки надмірного тягаря для особи.

Крім того, як вірно зазначено судом першої інстанції, позивач окремо не реєструвався платником єдиного внеску, як особа, яка провадять незалежну професійну діяльність, а тому також не має обов`язку сплачувати єдиний внесок, як особа, яка провадять незалежну професійну діяльність.

Враховуючи вищевикладене судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2019 року - без змін.

Судові витрати, а саме сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Головне управління Державної фіскальної служби у Миколаївській області.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя Яковлєв О.В.
Судді Градовський Ю.М. Крусян А.В.