Справа № 689/1120/19
Суддя: Шевчик О. М.
Дата ухвалення: 2019-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Ярмолинецький районний суд Хмельницької області
Справа № 689/1120/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.2019 року смт.Ярмолинці

Ярмолинецький районний суд Хмельницької області у складі:

головуючого - судді Шевчик О.М.,

за участю: секретаря судового

засідання Цмикайло Т.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Хмельницькій області лейтенанта поліції Купчишина Андрія Анатолійовича, Управління патрульної поліції в Хмельницькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ №1186809 від 29.05.2019 року та закриття провадження у справі,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про скасування постанови інспектора 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Хмельницькій області лейтенанта поліції Купчишина А.А. від 29.05.2019 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) і накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 255 грн.

На обгрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 29.05.2019 року близько 20 год. 05 хв. керував транспортним засобом марки Опель, номерний знак НОМЕР_1 на автодорозі Н-03 220-й км. В цей час його транспортний засіб був зупинений працівниками патрульної поліції з тих підстав, що він в межах населеного пункту рухався зі швидкістю 73 км/год., чим перевищив вставлену швидкість на 23 км/год. і чим порушив п.12.4 ПДР України.

Вважає, що винесена відповідачем постанова є незаконною, оскільки прилад вимірювання швидкості TruCam 000691 не був зафіксований стаціонарно, а знаходився в руках у працівника поліції, що він перевищив швидкість лише на 23 км/год. і що, можливо, була похибка під час вимірювання швидкості.

Також позивач вказав, що працівником поліції не було роз`яснено йому права, передбачені ст.268 КУпАП та Конституцією України, а працівник поліції не врахував при розгляді справи, що він є інвалідом 2-ї групи.

Позивач в судовому засіданні підтримав поданий ним позов, додавши, що дійсно перевищив встановлену у населеному пункті швидкість, однак, його швидкість була до 70 км/год., що його на місці не було забезпечено захисником і що на його прохання працівником поліції не надано фотознімок зафіксованого правопорушення.

Відповідачі, які у встановленому порядку повідомлені про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, відповідач - інспектор Купчишин А.А. подав до суду відзив на позов.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачів.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши докази по справі, вважає, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити з огляду на наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.05.2019 інспектором 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Хмельницькій області лейтенантом поліції Купчишиним А.А. була винесена постанова по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ № 1186809, на підставі якої ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 255 грн. за те, що він 29.05.2019 року близько 20 год. 05 хв., керуючи автомобілем марки Опель, номерний знак НОМЕР_1 на 220 км автодороги Н-03, в межах населеного пункту, рухався зі швидкістю 73 км/год., чим перевищив вставлену швидкість на 23 км/год. та порушив п.12.4 ПДР України. Швидкість вимірювалася приладом TruCam 000691.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

В пункті 1.3 Правил дорожнього руху зазначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи діяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до п.12.4 ПДР у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Частиною 1 статті 122 КУпАП передбачено, що перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За приписами ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Позивач у позові послався на те, що прилад вимірювання швидкості TruCam 000691, не був зафіксований стаціонарно, а знаходився в руках у працівника поліції, однак, чинне законодавство не містить вимоги про те, щоб прилад вимрювання швидкості TruCam під час вимрювання швидкості був зафіксований виключно стаціонарно.

Крім того, відповідач у відзиві на позов пояснив, що використання приладу TruCam LTI 20/20 при вимірюванні швидкості, тримаючи його в руках, допускається інструкцією з експлуатації приладу та самою конструкцією приладу (наявність ручки для тримання), що підтверджується оглянутим судом відео з нагрудної камери поліцейського.

Щодо посилання позивача в судовому засіданні на те, що він перевищив швидкість лише до 70 км/год., спростовується показником приладу вимірювання швидкості TruCam LTI 20/20, згідно якого швидкість автомобіля становила 73 км/год.

Щодо посилання позивача на можливість похибки під час вимірювання швидкості, то суд вважає їх безпідставними, оскільки для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі TruCam LTI 20/20 встановлюється поріг допустимої швидкості руху, при цьому враховується похибка приладу ±2 км/год.

Суд також не бере до уваги посилання позивача на те, що працівником поліції не було роз`яснено йому права, передбачені ст.268 КУпАП та Конституцією України, оскільки це спростовується оглянутим судом відео з нагрудної камери поліцейського, з якого, зокрема, вбачається, що після зупинки поліцейськими автомобіля позивача, працівник поліції роз`яснив йому права згідно ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП.

Позивач в судовому засіданні також вказав, що на місці йому не було забезпечено захисника, а тому мало місце порушення його право на захист як особи з інвалідністю.

Такі посилання позивача суд вважає необґрунтованими, оскільки з відеозапису з нагрудної камери поліцейського вбачається, що позивач дійсно заявив клопотання про забезпечення його захисником, однак, в подальшому відмовився від нього, оскільки поспішав.

Вказані обставини повністю підтверджені позивачем у судовому засіданні.

Позивач у позові також вказав, що є інвалідом 2-ї групи, що може бути обставиною, що пом`якшує відповідальність за вчинене, що він про це повідомив інспектора, а тому просив суд звільнити його від адміністративної відповідальності та обмежитись усним зауваженням на підставі ст.22 КУпАП.

З цього приводу суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст.22 КУпАП при малозначності вчиненого правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Статтею 22 КУпАП встановлюється, що усне зауваження може бути зроблено лише за малозначне правопорушення. Законодавство не містить їх переліку або вказівок на ознаки, що дозволяють судити про малозначність провини. Стаття не передбачає обов`язковості звільнення від адміністративної відповідальності за всі малозначні правопорушення, а передбачає тільки право прийняти таке рішення.

Статтею 288 КУпАП встановлено, що постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено, зокрема, постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до ст. 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень:

1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення;

2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд;

3) скасовує постанову і закриває справу;

4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Аналогічні норми містяться і у положеннях ч.3 ст.286 КАС України, який набрав чинності з 15.12.2017 року.

Так, відповідно до ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Із вищезазначеного вбачається, що суд, розглядаючи скаргу на постанову про адміністративне правопорушення наділений повноваженнями змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, однак не звільнити особу від відповідальності у зв`язку із малозначністю.

Це пов`язано з тим, що сфера застосування ст.22 КУпАП (звільнення особи від адміністративної відповідальності за малозначності вчиненого правопорушення) поширюється виключно на орган, уповноважений вирішувати справу.

Частиною 1 ст.122 КУпАП передбачено накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів, зокрема, за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину.

Тобто, законодавцем чітко встановлений відповідний вид санкцій (штраф або штрафні бали), який підлягає застосуванню до правопорушника у разі прийняття органом, уповноваженим вирішувати справу, постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Таким чином, у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень про притягнення до адміністративної відповідальності, адміністративним судом не вирішується питання щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності, а перевіряється законність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень у таких справах, за наслідками чого суд може визнати незаконним і скасувати рішення про накладення адміністративного стягнення або відмовити у цьому. Суди не вправі підміняти собою державні органи, компетенція яких чітко регламентована чинним законодавством, оскільки суд не є органом, який уповноважений розглядати справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП, так як в силу статті 222 КУпАП розгляд такої справи віднесений цим Кодексом до відання органів Національної поліції та, відповідно, саме ці органи вправі вирішувати питання про можливість звільнення особи від адміністративної відповідальності при малозначності правопорушення на підставі статті 222 КУпАП.

Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду у справах №660/575/16-а від 31.01.2018 року та №678/896/17 від 12.04.2018 року.

Відповідно до статті 283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Оскаржувана постанова серії ЕАВ №1186809 від 29.05.2019 року відповідає всім передбаченим вищевказаною статтею вимогам.

Оцінюючи встановлене, суд дійшов висновку про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 статті 122 КпАП, яке доведено належними та допустимими доказами. Відповідач під час винесення оскаржуваної постанови діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Тому відсутні підстави для скасування оскаржуваної постанови.

На підставі ст.ст.122,247,284,293 КУпАП, керуючись ст.ст.6-9,19,20,77,241- 246,293,295 КАС України, суд

вирішив:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до інспектора 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Хмельницькій області лейтенанта поліції Купчишина Андрія Анатолійовича, Управління патрульної поліції в Хмельницькій області про скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ №1186809 від 29.05.2019 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 255 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу через Ярмолинецький районний суд Хмельницької області до Сьомого апеляційного адміністративного суду (м. Вінниця) протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя підпис

Копія вірна:

Суддя Шевчик О.М.