Справа № 755/18444/18
Суддя: Астахова О. О.
Дата ухвалення: 2019-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" червня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Астахової О.О.

при секретарі Якименко Т.С.

за участю представника позивача Святини І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до першого заступника начальника Головного управління Державної міграційної служби в м. Києві Войновича М.В. про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -

в с т а н о в и в :

26 листопада 2018 року представник позивача ОСОБА_2 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просить скасувати постанову першого заступника начальника Головного управління Державної міграційної служби в м. Києві Войновича М.В. від 15.11.2018 року, серії ПН МКМ № 005758 про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700,00 грн. за адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 203 КУпАП та закрити справу. Повернути ОСОБА_1 грошові коти в сумі 1 700 грн., сплачені нею у вигляді адміністративного штрафу на підставі зазначеної постанови.

В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що 15 листопада 2018 року у приміщенні Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві за адресою: м. Київ, вул. Березняківська, 4-А, відносно позивача складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 1 статті 203 КУпАП. Згідно змісту даного протоколу убачається, що позивач порушила правила перебування іноземців в Україні, а саме не додержалась встановленого порядку пересування і зміни місця проживання. 15 листопада 2018 року на підставі складеного протоколу першим заступником начальника Головного управління Державної міграційної служби в м. Києві Войновичем М.В. винесено постанову про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу на суму 1 700 грн.

Вказану постанову позивач вважає незаконною та такою, що підлягає скасуванню оскільки викладені у ній обставини не відповідають дійсності тому, що позивач з 12.11.2015 року має постійне місце реєстрації в Україні, яке не залишала та не змінювала.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 14 грудня 2018 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами загального позовного провадження, витребувано з Головного управління Державної міграційної служби в м. Києві належним чином завірені копії матеріалів справи про адміністративне правопорушення та призначено дату підготовчого засідання. Відповідачу запропоновано подати відзив на позовну заяву з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються (а.с. 19).

Ухвалою суду від 21 березня 2019 року залишено без задоволення клопотання представника позивача про об`єднання справи № 755/18444/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до першого заступника начальника Головного управління Державної міграційної служби в м. Києві Войновича М.В. про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення зі справою № 755/18446/18 за адміністративним позовом ОСОБА_3 до першого заступника начальника Головного управління Державної міграційної служби в м. Києві Войновича М.В. про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення (а.с. 32).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 21 березня 2019 року закінчено підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду. (а.с. 33,34).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19 червня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 до першого заступника начальника Головного управління Державної міграційної служби в м. Києві Войновича М.В. в частині повернення позивачу грошових коштів у розмірі 1 700 грн., сплачених ОСОБА_1 у вигляді штрафу на виконання постанови про накладення адміністративного стягнення ПН МКМ 005758 від 15 листопада 2018 року - залишено без розгляду.

У судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги, з урахуванням поданої ним заяви про залишення без розгляду позову в частині повернення грошових коштів, сплачених позивачем у вигляді штрафу, підтримав та пояснив суду, що дії та рішення працівників міграційної служби вчинені не в порядку та не у спосіб, передбаченими чинним законодавством України. Фактично, позивача піддано адміністративному стягненню за порушення, яке вона не вчиняла, оскільки взагалі не порушувала встановленого порядку пересування і зміни місця проживання на території України, що підтверджується відповідною довідкою про реєстрацію місця проживання особи.

Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, причини неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило. Правом на подання відзиву на позов не скористався.

Відповідно до положень частини 3 статті 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

За таких обставин суд вважає за можливе розглядати і вирішувати справу відповідно до вимог статті 268 КАС України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15 листопада 2018 року головним спеціалістом ГУ ДМС України в м. Києві Сухарєвою А.О. складено протокол про адміністративне правопорушення ПР МКМ 005758 від 15 листопада 2018 року (а.с. 10), згідно якого позивач порушила правила пересування іноземців в Україні, а саме, недодержалась встановленого порядку пересування і зміни місця проживання. Підставою складення протоколу стала відсутність відмітки про зареєстроване місце проживання позивача у її посвідці на проживання (а.с. 15).

Того ж дня першим заступником начальника Головного управління Державної міграційної служби в м. Києві Войновичем М.В. винесено постанову ПН МКМ 005758 про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу на суму 1 700 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 203 КУпАП (а.с. 11).

Вказану постанову було отримано позивачем 15 листопада 2019 року у приміщенні Головного управління Державної міграційної служби в м. Києві, що підтверджується власним підписом позивача на другому аркуші постанови. Адміністративний позов подано до суду 26 листопада 2019 року (а.с. 17).

Частиною 2 статті 286 КАС України передбачено, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

За таких обставин позивач звернулася до суду із позовом у передбачені процесуальним законом строки.

Згідно частин 1 і 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Статтею 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно частин 1 і 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Нормою частини 9 статті 80 КАС України передбачено, що у разі неподання суб`єктом владних повноважень витребуваних судом доказів без поважних причин або без повідомлення причин суд, залежно від того, яке ці докази мають значення, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у її визнанні, або розглянути справу за наявними в ній доказами, а у разі неподання доказів позивачем - також залишити позовну заяву без розгляду.

В порушення приписів зазначеної правової норми та ухвали суду від 14 грудня 2018 року про витребування із Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві належним чином засвідчених копій матеріалів справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , яку двічі було отримано даним управлінням (а.с. 21, 38, ), відповідач зазначені докази до суду не направив без повідомлення причин.

Відповідно до положень статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

В той же час стаття 62 Конституції України зазначає, що вина особи, яка притягується до відповідальності, має бути доведена належним чином, а не ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Проте, у досліджених судом протоколі про вчинення адміністративного правопорушення та постанові про накладення адміністративного стягнення на позивача відсутні будь-які посилання на докази, на яких ґрунтується висновок відповідача про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, за яке передбачена відповідальність за частиною 1 статті 203 КУпАП, зокрема не надано будь-яких доказів порушення позивачем встановленого порядку пересування і зміни місця проживання, як не надано доказів, які підтверджували сам факт залишення позивачем зареєстрованого місця проживання на тривалий час або проживання позивача за адресою, відмінної від тієї, за якою вона зареєстрована.

Більше того, як убачається із довідки про реєстрацію місця проживання від 20 листопада 2018 року, виданої Відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб (а.с. 9), посвідки на тимчасове проживання НОМЕР_1 (а.с. 13-14), посвідки на постійне проживання НОМЕР_2 (а.с. 15), ОСОБА_1 зареєстрована у встановленому зхаконом порядку на території України, зокрема з 12 листопада 2015 року за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином доводи позивача знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, доказів на спростування даних обставин відповідачем не надано.

Відповідно до положень частини 1 статті 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень:

1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення;

2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд;

3) скасовує постанову і закриває справу;

4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Виходячи з вищевикладеного та враховуючи факт неподання відповідачем відзиву на позов без поважних причин, відсутності в матеріалах справи доказів правомірності дій відповідача та прийнятого ним рішення, суд приходить до висновку про відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення за що передбачена відповідальність встановлена ч.1 ст. 203 КУпАП. А тому оспорювана постанова підлягає скасуванню, а справу слід закрити за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу і події адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 5, 9, 77,78, 268-272, 286, 293 КАС України, ст.ст. 7, 9, 33, 205, 245, 247, 251, 254, 256, 268, 276, 278-280, 289, 293, 294 КУпАП, суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до першого заступника начальника Головного управління Державної міграційної служби в м. Києві Войновича М.В. про скасування постанови про накладення на адміністративного стягнення - задовольнити.

Скасувати постанову першого заступника начальника Головного управління Державної міграційної служби в м. Києві Войновича М.В. від 15.11.2018 року, серії ПН МКМ № 005758 про накладення адміністративного стягнення відносно ОСОБА_1 за правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 203 КУпАП та накладання адміністративного стягнення у вигляді штрафу на суму 1 700 грн., а справу - закрити у зв`язку із відсутністю складу та події правопорушення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.О. Астахова