Справа № 480/2063/19
Суддя: Н.В. Савицька
Дата ухвалення: 2019-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 липня 2019 р. Справа № 480/2063/19
Сумський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Савицької Н.В., розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України та просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Міністерства оборони України щодо відмови йому в нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги як інваліду ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС;
- визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України в частині відмови в призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду ІІ групи загального захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, оформлене протоколом комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 25.01.2019;
- поновити строк на призначення та виплату грошової компенсації, так як він пропущений у зв`язку з хворобою;
- зобов`язати відповідача призначити та виплатити одноразову грошову допомогу в розмірі, кратному 90 прожиткових мінімумів на працездатну особу станом на 01.01.2019, за шкоду, заподіяну здоров`ю, із встановленням ІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 12.01.1990 по 16.04.1990 був призваний на спеціальні військові збори та знаходився на виконанні службового завдання з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. 05.08.2017 позивачу встановлена ІІ група інвалідності, яка пов`язана з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, у зв`язку з чим позивач звернувся до Міністерства оборони України із заявою про виплату одноразової грошової допомоги відповідно до ч. 2 ст. 16 Закону України "Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", однак відповідач відмовив йому в призначенні такої допомоги.
Ухвалою суду від 27.06.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
18.07.2019 відповідач надіслав до суду відзив на позов (а.с. 63-66), у якому зазначив, що враховуючи те, що позивач був призваний на спеціальні збори з 12.01.1990 по 16.04.1990 як військовозобов`язаний, а не військовослужбовець, а також те, що інвалідність позивачу була встановлена в 2017 році, тобто понад тримісячний строк після закінчення зборів, то позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги. Вважає, що дії Міністерства оборони України є правомірними та законними, а тому позовні вимоги є безпідставними.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 12.01.1990 по 16.04.1990 був призваний на спеціальні військові збори та знаходився на виконанні службового завдання у військовій частині № НОМЕР_1 з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджуються копіями військового квитка (а.с. 23-29), архівної довідки Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 30.01.2015 № 14.01-28/626/06 (а.с. 16), довідки військової частини від 17.04.1990 № 477 (а.с. 15), посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с. 22). При виконанні обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС позивач отримав дозу опромінення 4,896 бер (а.с. 16).
Відповідно до копії витягу з протоколу Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 14.06.2017 № 1704 (а.с. 8) захворювання колишнього військовослужбовця ОСОБА_1 , 1958 року народження: "Гостре порушення мозкового кровообігу за геморагічним типом від 17.05.2017 (внутрішньомозковий крововилив у правий таламус) із помірним лівобічним геміпарезом, легким підкірковим гіперкінетичним синдромом лівих кінцівок на фоні артеріальної гіпертензії ІІ ст., ризик 4, церебрального атеросклерозу. Дисциркуляторна енцефалопатія ІІ ст. із лікворо-динамічними порушеннями, помірним вестибуло-атактичним синдромом, помірним астено-цефалгічним синдромом. Гіпертонічна хвороба ІІ ст.", що підтверджено записами в амбулаторній картці, виписними епікризами та іншими медичними документами, - захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Згідно з копією довідки до акта огляду МСЕК від 05.08.2017 серії 12 ААА № 669625 (а.с. 13) за результатами первинного огляду позивачу встановлено безстроково ІІ групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, позивач визнаний непрацездатним.
06.09.2017 Департамент соціального захисту населення Сумської міської ради позивачу видав посвідчення інваліда 2 групи (ветерана війни-інваліда війни) серії НОМЕР_2 (а.с. 21).
Позивач, вважаючи, що він має право на отримання одноразової грошової допомоги звернувся до Міністерства оборони України із заявою, в якій просив призначити одноразову грошову допомогу у зв`язку з інвалідністю ІІ групи захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби на Чорнобильській АЕС. До заяви були додано всі необхідні документи.
Рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, яке оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 25.01.2019 № 6 (пункт 47) позивачеві відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 , який брав участь у зборах з ліквідації аварії на ЧАЕС в 1990 році, мав статус військовозобов`язаного, а не військовослужбовця. Згідно з п. 6 ч. 2 ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога призначається військовозобов`язаним у разі встановлення інвалідності, що настала внаслідок поранення, заподіяного при виконанні обов`язків військової служби або не пізніше ніж через три місяці після закінчення зборів, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження цих зборів. ОСОБА_1 інвалідність встановлена понад 3-місячний термін (а.с. 10).

Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд виходить із наступного.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 25.04.2019 у справі № 3-14/2019(402/19, 1737/19) за конституційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 59 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" наголошує, що зі змісту статей 17, 65 Конституції України вбачається, що захист держави, забезпечення її безпеки є найважливішими функціями всього Українського народу. Військова служба - це конституційний обов`язок громадян України, який полягає у забезпеченні оборони України, захисті її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності. До військовослужбовців належать особи, які проходять таку службу, зокрема у Збройних Силах України. Військовій службі передує необхідність виконання конституційного військового обов`язку, що передбачає проходження громадянами України військової служби (добровільно чи за призовом).

З огляду на специфіку військової служби, яка полягає, зокрема у виконанні військовослужбовцями спеціальних завдань, наявності ризиків для їх життя та здоров`я тощо, будь-яка форма проходження військової служби є обов`язком громадян України щодо захисту держави. Отже, закріплений у Конституції України обов`язок громадян України потребує поваги, а статус військовослужбовців будь-яких категорій обумовлюється військовою службою, інститут якої надає їм спеціальний статус.

Військовослужбовці, які виконували військовий обов`язок під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС мали однаковий статус, однакові обов`язки та функції, в результаті виконання яких їх здоров`ю заподіяна шкода.

Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначення загальних засад проходження в Україні військової служби здійснюється Законом України від 25.03.1992 № 2232-ХІІ "Про військовий обов`язок та військову службу" (далі - Закон № 2232-ХІІ).

Згідно зі ст. 41 Закону № 2232-ХІІ виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Отже, основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців визначені Законом України від 20.12.1991 № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (далі - Закон № 2011-XII). Цей Закон відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок № 975).

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 встановлено, що особам, які до набрання чинності Порядком, затвердженим цією постановою, мають право на отримання одноразової грошової допомоги: допомога, що була призначена, виплачується відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних і резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та інвалідності звільнених з військової служби (зборів) осіб, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 № 499, Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, що сталися у 2006 році, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2007 № 284, і Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності співробітників кадрового складу розвідувальних органів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.11.2007 № 1331; допомога, що не була призначена, призначається і виплачується в установленому законодавством порядку, що діяло на день виникнення права на отримання такої допомоги.

Відповідно до п. 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є, зокрема в разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Оскільки позивачу первинно встановлено ІІ групу інвалідності 05.08.2017, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК від 05.08.2017 серії 12 ААА № 669625, то одноразова грошова допомога у разі порання (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності повинна призначатись у відповідності до Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (в редакції, чинній на час встановлення позивачу ІІ групи інвалідності).

Статтею 1 Закону № 2011-ХІІ визначено, соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону № 2011-ХІІ дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти;

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону № 2011-ХІІ одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Пунктом 6 ч. 2 ст. 16 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві.

Згідно з пп. 2 п. 6 Порядку № 975 одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби), інвалідність якого настала в період проходження військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби у розмірі 90-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення інвалідності II групи.

Аналіз зазначених нормативних положень свідчить про те, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовозобов`язаному за умови встановлення інвалідності, яка настала внаслідок поранення, заподіяного військовозобов`язаному при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби.

Виходячи з буквального тлумачення статті 16 Закону № 2011-ХІІ суд дійшов висновку, що право на одноразову грошову допомогу у військовослужбовця виникає і в тому разі, коли інвалідність настала після перебігу тримісячного строку з дня його звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або одержаного каліцтва чи іншого ушкодження здоров`я, яке мало місце в період її проходження. Таким чином, право на отримання одноразової грошової допомоги, у розумінні Закону № 2011-XII, не пов`язується з часом та місцем звільнення з військової служби, а пов`язується із фактом та часом встановлення інвалідності військовослужбовцю, який звільнений з військової служби, яка настала внаслідок поранення, контузії, захворювання, отриманих під час виконання обов`язків військової служби, незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби.

Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постановах від 18.11.2014 у справі № 21-446а14, від 21.04.2015 у справі № 21-135а15, від 21.10.2016 у справі № 806/222/16.

Також судом враховується і позиція Верховного суду, викладена в постанові від 20.02.2018 по справі № 813/1576/17 (адміністративне провадження № К/9901/1541/17), відповідно до якої право на отримання одноразової грошової допомоги після звільнення з військової служби мають особи, які отримали інвалідність внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження військової служби незалежно від часу настання інвалідності.

Отже, висновки зроблені відповідачем, про те, що право позивача на отримання одноразової грошової допомоги набувається лише з моменту встановлення військовозобов`язаному інвалідності, за умови якщо вона встановлена не пізніше трьох місяців після закінчення зборів не беруться судом до уваги, у зв`язку з чим рішення Міністерства оборони України (п. 47 протоколу від 25.01.2019 № 6) про відмову у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, як інваліду ІІ групи, внаслідок отримання захворювання, що пов`язане з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, є протиправним.

Частиною 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до пунктів 21, 24 рішення у справі "Федоренко проти України" (№ 25921/02) Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути "існуючим майном" або "виправданими очікуваннями" щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи "законними сподіваннями" отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі "Стреч проти Сполучного Королівства" ("STRETCH v. THE UNITED KINGDOM" № 44277/98).

У межах вироблених Європейським судом з прав людини підходів до тлумачення поняття "майно", а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як "наявне майно", так і активи, включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого "права власності" (п. 74 рішення Європейського суду з прав людини "Фон Мальтцан та інші проти Німеччини"). Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися "активом": вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є "активом", на який може розраховувати громадянин як на свою власність ("MALTZAN (FREIHERR VON) AND OTHERS v. GERMANY" № 71916/01, № 71917/01 та № 10260/02).

Як встановлено судом, інвалідність ОСОБА_1 пов`язана з виконанням ним обов`язків військової служби при ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується посвідченням, висновком Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв.

Враховуючи встановлені обставини справи, суд вважає, що рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, викладене у п. 47 протоколу від 25.01.2019 № 6, щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги прийнято необґрунтовано та безпідставно, у зв`язку з чим підлягає скасуванню в судовому порядку.

Також суд вважає за необхідне захистити порушене право шляхом зобов`язання Міністерства оборони України призначити та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, передбачену ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", відповідно до абз. 3 пп. 2 п. 6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, у зв`язку зі встановленням ІІ групи інвалідності в розмірі 90-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність.

У задоволенні вимоги щодо розрахунку розміру одноразової грошової допомоги, встановленого законом для працездатних осіб на 01.01.2019, суд відмовляє, оскільки постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 передбачено розрахунок розміру одноразової грошової допомоги станом на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність.

Суд також відмовляє позивачеві у задоволенні вимоги про визнання протиправною бездіяльності Міністерства оборони України щодо відмови позивачу в нарахуванні та виплаті одноразової грошової допомоги як інваліду ІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, оскільки не вбачає яка саме бездіяльність відповідача порушила право позивача на отримання одноразової грошової допомоги.

Пункт 4 ч. 1 ст. 5 КАС України вказує на те, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, зокрема шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Таким чином, адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин. Тобто, для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що в зв`язку з бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушено права позивача.

Позивач на власний розсуд визначає, чи порушені його права рішеннями, дією або бездіяльністю суб`єкта владних повноважень. Проте ці рішення, дія або бездіяльність повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин. Отже, вирішуючи публічно-правовий спір, суд повинен встановити, в чому полягає порушення прав позивача бездіяльністю відповідача.

Діяльність суб`єкта владних повноважень це - здійснення посадовою особою своїх обов`язків у межах наданих чинним законодавством повноважень чи всупереч їм.

Протиправна бездіяльність - це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, тобто не вчинення дій, які особа повинна була і могла вчинити.

Рішенням комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, яке оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 25.01.2019 № 6 (пункт 47) позивачу відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги, тому таке рішення суд не вважає бездіяльністю, це - дія, що полягає у фактичній відмові позивачу в задоволенні його заяви про призначення одноразової грошової допомоги.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України "Про судовий збір" і такий ним не сплачувався (а.с.11). Відтак, підстави для компенсації витрат за сплату позивачем судового збору у справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною, визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України, викладене в п. 47 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 25.01.2019 № 6, про відмову ОСОБА_1 в призначенні одноразової грошової допомоги.

Зобов`язати Міністерство оборони України (Повітрофлотський проспект, 6, м. Київ, 03168, 2) призначити та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП НОМЕР_3 ) одноразову грошову допомогу, передбачену ст.16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, у зв`язку зі встановленням ІІ групи інвалідності в розмірі 90-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність.

У задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.В. Савицька