Справа № 560/354/19
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2019-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/354/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Матущак В.В.

Суддя-доповідач - Залімський І. Г.

18 липня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Сушка О.О. Смілянця Е. С. ,

секретаря судового засідання: Сербин І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 квітня 2019 року (ухвалене у м. Хмельницькому 02 квітня 2019 року о 10:46, повний текст якого виготовлено 04 квітня 2019 року) у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Агрофірма ім. В.Д.Слободяна" до Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю "Агрофірма ім. В. Д. Слободяна" звернулося до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Хмельницькій області, в якому просить визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДФС у Хмельницькій області №43-50 від 09.01.2019.

Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 квітня 2019 року позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 квітня 2019 року скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неповного з`ясування обставин справи і, як наслідок, невірного вирішення справи та прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що податкову вимогу Головного управління ДФС у Хмельницькій області №43-50 від 09.01.2019 сформовано у зв`язку із наявністю у позивача податкового боргу за платежем податок на прибуток приватних підприємств. Відповідач вказав, що позивачем сплачені грошові зобов`язання, визначені контролюючим органом згідно податкового повідомлення-рішення від 10.12.2018 №, однак не сплачено пеню, нарахування якої відповідає вимогам пункту 129.1.1 статті 129 Податкового кодексу України.

Позивач не подав відзиву на апеляційну скаргу відповідача.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, просив вимоги, що в ній викладені, задовольнити.

Позивач в судове засідання повноважного представника не направив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Згідно ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Керуючись положеннями даної норми та враховуючи відсутність заперечень представника відповідача, колегія суддів вирішила провести розгляд справи за даної явки сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, посадовими особами ГУ ДФС у Хмельницькій області з 17.09.2018 по 22.10.2018 проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ "Агрофірма ім. В. Д. Слободяна" податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за додержанням якою покладено на контролюючі органи за період з 01.07.2015 по 50.06.2018, правильності нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2012 по 30.06.2018.

За результатами перевірки встановлено складено в акті від 29.10.2018 №1588/22-01-14-012/31646622.

На підставі акта перевірки від 29.10.2018 №1588/22-01-14-012/31646622 контролюючий орган прийняв податкове повідомлення-рішення від 10.12.2018 №, яким позивачеві збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств на загальну суму 474985,00 грн, з яких: 379988,00 грн - основного платежу та 94997,00 грн за штрафними (фінансовими) санкціями.

Зазначене податкове повідомлення-рішення вручене позивачеві 28.12.2018.

Згідно платіжного доручення від 03.01.2019 №12173 ТОВ "Агрофірма ім. В. Д. Слободяна" сплатило грошове зобов`язання, що визначене контролюючим органом згідно податкового повідомлення-рішення від 10.12.2018 № на загальну суму 474985,00 грн.

09.01.2019 Головне управління ДФС у Хмельницькій області сформувало та надіслало на адресу позивача податкову вимогу №43-50, згідно якої ТОВ "Агрофірма ім. В. Д. Слободяна" визначена сума податкового боргу (за платежем пеня) в розмірі 116657,36 грн.

Вважаючи податкову вимогу протиправною, позивач звернувся до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що статтею 129 ПК України не передбачено нарахування платнику податку пені за весь період заниження суми податкового зобов`язання у разі виявлення контролюючим органом такого заниження. Грошове зобов`язання, яке було визначено у податковому повідомленні-рішенні від 10.12.2018 № позивач сплатив у межах встановленого ст. 57 ПК України 10 денного терміну у повному обсязі, тому відсутні підстави для нарахування пені.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує викладене нижче.

Відповідно до частини 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 58.1 статті 58 ПК України контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення, якщо сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян) або якщо за результатами перевірки контролюючим органом встановлено факт:

- невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації;

- завищення розміру задекларованого від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованої платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу;

- заниження або завищення суми податкових зобов`язань, заявленої у податковій декларації, або суми податкового кредиту, заявленої у податковій декларації з податку на додану вартість, крім випадків, коли зазначене заниження або завищення враховано при винесенні інших податкових повідомлень-рішень за результатами перевірки.

Відповідно до підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Отже, підставою для формування податкової вимоги є наявність податкового боргу.

В даному випадку, підставою для формування податкової вимоги від 09.01.2019 №43-50, слугував висновок відповідача про наявність у позивача податкового боргу зі сплати пені в сумі 116657,36 грн, нарахованої за період несплати позивачем податкового зобов`язання, визначеного у податковому повідомленні-рішенні від 10.12.2018 №.

Згідно підпункту 14.162 пункту 14.1 статті 14 ПК України пеня це сума коштів у вигляді відсотків, нарахована на суму грошових зобов`язань у встановлених цим Кодексом випадках та не сплачена у встановлені законодавством строки.

Відповідно до підпункту 129.1. пункту 129.1 статті 129 ПК України нарахування пені при нарахуванні суми грошового зобов`язання, визначеного контролюючим органом за результатами податкової перевірки, розпочинається починаючи з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов`язання, визначеного цим Кодексом (у тому числі за період адміністративного та/або судового оскарження).

Нарахування пені закінчується у день зарахування коштів на відповідний рахунок органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів та/або в інших випадках погашення податкового боргу та/або грошових зобов`язань (підпункт 129.1. пункту 129.1 статті 129 ПК України).

Пунктом 57.3 статті 57 ПК України встановлено, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Встановлено, що грошове зобов`язання, нараховане ТОВ "Агрофірма ім. В. Д. Слободяна" у податковому повідомленні-рішенні від 10.12.2018 №, позивач сплатив в межах строку передбаченого пунктом 57.3 статті 57 ПК України. Тому, відсутні підстави вважати таке податкове зобов`язання податковим боргом.

Відповідно частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Правова позиція щодо застосування вказаних положень Податкового кодексу України до аналогічних правовідносин викладена в постанові Верховного Суду від 08.05.2018 у справі №822/2821/17.

Так, Верховний Суд зазначив, що системний аналіз положень пунктів 14.1.153, 14.1.175 та 14.162 пункту 14.1 статті 14 ПК України свідчить про те, що об`єктом нарахування пені є сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплачена платником податків у встановлений строк. Відтак, обов`язковими умовами нарахування пені є їх сукупність, а саме наявність у платника податку обов`язку по сплаті узгодженого грошового зобов`язання та порушення строків його сплати. Самого факту наявності узгодженого грошового зобов`язання, яке сплачене у встановлені Кодексом строки, недостатньо для нарахування пені, оскільки податковий орган впродовж всього розгляду справи доводить, що пеня застосована ним як фінансова санкція, а не як засіб забезпечення податкового зобов`язання.

Об`єктом нарахування пені є грошове зобов`язання визначене контролюючим органом згідно підпункту 54.3.2 пункту 54.3 статті 54 ПК України, яке за умовами пункту 57.3 статті 57 ПК України, платник податків зобов`язаний сплатити протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення - рішення.

Посилання відповідача на підпункт 129.1.1 пункту 129.1 статті 129 та підпункт 129.3.1 пункту 129.3 статті 129 Податкового кодексу України є необґрунтованими, адже дані норми регулюють початок нарахування та закінчення нарахування пені та застосовуються як додаткові норми при обчисленні пені за умови наявності підстав такого обчислення, не є самостійними нормами, які визначають підстави нарахування пені.

Нарахування платнику податку пені в разі визначення контролюючим органом суми грошового зобов`язання за результатами податкової перевірки починається з першого робочого дня, наступного за останнім днем граничного строку сплати платником податків податкового зобов`язання.

Отже, сплата узгодженої суми грошового зобов`язання у встановлений Кодексом строк виключає одну із умов нарахування пені, доводить відсутність складу податкового правопорушення, що унеможливлює прийняття позиції податкового органу про правомірність нарахування пені, правила обчислення якої встановлені статтею 129 ПК України та діють тільки за умов наявності підстав її нарахування.

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що нарахування відповідачем для ТОВ "Агрофірма ім. В. Д. Слободяна" пені в сумі 116657,36 грн не відповідає вимогам ПК України. Відповідно, непогашення вказаної пені не зумовлює виникнення у позивача податкового боргу та наявності у відповідача підстав для формування податкової вимоги від 09.01.2019 №43-50, що свідчить про протиправність на необхідність скасування оскаржуваної вимоги.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 02 квітня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 22 липня 2019 року.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Сушко О.О. Смілянець Е. С.