Справа № 1.380.2019.000172
Суддя: Москаль Ростислав Миколайович
Дата ухвалення: 2019-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.000172
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2019 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Москаля Р.М., за участі секретаря судового засідання Михалюк М.Ю., позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Павліша О.Р., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Львівській області, Державної казначейської служби України, за участі заступника начальника Головного управління ДФС у Львівській області Кресяка Василя Васильовича в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, стягнення моральної шкоди.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) 11.01.2019 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДФС у Львівській області (далі - ГУ ДФС у Львівській області, відповідач-1), Державної казначейської служби України (далі - Відповідач-2), про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 29.08.2018 № 1-1305 та №1-1305, стягнення моральної шкоди в розмірі 158528,15 грн. Оскарженими податковими повідомленнями-рішеннями позивачу визначені суми податкового зобов`язання з податку на майно (нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки) за 2017 рік в сумі 312,59 грн. та 997,56 грн. відповідно. Позивач стверджує, що у нього відсутній обов`язок сплачувати податок на нерухоме майно, оскільки оскаржені податкові повідомлення-рішення скеровані йому після 01.07.2018, тобто з порушенням встановленого пп.266.7.2 п.266.7 ст. 266 Податкового кодексу України (далі - ПК України) строку. Зазначає, що квартира АДРЕСА_1 перебуває в приватній спільній сумісній власності трьох осіб (позивача, його дружини та дочки) без поділу в натурі, а контролюючий орган не отримав згоду співвласників з приводу того, хто має бути визначений як платник податку, як того вимагає п. б) підпункту 266.1.2 пункту 266.1 статті 266 ПК України. Житловий будинок в смт . Голованівськ Кіровоградської області фактично непридатний до проживання, оскільки в ньому відсутнє водо-, газо-, електро-постачання, тому не може бути об`єктом справляння податку. Позивач вказує, що у зв`язку з безпідставним винесенням неправомірних податкових повідомлень-рішень та тривалою процедурою переписки з контролюючим органом йому спричинена моральна шкода, яку оцінює в 158528,15 грн.

Контролюючий орган заперечує щодо позову ОСОБА_1 з підстав, викладених у відзиві на адміністративний позов (а.с. 73-74). Вказує, що позивач є власником об`єктів житлової нерухомості, що відповідно до положень ПК України є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Щодо житлового будинку як об`єкта оподаткування представник відповідача пояснив, що контролюючий орган отримав інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, котрий знаходиться в смт. Голованівськ Кіровоградської області та у відомостях реєстру значиться як житловий будинок, об`єкт житлової нерухомості. Щодо об`єкту нерухомого майна, котрий знаходиться у Львові, то співвласники квартири АДРЕСА_1 не повідомили контролюючий орган про визначення за їх згодою платника податку на це нерухоме майно, тому податкове зобов`язання визначено співвласнику, який зазначений першим серед співвласників вказаного об`єкта житлової нерухомості.

Відповідач, Державна казначейська служба України, відзиву на позов не подав, участі представника в судовому засіданні не забезпечив.

Третя особа на стороні відповідача пояснення щодо позову ОСОБА_1 не подала.

Суд заслухав присутніх учасників справи, дослідив заяви по суті справи, долучені до матеріалів справи письмові докази та встановив такі фактичні обставини справи і відповідні їм правовідносини:

ОСОБА_1 (позивач), ОСОБА_2 (дружина позивача), ОСОБА_3 (дочка позивача) на праві приватної спільної сумісної власності володіють житловою квартирою площею 141,9 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серія НОМЕР_1 від 01.03.2013. Відомості про цей об`єкт житлової нерухомості та його власників внесені до Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що підтверджується витягом № 1611799 від 26.03.2013 (а.с. 53, 54).

ОСОБА_1 володіє на праві приватної власності житловим будинком площею 203,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серія НОМЕР_2 від 09.02.2014 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 17550051 від 09.02.2014 (а.с. 55, 56).

ГУ ДФС у Львівській області 19.04.2018 прийняло податкове повідомлення - рішення № 0, відповідно до якого визначило ОСОБА_1 суму податкового зобов`язання з податку на нерухоме майно за 2017 рік в розмірі 6251,83 грн. Це рішення позивач оскаржив в адміністративному порядку шляхом подання скарги від 07.08.2019 (а.с. 26-27). За наслідками розгляду скарги контролюючий орган встановив розбіжності між даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та АІС «Податковий блок», тому ГУ ДФС у Львівській області податкове повідомлення - рішення від 19.04.2019 №0 відкликало (а.с. 28, 29-30). На підставі уточнених даних про майно позивача контролюючий орган виніс два податкові повідомлення - рішення від 29.08.2019, відповідно до підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 ПК України та підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України визначив ОСОБА_1 суми податкового зобов`язання за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів житлової нерухомості» за 2017 рік:

- в сумі 312,59 грн. - до сплати в місцевий бюджет Голованівського району Кіровоградської області, рішення № 1-1305 (а.с.57);

- в сумі 997,59 грн. - в місцевий бюджет м. Львова (Франківський район), рішення № 1-1305 (а.с. 58).

На обґрунтування правильності нарахування податкового зобов`язання ГУ ДФС у Львівській області надало розрахунок та деталізований розрахунок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за 2017 рік по об`єктах оподаткування, що належать ОСОБА_1 (а.с. 76, 104).

Позивач оскаржив ці рішення в адміністративному порядку шляхом подання до ДФС України скарги від 10.10.2018 (а.с.24-25). ДФС України про результат розгляду цієї скарги повідомила позивача листом № 1668/К/99-99.11-02.01-14 від 26.10.2018. В листі ДФС України інформувала скаржника про те, що відповідно до пункту 4 розділу VІІІ Порядку оформлення і подання скарг платниками податків та їх розгляду контролюючими органами, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 21.10.2015 № 916 скаргу ОСОБА_1 залишено без розгляду з тих підстав, що платник податків раніше подав до контролюючого органу скаргу з цього самого питання (а.с. 29-30).

На підтвердження обґрунтованості прийнятих рішень та характеристик належних позивачу об`єктів нерухомого майна контролюючий орган надав відомості, використані при прийнятті оскаржених рішень. Так, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 141550930 (а.с. 77-78), ОСОБА_1 є власником:

- житлового будинку (наявний в Реєстрі опис: «об`єкт житлової нерухомості: Так»), що знаходиться по АДРЕСА_2 ; форма власності: приватна, розмір частки: « 1»;

- квартири (наявний в Реєстрі опис: «об`єкт житлової нерухомості: Так») АДРЕСА_1 ; форма/вид власності: приватна, спільна сумісна; розмір частки: « 1». Інші співвласники: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

30.05.2019 ОСОБА_1 звернувся до суду з клопотанням, просив надати йому термін до одного місяця для зібрання та представлення суду додаткових доказів.

20.06.2019 позивач надав суду копії акта обстеження матеріально-побутових умов проживання від 27.05.2019 та довідки № 1837, виданої 28.05.2019 виконавчим комітетом Голованівської селищної ради про те, що житловий будинок за адресою АДРЕСА_2 «не придатний у використанні, не введений в експлуатацію, а саме відсутнє водопостачання, електропостачання та газопостачання». На запитання суду ОСОБА_1 повідомив, що станом на дату судового розгляду справи не надавав контролюючому органу цих чи будь-яких інших документів щодо стану згаданого житлового будинку.

При прийнятті рішення суд керується такими правовими нормами:

Згідно з пунктом 1.1 статті 1 Податкового кодексу України (далі - ПК України) цей Кодекс регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Суд застосовує норми ПК України в редакції, що була чинною на дату виникнення спірних правовідносин.

01.01.2015 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28.12.2014 №71-VIII, яким шляхом викладення в новій редакції норм ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI введено податок на майно, що складається зокрема, і з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Відповідно до підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Як визначає п. б) підпункту 266.1.2 пункту 266.1 статті 266 ПК України якщо об`єкт житлової та/або нежитлової нерухомості перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділений в натурі, платником податку є одна з таких осіб-власників, визначена за їх згодою, якщо інше не встановлено судом.

Згідно з підпунктом 266.2.1 пункту 266.2. статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка. Не є об`єктом оподаткування, зокрема, житлова нерухомість непридатна для проживання, у тому числі у зв`язку з аварійним станом, визнана такою згідно з рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаної територіальної громади, що створена згідно із законом та перспективним планом формування територій громад (п. ґ) підпункту 266.2.2 пункту 266.2. статті 266 ПК України).

Базою оподаткування, згідно з підпунктом 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (п.п. 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України).

Пункт 266.4. статті 266 ПК України встановлює пільги із сплати податку. Так, база оподаткування об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності фізичної особи - платника податку, зменшується: а) для квартири/квартир незалежно від їх кількості - на 60 кв. метрів; б) для житлового будинку/будинків незалежно від їх кількості - на 120 кв. метрів; в) для різних типів об`єктів житлової нерухомості, в тому числі їх часток (у разі одночасного перебування у власності платника податку квартири/квартир та житлового будинку/будинків, у тому числі їх часток), - на 180 кв. метрів. Таке зменшення надається один раз за кожний базовий податковий (звітний) період (рік).

Відповідно до підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.

Відповідно до п. в) підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості, за наявності у власності платника податку об`єктів житлової нерухомості різних видів, у тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпункту "в" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку.

Сума податку, обчислена з урахуванням підпунктів "б" і "в" цього підпункту, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об`єктів житлової нерухомості (п. г) підпункту 266.7.1 пункту 266.7 статті 266 ПК України).

Відповідно до підпункту 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його податкової адреси (місцем реєстрації) до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).

Згідно з підпунктом 266.6.1 пункту 266.6 статті 266 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Відповідно до пп. 266.7.3 ст. 266 ПК України платники податку мають право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу за місцем проживання (реєстрації) для проведення звірки даних щодо:

- об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності платника податку;

- розміру загальної площі об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності платника податку;

- права на користування пільгою із сплати податку;

- розміру ставки податку;

- нарахованої суми податку.

У разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, контролюючий орган за місцем проживання (реєстрації) платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Попереднє податкове повідомлення-рішення вважається скасованим (відкликаним).

Здійснюючи оцінку аргументів сторін та досліджених доказів суд, з метою вирішення цього спору, керується такими міркуваннями:

податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є видом місцевого податку на майно. Ставка податку встановлюється рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування. Обчисленя суми податку здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості.

Оцінюючи доводи позивача щодо протиправності податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС у Львівській області від 29.08.2018 № 1-1305 суд керується такими мотивами:

суд встановив, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на праві приватної спільної сумісної власності належить квартира площею 141,9 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Ухвалою Львівської міської ради № 664 від 14.07.2011 затверджено Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки (далі - Положення № 664). Ухвалою Львівської міської ради № 4269 від 29.01.2015 внесено зміни у додаток (Положення) до ухвали міської ради від 14.07.2011 № 664 "Про затвердження Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки", виклавши його у новій редакції. Згідно 6.1. Положення № 664 ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються у відсотках до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством України на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. м бази оподаткування. Ставка податку для об`єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб, встановлюється у розмірі: для квартири/квартир - 0,5 відсотка мінімальної заробітної плати.

01.01.2017 набув чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2017 році» від 20.12.2016 №1791-VIII, пунктом 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» якого установлено, що з 1 січня 2017 року до прийняття відповідним органом місцевого самоврядування рішення про встановлення ставок місцевих податків і зборів на 2017 рік відповідно до цього Закону, встановлені таким органом місцевого самоврядування ставки єдиного податку для платників першої групи, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та збору за місця для паркування транспортних засобів застосовуються з коефіцієнтом 0,5.

Відповідно до ухвали Львівської міської ради № 1469 від 09.02.2017 «Про внесення змін до ухвали міської ради від 14.07.2011 № 664 "Про затвердження Положення про податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки" внесене зміни в частині визначення ставки податку; встановлено, ставку податку для об`єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб, для квартири/квартир - 0,5 відсотка мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством України на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. м бази оподаткування. При цьому як встановлено у пункті 2 цієї ухвали, норми цієї ухвали застосовуються з 01.03.2017.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» від 21.12.2016 № 1801-VIІІ у 2017 році мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня становила 3200 гривень.

Таким чином, встановлена пунктом 6.1 Положення № 664 для об`єктів житлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб, яка для квартири/квартир становить 0,5 відсотка мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. м бази оподаткування, має застосовуватись із урахуванням коефіцієнту 0,5 (тобто за січень, лютий 2017 року), встановленого пунктом 3 розділу ІІ 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1791-VIII. Тобто, ставка податку за 1 кв. метр житлової нерухомості за січень, лютий 2017 року складає 8,00 грн., а з березня по грудень 2017 - 0,5 відсотка мінімальної заробітної плати, що становить 16 грн.

На обґрунтування доводів заявленого позову ОСОБА_1 покликається на те, що житлова квартира знаходиться в приватній спільній сумісній власності трьох осіб без поділу в натурі, а контролюючий орган не отримав від власників згоду щодо того, хто із них має бути визначений як платник податку за цей об`єкт.

На запитання суду ОСОБА_1 повідомив, що: - станом на дату розгляду справи співвласники ще не визначилися, хто з них є платником податку на майно щодо цієї квартири; - після отримання податкового повідомлення - рішення співвласники не зверталися до контролюючого органу про уточнення того з них, хто має бути платником податку на майно щодо цього об`єкта оподаткування.

Оцінюючи ці обставини, суд керується такими міркуваннями:

відповідно до ст.ст. 13, 67 Конституції України власність зобов`язує, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом. Податок на майно запроваджений в ПК України з 2015 року. Отже, житлова квартира, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , є об`єктом оподаткування починаючи з 2015 року, а питання щодо необхідності визначення співвласниками цієї квартири одного з них платником податку на майно не було для сім`ї позивача несподіваним чи нагальним питанням. Суд приймає як адекватні пояснення представника відповідача про те, що за відсутності заяви співвласників контролюючий орган визначив податкове зобов`язання тому співвласнику, який першим зазначений у Реєстрі як власник квартири. Поряд з цим суд враховує, що ОСОБА_1 вправі звернутися до контролюючого органу в порядку пп. 266.7.3 ст. 266 ПК України та надати заяву співвласників квартири про визначення іншого співвласника платником податку на майно, що матиме наслідком відкликання адресованого йому податкового повідомлення рішення. Оскільки ОСОБА_1 таких дій не вчинив, суд сприймає його процесуальну позицію як таку, що спрямована на ухилення від сплати податку на майно, тому відхиляє його доводи як такі, що не ґрунтуються на законі.

Оцінюючі доводи позивача щодо протиправності податкового повідомлення-рішення ГУ ДФС у Львівській області від 29.08.2018 № 1-1305 суд керується такими мотивами:

рішенням Голованівської селищної ради № 150 від 20.03.2017 «Про внесення змін до рішення селищної ради від 07.07.2016 № 78 «Про встановлення податків і зборів на території Голованівської селищної ради» встановлено на території Голованівської селищної ради податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки для об`єктів житлової нерухомості для фізичних осіб в розмірі: 0,1 % до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року за 1 кв.м. бази оподаткування, тобто 3,2 грн.

Підпункт 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України визначає, що база оподаткування об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Суд враховує, що для визначення бази оподаткування об`єкта нерухомості відповідач використав дані Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 77-78), відповідно до яких будинок АДРЕСА_2 значиться як об`єкт нерухомого майна - «житловий будинок, об`єкт житлової нерухомості», площа становить 203,80 кв.м. Такі ж відомості про цей об`єкт нерухомого майна містяться в представлених ОСОБА_1 документах - свідоцтві про право власності від 09.02.2014 та витязі з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09.02.2017 № 17550051. З огляду на це суд вважає, що контролюючий орган правомірно визначив суму податкового зобов`язання за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на цей об`єкт житлової нерухомості.

Позивач стверджує, що цей будинок не є об`єктом справляння податку, оскільки не придатний для проживання, в ньому відсутнє водо-, газо- електропостачання. За зверненням позивача Голованівська селищна рада в травні 2019 року провела обстеження матеріально-побутових умов проживання, про що склала акт від 27.05.2019, а також видала ОСОБА_1 довідку № 1837 від 28.05.2019 про те, що житловий будинок за адресою АДРЕСА_2 не придатний у використанні та не введений в експлуатацію, в ньому відсутнє водопостачання, електропостачання, газопостачання. Отже, позивач звернувся до органу місцевого самоврядування щодо обстеження стану житлового будинку по АДРЕСА_2 вже після звернення до суду.

Суд враховує, що станом як на дату прийняття податкового повідомлення-рішення, так і станом на дату подання ОСОБА_1 цього позову до суду:

- в розпорядженні контролюючого органу не було документів, що могли б свідчити про непридатність будинку для проживання;

- ОСОБА_1 не звертався до контролюючого органу в порядку пп. 266.7.3. пункту 266.7 статті 266 ПК України для проведення звірки даних щодо цього об`єкта житлової нерухомості, відповідних документів щодо стану будинку не представляв;

- ОСОБА_1 не володів документами, що можуть бути підставою для визнання житлового будинку непридатним для проживання.

Отже, доводи позивача щодо протиправності рішення контролюючого органу з мотивів неврахування стану будинку є голослівними та такими, що не заслуговують на увагу. Суд встановив, що при прийнятті податкового повідомлення-рішення від 29.08.2018 № 1-1305 ГУ ДФС у Львівській області використало визначені ПК України джерела податкової інформації про об`єкти оподаткування податком на майно, діяло в межах повноважень та спосіб, визначені ПК України, тому підстав для скасування цього податкового повідомлення - рішення немає.

Суд переконаний, що платник податку повинен був діяти добросовісно та у випадку необхідності (як у цій справі) звернутися до контролюючого органу про проведення звірки щодо об`єктів оподаткування податком на майно, надавши для огляду оригінали правовстановлюючих та інших документів, як це передбачено пп. 266.7.3 ст. 266 ПК України. Зал судового засідання не є місцем для проведення такої звірки, а суддя не підміняє інспектора органу ДФС, що адмініструє відповідний вид податку. Тому платнику податків слід спершу надати всі необхідні документи та відомості про належні йому об`єкти оподаткування податком на майно контролюючому органу, і лише у випадку незгоди з прийнятими за наслідками вивчення таких документів рішеннями звертатися до суду за захистом своїх прав.

Суд перевірив наданий контролюючим органом розрахунок податку на нерухоме майно та не встановив арифметичних чи логічних помилок, що могли б бути підставою для скасування рішень.

Щодо аргументів позивача про те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті 29.08.2018 та надіслані після 1 липня року, що настає за базовим податковим (завітним) періодом (роком), тобто з порушенням встановлених підпунктом 266.7.2. пункту 266.7. статті 266 ПК України строків суд зауважує таке:

суд враховує те, що за своєю суттю податкове повідомлення-рішення є письмовим повідомленням контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності (пп. 14.1.157 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України). Прийняття та направлення податкового повідомлення-рішення платникові податку після 01 липня року в цій ситуації зумовлене винесенням цих рішень в процедурі адміністративного оскарження рішення від 28.04.2019. Окрім того, відповідно до підпункту 266.10.1 пункту 266.10. статті 266 ПК України визначене контролюючим органом податкове зобов`язання слід сплатити протягом 60 днів з дня вручення рішення, тому у випадку невчасного надіслання рішення це має наслідком відстрочення сплати податкових зобов`язань, також звільнення від відповідальності (штраф, пеня) за несвоєчасну сплату податку, як це передбачає пп. 266.10.2 ст. 266 ПК України; водночас ця обставина не звільняє платника податку від обов`язку сплатити суму податкового зобов`язання, визначеного у рішенні.

Підсумовуючи свої висновки суд вважає, що оскаржені податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області відповідають критеріям, визначеними частиною другою статті 2 КАС України, серед іншого прийняті обґрунтовано та в межах повноважень, на підставі та у спосіб, що визначений ПК України. Тому позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 29.08.2018 № 1-1305 та № 1-1305 є безпідставними та не підлягають до задоволення. З огляду на висновок суду по суті спору, похідні позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 158528,15 грн. також не підлягають задоволенню.

Питання про розподіл судових витрат за приписами статті 139 КАС України суд не вирішує, оскільки позивач згідно з пунктом 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, а відповідач не надав доказів понесення ним судових витрат.

Керуючись ст.ст. 19-20, 22, 25-26, 90, 139, 229, 241-246, 250, 251, 255, 295, пп. 15.5 п.15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

в задоволенні позову відмовити повністю.

Судові витрати не розподіляти.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту. Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який постановив рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 24.07.2019.

Суддя Москаль Р.М.