Справа № 140/875/19
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2019-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 липня 2019 рокуЛьвів№ 857/6969/19
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Гуляка В.В., Коваля Р.Й.,

розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28 травня 2019 року (судді Каленюк Ж.В. ухвалене в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження в м. Луцьк) у справі № 140/857/19 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 28.03.2019 звернувся в суд з позовом до Міністерства оборони України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ІНФОРМАЦІЯ_1 в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про відмову йому у призначенні одноразової грошової допомоги як інваліду ІІІ групи з 07 березня 2018 року внаслідок поранення, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби по захисту Батьківщини, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 22 червня 2018 року №65, зобов`язати відповідача вирішити питання щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги як інваліду ІІІ групи внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби по захисту Батьківщини, у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, а саме 07 березня 2018 року, з урахуванням проведених виплат за 20% втрати працездатності та факту подання усіх документів відповідно до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 28 травня 2019 року задоволено позов.

Не погодившись з прийнятим рішенням Міністерство оборони України подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та допущено порушення норм процесуального та матеріального права. Вказує, що під час первинного огляду органами МСЕК позивачу встановлено 20% втрати працездатності без встановлення інвалідності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, a 07 березня 2018 року під час повторного огляду органами МСЕК позивача визнано інвалідом ІІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного з захистом Батьківщини. Відповідно до частини четвертої статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» обумовлено якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми. У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється. Вважає, що законодавчі підстави для виплати ОСОБА_1 грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності відсутні, оскільки від первинного встановлення втрати працездатності (з 22 травня 2015 року) до встановлення йому ІІІ групи інвалідності (07 березня 2018 року) пройшло понад два роки. Після встановлення 20% втрати працездатності позивач отримав одноразову грошову допомогу у розмірі 17052,00 грн.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано, що не перешкоджає апеляційному розгляду.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), відповідно до статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) розгляд справи проводиться без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 у період з 12 листопада 2007 року по 05 квітня 2018 року проходив військову службу за контрактом, про що свідчить довідка Володимир-Волинського об`єднаного районного військового комісаріату від 17 травня 2018 року №69 (а.с.47). З 04 лютого 2015 року по 10 лютого 2015 року він безпосередньо брав участь в антитерористичній операції (далі - АТО), забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції у місті Краматорську Донецької області, що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_1 від 26 березня 2015 року №350/486/1/197 (а.с.45). Позивачу видано посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_2 від 08 травня 2015 року (аркуш справи 18).

10 лютого 2015 року старший солдат ОСОБА_1 отримав вогнепальне наскрізне осколкове поранення м`яких частин лівої лопаткової ділянки внаслідок артилерійського обстрілу касетними боєприпасами, що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_3 від 13 травня 2015 року №350/486/100/449 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) для учасників АТО (аркуш справи 44).

22 травня 2015 року обласною МСЕК Волинського обласного бюро медико-соціальної експертизи ОСОБА_1 встановлено 20% втрати професійної працездатності, що підтверджується довідкою серії ВЛН №0000117 від 25 травня 2015 року (аркуш справи 14).

Як слідує із свідоцтва про хворобу №43 від 18 січня 2018 року, військово-лікарська комісія госпітальна при військовій частині НОМЕР_4 за розпорядженням командира військової частини НОМЕР_5 від 03 січня 2018 року №350/486/130-4 провела огляд ОСОБА_1 та встановила, що його захворювання, поранення, травма, пов`язані із захистом Батьківщини та визнала його непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний час (аркуші справи 12-13).

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 23 лютого 2018 року №49 старшого солдата ОСОБА_1 , водія-заправника відділення матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_5 , звільненого наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 20 лютого 208 року №8-РС у запас відповідно до частини шостої статті 26 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» з урахуванням вимог частини восьмої цієї самої статті цього самого Закону за пунктом «б» (за станом здоров`я), направлено для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_2 (аркуш справи 46).

07 березня 2018 року обласною МСЕК Волинського обласного бюро медико-соціальної експертизи за результатами первинного огляду ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААА №758936 від 04 травня 2018 року (аркуш справи 15). Під час повторного огляду 19 березня 2019 року підтверджено встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності у зв`язку із захворюванням, що пов`язане із захистом Батьківщини, про що свідчить довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААА №768851 від 26 березня 2019 року (аркуш справи 16).

17 травня 2018 року позивач звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням 07 березня 2018 року ІІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, до якої додав: копії паспорта, довідки про присвоєння ідентифікаційного номера, військового квитка; витяг з наказу про виключення зі списків особового складу; довідку про проходження військової служби; довідку про безпосередню участь в антитерористичній операції; копію довідки про причини та обставини поранення; копію свідоцтва про хворобу; копію довідки МСЕК про встановлення інвалідності; згоду на обробку персональних даних (аркуші справи 35-47). Вказані заява та документи позивача листом ІНФОРМАЦІЯ_3 від 24 травня 2018 року №ВСЗ/544 були надіслані для розгляду до Департаменту фінансів Міністерства оборони України (аркуш справи 48).

Як слідує із пункту 34 рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленого протоколом від 22 червня 2018 року №65, розглянувши подані документи, комісія дійшла висновку про відмову в призначені одноразової грошової допомоги старшому солдату в запасі ОСОБА_1 , якого 05 квітня 2018 року звільнено з військової служби та 22 травня 2015 року під час первинного огляду органами МСЕК встановлено 20% втрати працездатності внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, що сталося 10 лютого 2015 року (довідка МСЕК серії ВЛН №0000117 від 22 травня 2015 року), а з 07 березня 2018 року під час огляду органами МСЕК визнано інвалідом ІІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини (довідка МСЕК серії 12ААА №758936 від 04 березня 2018 року). Вказано на те, що ОСОБА_1 групу інвалідності встановлено понад дворічний термін після первинного встановлення ступеня втрати працездатності, а згідно з абзацом другим пункту 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та пунктом 8 Порядку №975, у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється. Додатково зазначено, що допомога у зв`язку із встановленням 20% втрати працездатності виплачена у сумі 17052,00 грн. (аркуш справи 17).

Листом від 10 липня 2018 року №766 ІНФОРМАЦІЯ_1 надіслав ІНФОРМАЦІЯ_4 документи та інформацію з витягу проколу засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 22 червня 2018 року №65 для інформування заявника (аркуш справи 49). Володимир-Волинський об`єднаний районний військовий комісаріат листом від 30 липня 2018 року №1938 повернув ОСОБА_1 відповідь та документи, які були подані на виплату одноразової допомоги до Волинського обласного військового комісаріату (аркуш справи 34).

Позивач не погоджується із рішенням про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги внаслідок встановлення ІІІ групи інвалідності, що стало підставою для його звернення із даним позовом до суду.

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Частина 2 статті 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробітті з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до статті 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-XII виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-ХІІ) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону №2011-ХІІ дія даного Закону поширюється, зокрема, на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.

Частиною першою статті 16 Закону №2011-ХІІ визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Відповідно до підпункту 4 частини другої статті 16 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, прийнятою відповідно до пункту 2 статті 16-2 та пункту 9 статті 16-3 Закону №2011-ХІІ України, затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок №975).

Пунктом 3 Порядку №975 (в редакції, чинній на час звернення позивача із заявою про призначення одноразової грошової допомоги) передбачено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Матеріалами справи підтверджено, що за результатами первинного огляду органами МСЕК з 07 березня 2018 року ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини (довідка до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААА №758936 від 04 травня 2018 року аркуш справи 15). Отже, з огляду на викладене право позивача на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності виникло з 07 березня 2018 року.

Згідно з пунктом «б» частини першої статті 16-2 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

Ця норма має відображення в пункті 6 Порядку №975, відповідно до якого одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби), інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі: 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності III групи.

Згідно з пунктом 4 статті 16-3 Закону №2011-ХІІ якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Правова позиція про право військовослужбовця на отримання відповідної допомоги у більшому розмірі у разі встановлення більшого відсотка втрати працездатності або у разі встановлення групи інвалідності, яка виплачується йому з урахуванням виплаченої раніше суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги, викладена у постанові Верховного Суду України від 10 березня 2015 року у справі №21-563а14.

Як зазначається в оскаржуваному рішенні, допомога у зв`язку з встановленням 20 % втрати працездатності виплачена позивачу в сумі 17052,00 грн. втрата 20% працездатності встановлена з 22 травня 2015 року (довідка про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках застрахованого серії ВЛН №0000117 від 25 травня 2015 року аркуш справи 14).

Законом України від 06 грудня 2016 року №1774-VIII пункт 4 статті 16-3 Закону №2011-ХІІ доповнено абзацом другим такого змісту: «У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється». Ця норма набрала чинності 01 січня 2017 року.

Абзацом такого самого змісту постановою Кабінету Міністрів України від 18 травня 2017 року №335 доповнено до пункту 8 Порядку №975, який також застосовується з 01 січня 2017 року.

Саме з посиланням на абзац другий пункт 4 статті 16-3 Закону №2011-ХІІ та пункт 8 Порядку №975 відповідач відмовив ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням з 07 березня 2018 року позивачу ІІІ групи інвалідності понад дворічний термін після первинного встановлення ступеня втрати працездатності.

Однак з таким висновком відповідача при прийнятті 22 червня 2018 року рішення за результатами розгляду заяви позивача від 17 травня 2018 року про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності суд не погоджується.

Конституційний Суд України у рішенні від 09 лютого 1999 року у справі №1-рп/99 зазначив, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип, закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Таким чином, в силу статті 58 Конституції України, норма Закону України від 06 грудня 2016 року №1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яким було доповнено пункт 4 статті 16-3 Закону №2011-ХІІ абзацом другим (щодо права на виплату одноразової грошової допомоги після спливу дворічного терміну після первинного встановлення інвалідності), яка набрала чинності 01 січня 2017 року, не може розповсюджуватись на спірні правовідносини, а саме встановлення первинно групи інвалідності (після встановлення відсотка втрати працездатності) за часовий проміжок з 2015 по 2018 рік, оскільки це фактично означатиме застосування зворотньої дії закону в часі. Застосування даної норми стосовно позивача можливе лише у разі повторного встановлення інвалідності для позивача, починаючи з 07 березня 2018 року і саме з цього моменту слід відраховувати дворічний строк.

Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалася у постановах Верховного Суду від 20 березня 2018 року у справі №295/3091/17, від 21 червня 2018 року №751/4367/17, від 21 серпня 2018 року у справі №295/14297/16-а, від 26 лютого 2019 року у справі №2240/2940/18, від 05 квітня 2019 року у справі №820/4143/18, які в силу приписів частини 5 статті 242 КАС України та частини 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуються апеляційним судом під час вирішення наведеного спору.

Отже, системний аналіз наведених правових норм (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) дає суду підстави зробити висновок, що за даних обставин позивач у зв`язку із встановленням йому ІІІ групи інвалідності має право на отримання одноразової грошової допомоги, яка має виплачуватися йому з урахуванням виплаченої суми обов`язкового особистого державного страхування або одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням раніше 20% втрати працездатності.

Пунктом 11 Порядку №975 обумовлено, що військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст, якому виплачується одноразова грошова допомога у разі настання інвалідності чи втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, подає уповноваженому органу такі документи: заяву про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності чи часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності; довідку медико-соціальної експертної комісії про встановлення групи інвалідності або відсотка втрати працездатності із зазначенням причинного зв`язку інвалідності чи втрати працездатності. До заяви додаються копії: постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; документа, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва), зокрема про те, що воно не пов`язане із вчиненням особою кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення нею дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що засвідчує реєстрацію фізичної особи у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, виданого органом доходів і зборів (для фізичної особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, офіційно повідомила про це відповідний орган доходів і зборів та має відмітку в паспорті громадянина України, - копію сторінки паспорта з такою відміткою).

Зазначені умови позивач виконав та подав разом із заявою документи, що визначені пунктом 11 Порядку №975 про невідповідність документів чи їх некомплектність у рішенні від 22 червня 2018 року, оформленому протоколом №65 засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, не зазначено.

Як передбачено пунктами 12, 13 Порядку №975, призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

Керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем не доведено правомірності рішення, оформленого протоколом засідання Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 22 червня 2018 року №65 в частині, що стосується позивача (пункт 34 рішення).

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою Конституція України виокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме - у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 6 липня 1999 року № 8-рп/99 та від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002).

Необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян, як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей (рішення Конституційного Суду України від 20 березня 2002 року № 5-рп/2002).

У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.

Колегія суддів дійшла висновку, що позов задоволено правомірно, а судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для розподілу судових витрат за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції на підставі статті 139 КАС України у апеляційного суду немає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 28 травня 2019 року у справі №140/875/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді В.В. Гуляк

Р.Й. Коваль