Справа № 810/4785/18
Суддя: Панова Г. В.
Дата ухвалення: 2019-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2019 року м. Київ № 810/4785/18

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючої судді Панової Г.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Переяслав-Хмельницького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області

про зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Переяслав-Хмельницького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області (далі - відповідач), в якому просить суд:

- визнати неправомірними дії Переяслав-Хмельницького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області щодо відмови ОСОБА_1 в призначенні дострокової пенсії за віком, відповідно до абзацу 1 пункту 3 частини 1 статті 115 розділу XIV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;

- зобов`язати Переяслав-Хмельницьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області призначити ОСОБА_1 з 26.07.2018 дострокову пенсію за віком як матері інваліда з дитинства.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 26.07.2018 вона звернулась до Переяслав-Хмельницького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області із заявою про призначення дострокової пенсії за віком як матері інваліда з дитинства.

За результатом розгляду її заяви відповідачем було прийнято рішення від 16.08.2018 № 3384 про відмову у призначенні пенсії, яка ґрунтувалась на тому, що у відповідності до абз. 1 п. 3 ч. 1 ст. 115 розділу Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхуванням», право на призначення дострокової пенсії за віком мають жінки, які народили п`ятеро або більше дітей і виховували їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до зазначеного віку, - після досягнення 50 років та за наявності страхового стажу не менше 15 років. При цьому до числа осіб з інвалідністю з дитинства належать також діти з інвалідністю віком до 16 років. Оскільки, ОСОБА_1 не надала висновок лікарсько-консультативної комісії про те, що її дитина мала медичні показання для визнання її дитиною - інвалідом до досягнення шестирічного віку, права на призначення дострокової пенсії за віком не має.

Позивач вважає, що відповідачем протиправно відмовлено у призначенні їй пенсії, а тому звернувся до суду з вказаним позовом.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 17.09.2018 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання.

Крім того, судом запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати до суду відзив на позовну заяву та разом з цим, роз`яснено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин справа буде вирішена за наявними матеріалами.

Відповідач позов не визнав, надав суду відзив на позовну заяву, в якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з тим, що підстави для призначення та виплати ОСОБА_1 дострокової пенсії як матері інваліда з дитинства відсутні, оскільки син позивача визнаний інвалідом з дитинства у одинадцятирічному віці, а тому ОСОБА_1 мала б надати до Переяслав-Хмельницького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області висновок лікарсько-консультативної комісії про те, що її син мав медичні показання для визнання його дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, оглянувши письмові докази, які були надані, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження від 27.03.1990 серії НОМЕР_1 .

Згідно медичного висновку від 06.12.2001 № 868, ОСОБА_2 є інвалідом з дитинства до 16 років з діагнозом анізометропія високого ступеня, амбліопія високого ступеня правого ока.

Згідно довідки до акта огляду МСЕК від 08.05.2012 № 0391139, ОСОБА_2 встановлено третю групу інвалідності з 01.05.2012, причини інвалідності - інвалідність з дитинства, інвалід по зору.

Відповідно до довідки виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області від 05.07.2018 № 07-27/1574/2-18, ОСОБА_1 народила та виховала до шестирічного віку дитину з інвалідністю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до довідки Управління соціального захисту населення Переяслав-Хмельницької міської ради від 19.07.2018 № 340, ОСОБА_2 перебуває на обліку та одержує державну допомогу як інвалід з дитинства з 22.05.2008 по даний час.

Судом встановлено, що 26.07.2018 позивач звернулась до Переяслав-Хмельницького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області із заявою про призначення їй як матері інваліда з дитинства дострокової пенсії за віком.

Рішенням від 16.08.2018 № 6061/05 Переяслав-Хмельницьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області відмовило ОСОБА_1 у призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку, посилаючись на неподання нею висновку лікарсько-консультативної комісії про те, що її дитина мала медичні показання для визнання її дитиною - інвалідом до досягнення шестирічного віку.

Не погоджуючись із діями відповідача щодо відмови в призначенні дострокової пенсії за віком, позивач звернулася до суду із цим позовом за захистом своїх прав та інтересів.

Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд зазначає про таке.

Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, з яким кореспондується обов`язок держави щодо його забезпечення. Реалізація цього обов`язку здійснюється органами державної влади відповідно до їх повноважень.

Таким чином, соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.

Згідно з абзацу 1 пункту 3 частини першої статті 115 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV; у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), право на призначення дострокової пенсії за віком мають жінки, які народили п`ятьох або більше дітей та виховали їх до шестирічного віку, матері осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до зазначеного віку, - після досягнення 50 років та за наявності страхового стажу не менше 15 років. При цьому до числа осіб з інвалідністю з дитинства належать також діти з інвалідністю віком до 16 років.

Аналізуючи наведені вище норми обов`язковими умовами, за наявності яких у жінки, яка є матір`ю інваліда з дитинства, з`являється право на призначення дострокової пенсії є: 1) досягнення жінкою 50 років; 2) наявність у неї стажу роботи не менше 15 років; 3) виховання інваліда з дитинства до шестирічного віку, якнайменше.

Відповідно до абзацу 11 підпункту 5 пункту 2.1. Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи, які засвідчують особливий статус особи, зокрема, документи про народження дитини, виховання її до шестирічного віку, про визнання дитини заявника особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю (при призначенні пенсії згідно з абзацом першим пункту 3 частини першої статті 115 Закону).

Пунктом 2.17 Порядку № 22-1 передбачено, що при призначенні пенсій жінкам, які народили п`ятеро або більше дітей і виховали їх до шестирічного віку, матерям осіб з інвалідністю з дитинства, які виховали їх до шестирічного віку, а також, у разі відсутності матері або за її згодою, чоловікам, які здійснювали виховання п`ятьох або більше дітей чи дитини з інвалідністю, факт народження дитини встановлюється на підставі свідоцтва про народження, а її виховання до зазначеного віку - на підставі свідоцтва про народження чи паспорта дитини. У разі смерті дитини подається свідоцтво про смерть.

Згідно з пунктом 2.18 Порядку № 22-1, визнання особи інвалідом з дитинства або дитиною-інвалідом засвідчується випискою з акта огляду в МСЕК, медичним висновком закладів охорони здоров`я, посвідченням одержувача допомоги, довідкою органу, що призначає допомогу, про період призначення допомоги. У разі якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення шестирічного віку або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, надається відповідно висновок лікарсько-консультаційної комісії про те, що вона мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку, та/або висновок МСЕК про можливість настання інвалідності до досягнення особою 18-ти років (висновок про час настання інвалідності).

Таким чином, чинним законодавством розмежовано поняття інваліда з дитинства та дитини-інваліда. При цьому, в разі, якщо дитина визнана дитиною-інвалідом після досягнення нею шестирічного віку, або інвалідом з дитинства після досягнення вісімнадцятирічного віку, мати цієї дитини має право на отримання зазначеної пенсії лише у разі наявності висновку лікарсько-консультативної комісії про те, що дитина мала медичні показання для визнання її дитиною-інвалідом до досягнення шестирічного віку або інвалідом з дитинства до досягнення вісімнадцятирічного віку.

Отже, необхідність подання висновку лікарсько-консультаційної комісії передбачено для тих інвалідів з дитинства, які визнані такими після досягнення вісімнадцятирічного віку.

При цьому, з наведених норм права вбачається, що законом не передбачена вимога про те, що сама інвалідність дитини інваліда з дитинства повинна настати саме до 6 років, також не передбачена вимога для призначення пенсії, як обов`язковість визнання дитини інвалідом до 6-ти річного віку. В законі визначена лише вимога про виховання такої дитини до шести років.

Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2019 року у справі № 216/2437/16-а (№ К/9901/20559/18) від 31 липня 2018 року у справі № 501/2838/16-а (№ К/9901/23238/18).

Судом встановлено, що на день звернення позивача до Переяслав-Хмельницького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області із заявою про призначення дострокової пенсії за віком, ОСОБА_1 досягла 50 років та мала загальний стаж роботи понад 15 років. Вказані обставин відповідачем не заперечуються.

У даному випадку син позивача був визнаний інвалідом з дитинства до досягнення вісімнадцятирічного віку, а саме у віці 11 років.

З огляду на це, відмова відповідача у призначенні пенсії з мотивів ненадання висновку лікарсько-консультаційної комісії є необґрунтованою.

Отже, враховуючи, що позивачем разом із заявою про призначення пенсії було надано медичний висновок, яким підтверджується, що інвалідність її сина настала до виповнення вісімнадцятирічного віку, та з урахуванням подання позивачем всіх інших документів, передбачених Порядком № 22-1, суд дійшов висновку, що відповідач відмовляючи позивачеві у призначенні їй пенсії за віком як матері інваліда з дитинства діяв не на підставі норм чинного законодавства.

Статтею 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 17 Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї та практику Суду як джерело права.

Зокрема, статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції кожній фізичній або юридичні особі гарантовано право мирно володіти своїм майном. При цьому зазначено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В пунктах 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» від 01.06.2006 Європейський суд з прав людини, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності (cf., Pressos Compania Naviera S. A. v. Belgium, рішення від 20 листопада 1995 року, серія А, № 332, с. 21, п. 31).

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача призначити їй дострокову пенсію за віком з 26.07.2018, суд зважає на наступне.

Згідно пункту 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-IV, пенсія призначається з дня звернення за пенсією.

У пункті 5 Порядку № 22-1 зазначено, що днем звернення за пенсією вважається день приймання органом, що призначає пенсію, заяви про призначення, перерахунок, відновлення або переведення з одного виду пенсії на інший.

З матеріалів справи слідує, що заяву про призначення пенсії позивач подав 26.07.2018, звернувшись до Переяслав-Хмельницького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області, за місцем проживання.

За таких обставин, позовна вимога у частині призначення пенсії саме з 26.07.2018 підлягає задоволенню.

Відповідно до статей 9, 77 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду достатньо належних і достовірних доказів, а відтак, не довів правомірності свого рішення.

Крім того, позивач просить суд визнати дії Переяслав-Хмельницького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні дострокової пенсії за віком, відповідно до абзацу 1 пункту 3 частини 1 статті 115 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», неправомірними.

Проте, на думку суду, позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, оскільки відповідач має право згідно із вимогами чинного законодавства вчинити такі дії, водночас саме прийнята відповідачем відмова має правові наслідки для позивача та порушує його права.

Відповідно частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Відповідно до частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як роз`яснив Верховний Суд України у пункті 3 постанови Пленуму № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення», вихід за межі позовних вимог - це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. З цього вбачається, що вихід за межі позовних вимог можливий за наступних умов:

- лише у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, оскільки лише в цьому випадку відбувається захист прав та інтересів позивача;

- повний захист прав позивач неможливий у спосіб, про який просить позивач. Повнота захисту полягає в ефективності відновлення його прав;

- вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна заява.

Враховуючи викладене, з метою ефективного захисту порушеного права позивача, суд виходить за межі позовних вимог та визнає протиправним рішення Переяслав-Хмельницького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області від 16.08.2018 № 6061/05, яким відмовлено у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком із зниженням пенсійного віку як матері інваліда з дитинства, а також задовольняє позовну вимогу про зобов`язання Переяслав-Хмельницьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком як матері інваліда з дитинства починаючи з 26.07.2018.

Частиною третьою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

Як встановлено судом, позивачем за подання позову сплачено судовий збір у розмірі 704,80 грн. (квитанція № 0.0..1 від 10.09.2018), оригінал якої наявний в матеріалах справи.

Приймаючи до уваги, що правило щодо пропорційного стягнення судового збору при частковому задоволенні позову не поширюється на позовні вимоги немайнового характеру, понесені позивачем судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 704,80 грн. підлягають стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача по справі.

Керуючись статтями 14, 72-78, 90, 139, 143, 242-246, 251, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати рішення Переяслав-Хмельницького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області (; місцезнаходження: 08400, Київська область, м. Переяслав-Хмельницький, вул. Б.Хмельницького, буд. 28) від 16.08.2018 № 6061/05 про відмову у призначенні ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса проживання: АДРЕСА_1 ) пенсії за віком із зниженням пенсійного віку як матері інваліда з дитинства.

3. Зобов`язати Переяслав-Хмельницьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області (; місцезнаходження: 08400, Київська область, м. Переяслав-Хмельницький, вул. Б.Хмельницького, буд. 28) призначити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса проживання: АДРЕСА_1 ) з 26.07.2018 як матері інваліда з дитинства дострокову пенсію за віком.

4. В іншій частині позовних вимог, - відмовити.

5. Стягнути з Переяслав-Хмельницького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області (; місцезнаходження: 08400, Київська область, м. Переяслав-Хмельницький, вул. Б.Хмельницького, буд. 28) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ; адреса проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Панова Г. В.