Справа № 826/2132/15
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2019-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/2132/15 Суддя першої інстанції: Кузьменко В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Губської Л.В., Епель О.В.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Полтавській області на проголошене о 16 годині 24 хвилин рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 березня 2019 року, повний текст якого складено 25 березня 2019 року, у справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства «Укрнафта» до Головного управління ДФС у Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправними та скасування інкасових доручень, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2015 року Публічне акціонерне товариство «Укрнафта» (далі - Позивач, ПАТ «Укрнафта») звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Гадяцької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Міндоходів у Полтавській області (далі - Гадяцька ОДПІ), у подальшому заміненої на правонаступника - Гадяцьку об`єднану державну податкову інспекцію Головного управління ДФС у Полтавській області, яка, у свою чергу, була замінена правонаступником - Головним управлінням ДФС у Полтавській області (далі - Відповідач, ГУ ДФС у Полтавській області), про:

- визнання протиправним та скасування з дати його прийняття рішення Гадяцької ОДПІ від 04.02.2015 року №1/16-07-25-23;

- визнання протиправними та скасування з дати їх оформлення інкасових доручень (розпоряджень) Гадяцької ОДПІ від 04.02.2015 року №№ 1, 2, 3, 4, від 05.02.2015 року №№ 5, 6, від 06.02.2015 року №№ 9, 10, 11, 12, оформлені на підставі рішення Гадяцької ОДПІ від 04.02.2015 року №1/16-07-25-23.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.04.2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23.06.2015 року, позов задоволено повністю.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16.02.2016 року частково задоволено касаційну скаргу Гадяцької ОДПІ - постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 10.04.2015 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23.06.2015 року - скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

При цьому суд касаційної інстанції, зазначив, що не вважається зворотною дією застосування закону щодо триваючих правових відносин, якщо цей акт застосовується до прав та обов`язків, що виникли до його прийняття, але продовжують існувати в момент набрання чинності новим законом. Крім того, Вищий адміністративний суд України підкреслив, що хоча на момент прийняття податковим органом спірного рішення тривала процедура судового розгляду, який не було завершено, відсутні підстави вважати неможливим застосування позасудової процедури стягнення податкового боргу.

Направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, суд касаційної інстанції вказав, що законодавцем чітко визначено, що стягнення податкового боргу без звернення до суду здійснюється лише у випадку, коли відсутні зобов`язання держави щодо повернення такому платнику податків помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов`язань. Разом з тим, наявність або відсутність зобов`язань держави перед ПАТ «Укрнафта» залишилися нез`ясованою судами обставиною. При цьому, суд зауважив, що факт добровільної надмірної або помилкової сплати податку не свідчить про наявність обов`язку держави щодо його повернення, оскільки такі кошти можуть бути використані як джерело сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу. Обов`язок держави щодо повернення переплати залежить від волевиявлення платника податку.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.03.2019 року позов задоволено частково - визнано протиправним та скасовано рішення Гадяцької ОДПІ від 04.02.2015 року №1/16-07-25-23 про стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу платника податків. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

При цьому, задовольняючи позовні вимоги в частині, суд першої інстанції виходив з того, що існування зобов`язання держави щодо повернення платнику податків помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов`язань унеможливлює прийняття рішення про стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу, що свідчить про його протиправний характер. Водночас, суд зауважив на безпідставності посилання ПАТ «Укрнафта» на подвійне стягнення з нього заборгованості, оскільки відповідні доводи були спростовані Вищим адміністративним судом України.

Відмовляючи у задоволенні іншої частини позовних вимог, суд зауважив, що інкасові доручення, будучи розрахунковими документами, не є рішенням суб`єкта владних повноважень, а відтак не можуть бути скасовані у судовому порядку.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його в частині задоволених позовних вимог та прийняти постанову, якою у задоволенні позову відмовити повністю. Свої доводи обґрунтовує тим, що оскільки облік нарахувань, сплати, переплати та податкового боргу по ПАТ «Укрнафта» щодо спірних правовідносин здійснюється лише згідно інтегрованих карток, відкритих у Гадяцькій ОДПІ, то інші податкові та контролюючі органи не здійснюють контроль по даному податкового боргу та не вживають заходи щодо його погашення. Викладене, на переконання Апелянта, свідчить, про законодавче закріплення відсутності зобов`язань щодо повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань саме конкретного контролюючого органу, а не держави у цілому. Крім того, наголошує, що із заявою про повернення помилково та/або надміру сплачених сум грошового зобов`язання ПАТ «Укрнафта» до Гадяцької ОДПІ не зверталося. Окремо зазначає на безпідставності посилання Позивача на подвійне стягнення податкового боргу та неможливості застосування до спірних правовідносин приписів Податкового кодексу України, які набрали чинності з 01.01.2015 року.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.07.2019 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 24.07.2019 року.

У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «Укрнафта» просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Свої доводи обґрунтовує тим, що стягнення безготівкових коштів платника податків, в якого існує податковий борг, за рішенням контролюючого органу без звернення до суду можливе було лише до 01.07.2015 року. Наголошує, що наявність зобов`язань держави перед ПАТ «Укрнафта» з повернення сум переплати ПДВ унеможливлювало прийняття оскаржуваного рішення контролюючим органом. Підкреслює, що звернення або незвернення із заявою про повернення надмірно сплачених коштів не свідчить про відсутність у держави відповідного зобов`язання перед платником податків.

У судовому засіданні представник Відповідача доводи апеляційної скарги підтримав та просив суд її вимоги задовольнити повністю.

Представник Позивача наполягав на залишенні апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не є предметом апеляційного оскарження, судова колегія вважає за необхідне здійснювати перевірку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги Гадяцької ОДПІ.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників учасників справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що ПАТ «Укрнафта» було подано до Гадяцької ОДПІ податковий розрахунок з плати за користування надрами для видобування корисних копалин по Глинсько-Розбишівському родовищу (Погарщинське та Чижівське підняття), згідно з яким задекларовано податкове зобов`язанням: за липень 2014 року - по платі за користування надрами для видобування нафти в розмірі 3 771 781,99 грн., по платі за користування надрами для видобування природного газу в розмірі 169 316,72 грн., по платі за користування надрами для видобування природного газу в розмірі 74 492,55 грн.; за серпень 2014 року - по платі за користування надрами для видобування нафти в розмірі 365 551,32 грн., по платі за користування надрами для видобування нафти в розмірі 4 868 433,49 грн., по платі за користування надрами для видобування природного газу в розмірі 12 443,57 грн., по платі за користування надрами для видобування природного газу в розмірі 332 951,54 грн., по платі за користування надрами для видобування природного газу в розмірі 7 341,70 грн., по платі за користування надрами для видобування природного газу в розмірі 163 772,34 грн.; за вересень 2014 року - по платі за користування надрами для видобування нафти в розмірі 3 945 462,51 грн., по платі за користування надрами для видобування природного газу в розмірі 338 888,73 грн., по платі за користування надрами для видобування природного газу в розмірі 151 708,86 грн.; за жовтень 2014 року - по платі за користування надрами для видобування нафти в розмірі 3 941 153,41 грн., по платі за користування надрами для видобування природного газу в розмірі 360 202,98 грн., по платі за користування надрами для видобування природного газу в розмірі 166983,48 грн.; за листопад 2014 рок - по платі за користування надрами для видобування нафти в розмірі 3 433 583,16 грн., по платі за користування надрами для видобування нафти в розмірі 350 964,41 грн., по платі за користування надрами для видобування природного газу в розмірі 146 585,58 грн..

Внаслідок несплати самостійно визначеної суми грошового зобов`язання в зазначений період 2014 року у ПАТ «Укрнафта» виник податковий борг з плати за користування надрами для видобування корисних копалин, частину якого Позивачем погашено 01, 30 та 31 грудня 2014 року, зокрема: сплачено плату за користування надрами для видобування нафти у розмірі 12 951 458,17 грн. та плату за користування надрами для видобування природного газу на суму 629 123,54 грн.

Рішенням Гадяцької ОДПІ від 04.02.2015 року №1/16-07-25-23 про стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до пункту 32 підрозділу 10 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України вирішено здійснити погашення усієї суми податкового боргу шляхом стягнення безготівкових коштів ПАТ «Укрнафта» (т. 1 а.с. 66).

На підставі вказаного рішення Відповідачем оформлено та направлено обслуговуючому банку інкасові доручення від 04.02.2015 року №№1, 2, 3, 4, (т. 1 а.с. 68-71), від 05.02.2015 року №№5, 6 (т. 1 а.с. 72-73), від 06.02.2015 року №№9, 10, 11, 12 (т. 1 а.с. 74-77) на суму податкового боргу з плати за користування надрами для видобування природного газу у розмірі 9 878 695,62 грн. Дані розрахункові документи повернуті у зв`язку з тим, що кошти клієнта банку на визначених в інкасових дорученнях рахунках не обліковуються.

Крім того, вирішуючи питання про правомірність оскаржуваного рішення суд першої інстанції, з урахуванням висновків Вищого адміністративного суду України, встановив, що між ПАТ «Укрнафта» та Міжрегіональним головним управлінням Міндоходів - Центральним офісом з обслуговування великих платників складено акт звіряння розрахунків від 02.02.2015 року №10224-20, в якому зафіксовано підтверджене сторонами позитивне сальдо (переплата) з податку на додану вартість на суму 251 871,77 грн. (т. 3 а.с. 10). Крім того, відповідна переплата обліковувалася й в електронному кабінеті платника податків до 05.03.2015 року (т. 1 а.с. 26).

Крім того, з пояснень Позивача судом першої інстанції було встановлено, що на момент прийняття оскаржуваного рішення Гадяцької ОДПІ у держави існували зобов`язання з повернення надміру сплачених грошових зобов`язань за зборами за провадження деяких видів підприємницької діяльності (торгівлю нафтопродуктами, скрапленим газом та іншими товарами), а саме в Токмацькій ОДПІ та Мелітопольській ОДПІ, що підтверджується копіями актів звіряння розрахунків від 03.02.2015 року №20657-20 (т. 1 а.с. 89), від 05.02.2015 року №391-20 (т. 1 а.с. 91), від 05.02.2019 року №393-20 (т. 1 а.с. 92). Крім того, судом першої інстанції встановлено, що заяву №08.1.14/286 про повернення передплати за провадження деяких видів підприємницької діяльності ПАТ «Укрнафта» подано до Веселовського відділення МОДПІ 10.03.2015 року (т. 1 а.с. 93).

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд першої інстанції, виходячи з системного аналізу положень ст. ст. 20, 59, 95, пп. 32 підрозд. 10 розд. ХХ Податкового кодексу України та з урахуванням правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 16.10.2018 року у справі №826/2352/15, прийшов до висновку часткову обґрунтованість позовних вимог з огляду на існування у Позивача переплати з податку на додану вартість на момент прийняття рішення про стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися з огляду на таке.

Відповідно до пп. 20.1.34 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України контролюючим органам надано право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Згідно п. 59.1 ст. 59 ПК України у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Приписами п. п. 95.1 - 95.4 ст. 95 Податкового кодексу України закріплено, що контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги. Стягнення коштів з рахунків платника податків у банках, обслуговуючих такого платника податків, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини. Контролюючий орган звертається до суду щодо надання дозволу на погашення усієї суми податкового боргу за рахунок майна платника податків, що перебуває у податковій заставі. Рішення суду щодо надання вказаного дозволу є підставою для прийняття контролюючим органом рішення про погашення усієї суми податкового боргу. Рішення контролюючого органу підписується його керівником та скріплюється гербовою печаткою контролюючого органу. Перелік відомостей, які зазначаються у такому рішенні, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

При цьому, відповідно до п. 32 підрозд. 10 розд. ХХ Податкового кодексу України тимчасово, до 01.07.2015 року у випадках, коли податковий борг виник у результаті несплати грошового зобов`язання, самостійно визначеного платником податків у податковій декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у встановлені цим Кодексом строки, стягнення коштів за рахунок готівки, що належить такому платнику податків та/або коштів з рахунків такого платника у банках, здійснюється за рішенням керівника контролюючого органу без звернення до суду за умови, якщо такий податковий борг перевищує 5 мільйонів гривень та відсутні зобов`язання держави щодо повернення такому платнику податків помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов`язань. У таких випадках: рішення про стягнення коштів з рахунків такого платника у банках є вимогою стягувача до боржника, що підлягає негайному та обов`язковому виконанню шляхом ініціювання переказу у платіжній системі за правилами відповідної платіжної системи; рішення про стягнення готівкових коштів вручається такому платнику податків і є підставою для стягнення. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Системний аналіз наведених норм у своєму взаємозв`язку з урахуванням обов`язкових до застосування в силу ч. 5 ст. 242 КАС України правових позицій Верховного Суду, викладених у постановах від 16.10.2018 року у справі №826/2352/15 та від 26.03.2019 року у справі №826/10755/15, дає підстави для висновку, що зміст пункту 32 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України вказує на необхідність відсутності зобов`язань держави щодо повернення платнику податків помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов`язань. Тому, наявність зобов`язань держави в особі будь-якого контролюючого органу перед платником податків щодо повернення помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань з будь-якого податку чи збору унеможливлює стягнення податкового боргу на підставі рішення контролюючого органу без звернення до суду.

Тобто, положення пункту 32 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України встановлюють, що стягнення коштів за рахунок готівки, що належить платнику податків та/або коштів з рахунків такого платника у банках за рішенням керівника контролюючого органу без звернення до суду може бути здійснене за наступних умов: 1) виникнення податкового боргу у результаті несплати грошового зобов`язання, самостійно визначеного платником податків у податковій декларації або уточнюючому розрахунку; 2) податковий борг перевищує 5 мільйонів гривень; 3) відсутні зобов`язання держави щодо повернення такому платнику податків помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов`язань.

Таким чином, зазначена норма закону прямо встановлює право керівника контролюючого органу прийняти рішення про стягнення коштів платника податків лише у разі відсутності зобов`язання держави щодо повернення такому платнику податків помилково та/або надміру сплачених грошових зобов`язань.

Відтак, оскільки встановленими вище обставинами підтверджується наявність у ПАТ «Укрнафта» переплати, яка унеможливлює застосування податковим органом стягнення податкового боргу у спосіб, передбачений п. 32 підрозд. 10 розд. ХХ Податкового кодексу України, а Гадяцькою ОДПІ не доведено відсутність зобов`язань держави щодо повернення ПАТ «Укрнафта» помилково та/або надміру сплачених ним грошових зобов`язань, що є обов`язковою умовою для застосування процедури погашення податкового боргу на підставі згаданих норм Податкового кодексу, колегія суддів вважає повністю обґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що оскаржуване рішення Гадяцької ОДПІ прийнято поза межами правового поля правового регулювання спірних правовідносин.

Твердження Апелянта про безпідставність посилання Позивача на подвійне стягнення податкового боргу та неможливості застосування до спірних правовідносин приписів Податкового кодексу України, які набрали чинності з 01.01.2015 року, суд апеляційної інстанції відхиляє з огляду на те, що дані доводи ПАТ «Укрнафта» були спростовані ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16.02.2016 року та у межах даного апеляційного перегляду справи Позивачем не оспорюються.

Крім того, судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Полтавській області - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 березня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Губська

О.В. Епель

Повний текст постанови складено «24» липня 2019 року.