Справа № 1.380.2019.002461
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2019-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2019 рокуЛьвів№ 857/6766/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Курильця А.Р.,

суддів Гінди О.М., Качмара В.Я.,

з участю секретаря Михальської М.Р.,

представника позивача Рупінського О.Б.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 17 травня 2019 року про відмову в забезпеченні позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради Львівської області про визнання протиправним і скасування рішення, -

суддя в 1-й інстанції Сакалош В.М..,

час ухвалення рішення - 17.05.2019 року,

місце ухвалення рішення - м.Львів,

дата складання повного тексту рішення - 17.05.2019 року,

в с т а н о в и в :

16.05.2019 на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради Львівської області про визнання протиправним і скасування рішення виконавчого комітету Дрогобицької міської ради №112 від 22.04.2019 року "Про звільнення земельної ділянки від незаконно розміщеної тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності та огорожі на території КП "Дрогобицький Ринок".

Разом з позовною заявою позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій просить суд до набрання законної сили судовим рішенням зупинити виконання рішення виконавчого комітету Дрогобицької міської ради №112 від 22.04.2019 року "Про звільнення земельної ділянки від незаконно розміщеної тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності та огорожі на території КП "Дрогобицький Ринок".

Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 17 травня 2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Позивач не погодився із ухвалою суду та подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що ухвалу суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, вказав, що відповідачем допущено грубе порушення порядку прийняття оскаржуваного рішення, зокрема винесення на розгляд звернення Генерального директора КП "Дрогобицький ринок" В. Білогана щодо тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності та огорожі, які розміщені на території КП "Дрогобицький ринок" без відповідних дозвільних документів, поданого в день засідання виконавчого комітету 22.04.2019, тобто розгляд питання без завчасної підготовки, всебічного вивчення, повідомлення членів виконкому з наданням проекту рішення, без обґрунтування необхідності прийняття рішення з порушенням порядку, без повідомлення та запрошення на засідання виконкому зацікавленої особи, чим позбавлено його права подання доказів в обґрунтування своєї позиції. Крім того, об`єкт, який в оскаржуваному рішенні віднесений до тимчасових споруд - автостоянка, до якого не застосовуються норми, якими відповідач обґрунтовує прийняте рішення, що свідчить про очевидну протиправність рішення. Разом з тим, виконання оскаржуваного рішення призведе до знищення такого об`єкту, як автостоянка, право власності на яке встановлюється в судовому порядку (на розгляді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області перебуває справа №442/5061/17 за позовною заявою ОСОБА_1 до Дрогобицької міської ради, КП "Туристичний комплекс "Дрогобич", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 про визнання права власності на будівлю автостоянки за набувальною давністю), а невжиття заходів забезпечення позову унеможливить ефективний захист порушених прав позивача.

Представник позивача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, просить ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 17 травня 2019 року скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити його заяву про забезпечення позову.

Представник відповідача та представник третьої особи в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлялися про час і місце апеляційного розгляду справи, і оскільки їхня явка в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою, апеляційний розгляд справи проведено у їхній відсутності. При цьому, колегія суддів відхиляє клопотання представників відповідача та третьої особи про відкладення розгляду справи, оскільки визнає причини, наведені в клопотаннях не поважними і явка учасників справи в суді апеляційної інстанції не визнана колегією суддів обов`язковою.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Згідно статті 150 КАС України, суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Відповідно до ч.2 ст. 151 КАС України суд може застосувати кілька заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб.

В ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі, або захист цих прав, свобод та інтересів стане неможливим без вжиття таких заходів, або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат, а також вказати ознаки, які свідчать про очевидність протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.

Вказаний інститут є елементом права на судовий захист і спрямований на те, щоб не допустити незворотності певних наслідків відповідних дій щодо відновлення порушеного права.

Так, забезпечення адміністративного позову це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, до вирішення адміністративної справи по суті позовних вимог, визначених КАС України заходів щодо створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо його буде прийнято на користь позивача.

При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Аналогічна правова позиція міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 826/8556/17.

Колегія суддів зазначає, що предметом дослідження у межах спірних правовідносин є правомірність рішення Виконавчого комітету Дрогобицької міської ради Львівської області від 22.04.2019 року №112 «Про звільнення земельної ділянки від незаконно розміщеної тимчасової споруди для здійснення підприємницької діяльності та огорожі на території КП «Дрогобицький Ринок».

Однак, із поданої заяви про забезпечення позову не вбачається істотних обставин та не надано жодних доказів, які б вказували на існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам та інтересам позивача до прийняття судового рішення, або неможливості захисту таких прав, свобод та інтересів без вжиття заходів забезпечення позову, або необхідності докласти значних зусиль та витрат для відновлення таких прав, свобод та інтересів при виконанні у майбутньому судового рішення, якщо його буде прийнято на користь позивача.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що заявником в обґрунтування заяви про вжиття заходів забезпечення позову не наведено достатніх аргументів, які підтверджують, що права, свободи та інтереси його суттєво порушено, а невжиття таких заходів може істотно ускладнити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів цих осіб, зокрема, позивача, за захистом яких він звернувся.

Згідно Рекомендації N R (89) 8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийняті Комітетом Міністрів Ради Європи 13 вересня 1989 року, рішення про вжиття тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачем не наведено достатніх та обґрунтованих додозів незаконності чи неправомірності відповідного адміністративного акту, що є предметом судового оскарження. Крім того, слід врахувати, що права інших третіх осіб можуть зазнати ще більших порушень у разі забезпечення позову, якщо в ході судового розгляду справи по суті буде встановлена правомірність винесеного відповідачем рішення.

Колегія суддів зазначає, що будь-яке забезпечення позову в адміністративній справі є надання тимчасового захисту до вирішення справи по суті, який застосовується у виключних випадках за наявності об`єктивних обставин, які дозволяють зробити обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів потягне за собою більшу шкоду, ніж їх застосування, чого у даному випадку колегією суддів не встановлено.

Викладене свідчить про непропорційність та неспівмірність заходів забезпечення позову, про застосування яких просить позивач, а отже й про відсутність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції.

Колегією суддів враховується правова позиція Європейського суду з прав людини, викладена в рішенні від 15.11.2007 року по справі «Бендерський проти України», в якому Суд зазначив, що судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються.

У справі «Беєлер проти Італії» Європейський суд з прав людини зазначив, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини 1 статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, лише якщо забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогам захисту основоположних прав конкретної особи. Питання щодо того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.

Крім того, у рішенні від 09.01.2007 року у справі «Інтерсплав» проти України» Суд наголосив, що втручання має бути пропорційним та не становити надмірного тягаря, іншими словами воно має забезпечувати «справедливий баланс» між інтересами особи і суспільства.

Суд також враховує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04 від 10 лютого 2010 року): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.) від 09 грудня 1994 року, серія A,303-A, п. 29).

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 17 травня 2019 року про відмову в забезпеченні позову у справі 1.380.2019.002461 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді О. М. Гінда
В. Я. Качмар
Повне судове рішення складено 24 липня 2019 року.