Справа № 1.380.2019.001513
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2019-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2019 рокуЛьвів№ 857/6462/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Шинкар Т.І., Коваля Р.Й.,

за участі секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 травня 2019 року (головуючого судді Коморного О.І. ухвалене у відкритому судовому засіданні о 13 год. 07 хв. в м. Львів повний текст рішення складено 03.05.2019) у справі №1.380.2019.001513 за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про визнання протиправними дій ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 01.04.2019 звернулася в суд з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області в якому просить визнати протиправними дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області щодо винесення постанови від 06.03.2019 р. про стягнення у межах виконавчого провадження ВП № 53190271 на користь держави виконавчого збору з ОСОБА_1 у сумі 958922,82 грн., визнати протиправними дії державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області щодо винесення постанови від 13.03.2019 р. про відкриття виконавчого провадження ВП № 58610616 про виконання постанови, виданої 06.03.2019 р. Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору у сумі 958922,82 грн., визнати протиправною і скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 06.03.2019 р. про стягнення у межах виконавчого провадження ВП № 53190271 на користь держави виконавчого збору з ОСОБА_1 у сумі 958922,82 грн., визнати протиправною і скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 13.03.2019 р. про відкриття виконавчого провадження ВП № 58610616 по виконанню постанови, виданої 06.03.2019 р. Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору у сумі 958922,82 грн., визнати протиправною і скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про арешт майна боржника у межах виконавчого провадження ВП № 58610722 від 15.03.2019 р., визнати протиправною і скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про арешт коштів боржника у межах виконавчого провадження ВП № 58610722 від 15.03.2019 р.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 03 травня 2019 року позов задоволено повністю.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області подав апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечує проти її задоволення посилаючись на безпідставність викладених у ній доводів і просить оскаржуване рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Сторони в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку, визначеному статтею 268 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Згідно з частини 3 статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

В порядку статті 230 КАС України секретарем судового засідання забезпечено ведення протоколу судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що між Державною інноваційною фінансово-кредитною установою, як Кредитором, та ТзОВ «Компанія «Західбудінвест», як Позичальником) 25.10.2007 укладено договір № 07-0010/К про надання кредиту (надалі - Договір про надання кредиту, Основний договір), згідно якого Кредитор зобов`язався надати Позичальнику кредит в сумі 50000000,00 грн. до 31.12.2012 p., а Позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити 7% річних за користування кредитом (том 1, аркуші справи 24-28).

З метою часткового забезпечення зобов`язань ТзОВ «Компанія «Західбудінвест» за Договором про надання кредиту 08.04.2010, між Державною інноваційною фінансово-кредитною установою, як Іпотекодержателем, та ОСОБА_1 , укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коваленко О.М. зареєстровим № 607 (надалі - Іпотечний договір), за умовами якого в порядку та на умовах, визначених цим договором та чинним в Україні законодавством Іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником (ТзОВ «Компанія «Західбудінвест») своїх обов`язків за Основним договором одержати задоволення за рахунок предмета іпотеки - земельної ділянки загальною площею 1,1000 гектарів, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, кадастровий номер: НОМЕР_1 , що належить майновому поручителю ( ОСОБА_1 ) на праві власності, переважно перед іншими кредиторами (том 1, аркуші справи 29-30).

Як визначено сторонами у пункті 1.6. Іпотечного договору, вартість предмета іпотеки становить 6732880,00 грн.

Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ємець К.Є. вчинено 04.10.2011 виконавчий напис № 3234, яким запропоновано звернути стягнення на земельну ділянку загальною площею 1,1000 гектарів, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, кадастровий номер: НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , податковий номер: НОМЕР_2 , місце роботи - не відомо, на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_3 , що виданий управлінням земельних ресурсів у Києво-Святошинському районі на підставі розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації № 1144 від 10.09.2009 р. (том 1 аркуш справи 31).

У вказаному Виконавчому написі нотаріуса зазначене нерухоме майно - земельна ділянка, загальною площею 1, 1000 гектарів, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, на підставі договору іпотеки, посвідченого 08.04.2010 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коваленко О.М. за реєстровим № 607, боржником за яким є Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Західбудінвест», податковий номер 33419424, місцезнаходження: 79008, Україна, Львівська область, м. Львів, проспект Свободи, 26, передане в іпотеку Державній інноваційній фінансово-кредитній установі, адреса: 01601, м. Київ, вул. Б. Хмельницького, буд. 65-Б, податковий номер 00041467, п/р НОМЕР_4 в AT (публ.) «Український банк реконструкції та розвитку» м. Києва,МФО 380883, строк платежу за яким настав 31.07.2011. За рахунок коштів, отриманих від реалізації земельної ділянки, загальною площею 1,1000 гектарів, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, запропоновано задовольнити вимоги Державної інноваційної фінансово-кредитної установи у розмірі: 5405405,44 грн. - заборгованість по основному боргу за період з 01.04.2011 по 31.07.2011; 1169863,00 заборгованість по нарахованих відсотках (7%) за користування кредитними коштами за період з 01.04.2011 по 31.07.2011; 1547753,94 грн. пеня, що нарахована в період з 01.04.2011 по 31.07.2011; 299 565, 28 грн. - 3% річних, що нараховані в період з 01.04.2011 по 31.07.2011; 1 071 697, 73 грн. - збитки від інфляції в період з 01.03.2011 по 31.07.2011. Загальна сума заборгованості - 9 494 285, 39 грн., а також відшкодування витрат фінансово-кредитної установи по отриманню виконавчого напису - на суму таких витрат, що становить 94942,85 грн., що разом становить 9 589 228, 24 грн.

Постановою головного державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області ВП №29359449 від 20.10.2011 відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого напису №3234 від 04.10.2011 (том 1 аркуші справи 62-64).

Постановою головного державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Львівській області про закриття виконавчого провадження ВП №29359449 від 04.11.2011 виконавче провадження про примусове виконання виконавчого напису №3234 від 04.10.2011 закінчено з підстав необхідності скерування виконавчого документа за місцезнаходженням майна боржника у підрозділ примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області (том 1 аркуші справи 72-74).

Постановою головного державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області ВП №29927943 від 18.11.2011 відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого напису №3234 від 04.10.2011 (том 1 аркуші справи 67-69).

Постановою про закінчення виконавчого провадження ВП № 53190271 від 06.03.2019 по виконанню виконавчого напису №3234 від 04.10.2011 виконавче провадження закінчено з тих підстав, що в ході провадження виконавчих дій, державним виконавцем описано та передано на примусову реалізацію нерухоме майно, а саме: земельну ділянку загальною площею 1,1000 гектарів, кадастровий номер: НОМЕР_1 , цільове призначення - для ведення індивідуального садівництва, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, через систему електронних торгів арештованого майна (СЕТАМ). Оскільки по даному майну торги тричі не відбувалися на підставі відсутності допущених учасників торгів, враховуючи лист голови правління Державної інноваційної фінансово-кредитної установи № 16-52/19 від 25.01.2019 про залишення за стягувачем нереалізованого майна за початковою ціною, визначеною на початок проведення третіх електронних торгів, стягувачу передано в рахунок погашення боргу таку земельну ділянку на підставі постанови та акту про передачу майна від 04.02.2019 р. (том 1 аркуші справи 54-59).

Постановою про відкриття виконавчого провадження ВП № 58610616 від 13.03.2019 відкрито виконавче провадження з виконання постанови № 53190271, виданої 06.03.2019 Відділом примусового виконанння рішень УДВС ГТУЮ в Київській області про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору у сумі 958922,82 грн. (том 1 аркуш справи 19).

Постановою про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження ВП № 53190271 від 06.03.2019 з ОСОБА_1 стягнуто 1500,00 грн. витрат на проведення виконавчих дій (том 1 аркуш справи 20).

Постановою про відкриття виконавчого провадження ВП № 58610722 від 13.03.2019 відкрито виконавче провадження з виконання постанови ВП № 53190271 від 06.03.2019 про стягнення з ОСОБА_1 1 500,00 грн. витрат на проведення виконавчих дій (том 1 аркуш справи 21).

Постановою про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження ВП №58610722 від 13.03.2019 при примусовому виконанні постанови №53190271 про стягнення з ОСОБА_1 витрат на проведення виконавчих дій у сумі 1500 грн., відповідачем об`єднано виконавчі провадження №58610616, 58610772 у зведене виконавче провадження №58618806 ( том 1 аркуш справи 37).

Постановою про арешт коштів боржника ВП 58610722 від 15.03.2019 винесеною при примусовому виконанні постанови №53190271 від 06.03.2019 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору у сумі 958922,82 грн. та постанови №53190271 від 06.03.2019 про стягнення з ОСОБА_1 витрат на проведення виконавчих дій у сумі 1500 грн. накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках позивача у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 960422,82 грн. (том 1 аркуш справи 33).

Постановою про арешт майна боржника ВП 58610722 від 15.03.2019 винесеною при примусовому виконанні постанови №53190271 від 06.03.2019 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави виконавчого збору у сумі 958922,82 грн. та постанови №53190271 від 06.03.2019 про стягнення з ОСОБА_1 витрат на проведення виконавчих дій у сумі 1500 грн. накладено арешт на все майно, що належить боржнику (том 1 аркуш справи 34).

Витрати виконавчого провадження згідно постанови ВП № 53190271 від 06.03.2019 в сумі 1 500,00 грн. позивачем сплачено самостійно, що підтверджується квитанцією від 29.03.2019 ( том 1 аркуш справи 60).

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційні скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (від 2 червня 2016 року № 1404-VIII у редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження згідно статті 2 Закону № 1404-VIII здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

У відповідності до пункту 3 частини 1 статті 3 Закону № 1404-VIII відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню виконавчих написів нотаріусів.

Згідно з частиною 1 статті 5 Закону № 1404-VIII примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Аналогічні правові норми були закріплені у Законі України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV, який був чинним на час відкриття виконавчого провадження ВП № 53190271 по виконанню виконавчого напису нотаріуса порядок прийняття виконавчого документа до виконання та дії які при цьому повинен здійснити державний виконавець визначалися статтею 25 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999.

Відповідно до статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999 р. (в редакції чинній на момент прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 53190271) державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п`ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

Відповідно до частини 1 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999 (в редакції чинній на момент прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 53190271) у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною 2 статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Згідно з частиною 1 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999 (в редакції чинній на момент прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 53190271) у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 27 Закону № 1404-VIII (у чинній редакції) виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Частиною 2 статті 27 Закону № 1404-VIII (у чинній редакції) визначено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.

З урахуванням викладеного, виконавчий збір є санкцією майнового характеру, яка накладається за відмову боржника в добровільному порядку виконати вимоги виконавчого документа.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалюючи постанову про відкриття виконавчого провадження № 58610616 від 13 березня 2019 року та розраховуючи розмір виконавчого збору, державний виконавець виходив з приписів статей 26,27 Закону 1404-VIII.

Судом встановлено, що у спірних правовідносинах вимогами виконавчого документа передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на земельну ділянку загальною площею 1,1000 гектарів, кадастровий номер: НОМЕР_1 , цільове призначення - для ведення індивідуального садівництва, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, що належала позивачеві на праві власності.

Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до частини 7 статті 51 Закону України «Про виконавче провадження» (у чинній редакції, аналогічні положення діяли на час відкриття виконавчого провадження ВП № 53190271 та проведення торгів) здійснюється виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, згідно з частиною 1 статті 41 Закону України «Про іпотеку» проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що реалізація заставленого майна позивача могла бути проведена виключно органами державної виконавчої служби, як це визначено Законами України «Про виконавче провадження» (в редакціях №606-XIV від 21.04.1999 та №1404-VIII від 02.06.2016), «Про іпотеку», що виключало можливість для позивача добровільно виконати вимоги виконавчого документу.

Також позивач не виступав основним боржником за Договором про надання кредиту між Державною інноваційною фінансово-кредитною установою, як Кредитором, та ТзОВ «Компанія «Західбудінвест», а виступав майновим поручителем щодо часткового виконання зобов`язань ТзОВ «Компанія «Західбудінвест».

Згідно статті 1 Закону України «Про іпотеку» від 05.06.2003 №898-IV (далі - Закон №898-IV) іпотекодавець - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов`язання або зобов`язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель; майновий поручитель - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов`язання іншої особи-боржника.

Згідно долучених договорів, позивач не була позичальником за Договором про надання кредиту, а мала правовий статус майнового поручителя, як особи, що передала належне їй на праві власності майно в іпотеку, для забезпечення виконання зобов`язання іншої особи.

Вартість предмета іпотеки відповідно до статті 5 Закону №898-IV визначається за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або шляхом проведення оцінки предмета іпотеки відповідним суб`єктом оціночної діяльності у випадках, встановлених законом або договором.

Відповідно до частини 1 статті 11 Закону №898-IV, майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов`язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

Отже, майновий поручитель несе відповідальність перед боржником виключно в межах вартості предмета іпотеки, що у свою чергу, визначається угодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем.

Враховуючи, що предметом виконання за виконавчим написом є звернення стягнення на майно за договором іпотеки, яке сторони згідно Іпотечного договору оцінили в 6732880,00 грн. (том 1 аркуш справи 29), а фактично таке майно передане стягувачу за початковою ціною, визначеною на початок проведення третіх електронних торгів - 2 463 846,00 грн., а постанова про стягнення з позивача, як боржника у виконавчому провадженні ВП № 53190271, виконавчого збору в сумі 958922,82 грн. перевищує 10 % вартості майна боржника, а тому сума стягнення виконавчого збору не відповідає вимогам закону. Така позиція суду узгоджується з висновками, викладеними в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 03.03.2016 справа № К/800/8424/15.

Колегія суддів вважає, що скаржником не дотримано вимоги статті 27 Закону № 1404-VIII при винесенні 06.03.2019 постанови про стягнення виконавчого збору відносно врахування при визначенні розміру виконавчого збору вартості майна боржника, яке підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом на яке звертається стягнення, оскільки виконавчий збір визначено не в межах обумовленої у договорі вартості майна, переданого у іпотеку і яке є фактичним предметом виконавчого провадження, а виходячи з суми заборгованості боржника - ТзОВ «Компанія «Західбудінвест» (яку запропоновано погасити на підставі Виконавчого напису нотаріуса за рахунок коштів, отриманих від реалізації іпотечного майна) за відповідним Договором про надання кредиту, майновим поручителем якого був позивач. Проте позивач не брав на себе зобов`язання по погашенню всієї суми заборгованості ТзОВ «Компанія «Західбудінвест» чи то частини суми такої заборгованості, яка перевищує вартість його майна, наданого в іпотеку.

З урахуванням встановлених судом фактичних обставин справи та наведених норм законодавства колегія суддів дійшла висновку, що державним виконавцем протиправно визначено виконавчий збір в сумі 958922,82 грн., який підлягає стягненню з позивача, як боржника по виконавчому провадженню № 58610616, а тому постанова від 06.03.2019 в межах виконавчого провадження № 53190271 про стягнення з позивача виконавчого збору в сумі 958922,82 грн., як і постанова від 13.03.2019 про відкриття виконавчого провадження ВП № 58610616 з виконання постанови № 53190271 про стягнення з позивача виконавчого збору в сумі 958 922,82 грн., є протиправними та підлягають скасуванню.

Також з матеріалів справи судом встановлено, що в межах виконавчого провадження ВП № 58610722 (том 1 аркуш справи 21) виконувалася постанова № 53190271 від 06.03.2019 про стягнення з ОСОБА_1 витрат на проведення виконавчих дій у сумі 1500,00 грн., однак постановою від 15.03.2019 у межах ВП № 58610722 про арешт коштів боржника (том 1 аркуш справи 33) накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках позивача у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 960422,82 грн.

Відповідно до вказаної постанови, арешт у межах ВП № 58610722 з виконання постанови № 53190271 від 06.03.2019 про стягнення з ОСОБА_1 витрат на проведення виконавчих дій у сумі 1500,00 грн. накладався також з метою забезпечення виконання постанови про стягнення виконавчого збору, однак судом встановлено, що стягнення виконавчого збору в сумі 958922,82 грн. відбувається у межах іншого виконавчого провадження ВП № 58610616 (том 1 аркуш справи 19), а доводи апелянта щодо відсутності технічної можливості винесення постанови в межах зведеного виконавчого провадження є необгрунтованими, оскільки не спростовують відповідного порушення виконавців, адже у постанові від 13.03.2019 державний виконавець зазначив про об`єднання виконавчих проваджень № 58610616 та № 58610722 у зведене виконавче провадження № 58618806 (том 1 аркуш справи 37).

Отже з 13.03.2019 виконавче провадження № 58610722 об`єднане у зведене виконавче провадження № 58618806, відтак винесення 15.03.2019 (через два дні після об`єднання) у виконавчому провадженні № 58610722, (а не у зведеному № 58618806) постанови про арешт коштів від 15.03.2019 ВП № 58610722 та про арешт майна від 15.03.2019 ВП № 58610722 є протиправним.

В межах зведеного виконавчого провадження постанови про арешт майна та коштів боржника не виносилися, докази протилежного у справі відсутні.

Судом встановлено, що арешт майна у межах ВП № 58610722 (том 1 аркуш справи 34) з виконання постанови № 53190271 від 06.03.2019 про стягнення з ОСОБА_1 витрат на проведення виконавчих дій у сумі 1500,00 грн. та арешт коштів накладався 15 березня 2019 року і з метою забезпечення виконання також постанови про стягнення виконавчого збору, однак, стягнення виконавчого збору відбувається у межах іншого виконавчого провадження ВП № 58610616 (том 1 аркуш справи 16), яке з 13.03.2019 є також об`єднаним у зведене виконавче провадження № 58618806 (том 1 аркуш справи 37)

З урахуванням встановлених судом фактичних обставин справи та з огляду на встановлену протиправність постанов Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 06.03.2019 в межах виконавчого провадження № 53190271 про стягнення з позивача виконавчого збору в сумі 958922,82 грн. та від 13.03.2019 про відкриття виконавчого провадження ВП № 58610616 з виконання постанови № 53190271 про стягнення виконавчого збору в сумі 958922,82 грн., постанови Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 15.03.2019 у межах ВП № 58610722 про арешт майна боржника та від 15.03.2019 у межах ВП № 58610722 про арешт коштів боржника, з огляду на виявлені суперечностей в таких постановах вимогам Закону України «Про виконавче провадження» є також протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Таким чином, в адміністративному процесі, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень тягар доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, що можуть бути використані як докази у справі.

Відповідачем, не доведено правомірність обрахування суми виконавчого збору. Крім того, апеляційна скарга не містить обгрунтованих доводів на спростування висновків суду першої інстанції в частині задоволення позову.

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду постанови суду першої інстанції на підставі статті 139 КАС України у апеляційного суду немає.

Керуючись ст. ст. 268, 271, 272, 287, 308, 310, 316, 321, 322, 329 КАС України суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області - залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 03 травня 2019 року у справі №1.380.2019.001513 - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді Т.І. Шинкар

Р.Й. Коваль