Справа № 305/1086/18
Суддя: Гудим Любомир Ярославович
Дата ухвалення: 2019-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2019 рокуЛьвів№ 857/5794/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Гудима Л.Я.,

суддів: Шинкар Т.І., Судової-Хомюк Н.М.,

за участю секретаря судового засідання: Дідик Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Тячівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2019 року, головуючий суддя - Гаврилко С.Є., ухвалене о 10:57 год. у м. Ужгород, повний текст якого складено 26.04.2019 року, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Тячівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

В червні 2018 року позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Тячівського ОУПФУ в Закарпатській області, в якому просив визнати дії відповідача у відмові в нарахуванні йому пенсії за віком при повному трудовому стажі неправомірними; зобов`язати провести нарахування трудової пенсії за віком при повному трудовому стажі у відповідності до діючого законодавства.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що його загальний трудовий стаж на ВАТ «Хутро» складає більше 27 років, крім того, ще до працевлаштування на Ясінянську швейну фабрику, в період з червня 1971 року по серпень місяці 1974 року, працював робочим в Чорнотисянському лісництві Ясінського лісокомбінату, де йому враховано відпрацьовані дні і загальний відпрацьований стаж роботи складає дев`ять місяців. 31 травня 2016 року при досягненні позивачем віку 58 років, він звернувся до управління Пенсійного фонду України в Рахівському районі Закарпатської області із заявою про призначення пільгової пенсії за віком, в чому позивачу було відмовлено в зв`язку з тим, що довідка про підтвердження пільгового стажу роботи № 435 від 31 травня 2016 року була видана з порушенням пункту 3 Наказу № 383 Міністерства праці та соціальної політики від 18 листопада 2005 року та пункту 20 Постанови КМУ № 637 від 12 серпня 1993 року «Про затвердження порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній». В той же час, згідно протоколу № 694 від 31 серпня 2016 року, зазначено, що загальний трудовий стаж позивача складає 26 років, 1 місяць, 15 днів. Протоколом № 612 від 04 червня 2018 року позивачу було відмовлено у призначенні пенсії за віком згідно з статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю у позивача загального стажу роботи 25 років, оскільки загальний трудовий стаж позивача складає 23 роки, 9 місяців, 5 днів.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2019 року адміністративний позов задоволено; визнано протиправними дії Тячівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області у відмові в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком; зобов`язано Тячівське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 пенсію за віком з урахування висновків суду.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, Тячівське ОУПФУ в Закарпатській області оскаржило його в апеляційному порядку, яке, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити.

Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд попередньої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що відсутність страхових внесків не може бути підставою для відмови в зарахуванні періоду роботи позивача до страхового стажу, оскільки така позиція суперечить нормам чинного законодавства.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, позивач 31 травня 2016 року звернувся до відповідача із заявою про призначення пільгової пенсії за віком, при цьому на час звернення позивач досяг 58 років, що підтверджується копією паспорта позивача (а.с. 86).

Протоколом № 74 від 31 серпня 2016 року позивачу було відмолено в призначенні пенсії у зв`язку з тим, що довідка про підтвердження пільгового стажу роботи № 433 від 31 травня 2016 року видана з порушенням пункту 3 наказу Міністерства праці та соціальної політики та пункту 20 постанови Кабінету міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудового стажу» (а.с. 89-91).

В той же час, згідно протоколу № 694 від 31 серпня 2016 року, зазначено, що загальний трудовий стаж позивача складає 26 років, 1 місяць, 15 днів (а.с. 25, 26).

У відповідності до заяви ОСОБА_1 від 28 вересня 2016 року, такий повторно звернуся до Управління Пенсійного фонду України в Рахівському районі Закарпатської області про призначення пенсії за віком (а.с. 93).

На підставі трудової книжки, довідок про заробіток для обчислення пенсії ВАТ «Хутро», виданих Комунальною установою «Рахівський районний трудовий архів» від 31 березня 2016 року № 266, № 267, № 268, № 269, акту перевірки правильності надання довідок № 47 від 07 жовтня 2016 року та індивідуальних відомостей про застраховану особу форми OK-5 позивачу підтверджено загального стажу 23 роки 0 місяців 11 днів (а.с. 94-100).

Протоколом № 91 від 11 листопада 2016 року ОСОБА_1 було відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю загального стажу роботи відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та пункту 2 розділу ХІ Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення» (а.с. 101-103).

07 травня 2018 року позивач, звернувся до Тячівського об`єднаного управління ПФУ Закарпатської області за призначенням пенсії за віком із заявою та надав довідку про фактично відпрацьовані людинодні, видану Виконавчим комітетом Ясінянської селищної ради Рахівського району № 179 від 04 травня 2018 року за 1971 - 1974 роки (а.с. 105-107).

У відповідності до акту перевірки достовірності довідки про фактично відпрацьовані людинодні № 78 від 11 травня 2018 року та вищезазначеної довідки страховий стаж ОСОБА_1 становив 23 роки 9 місяців днів. А тому, у зв`язку з відсутністю загального стажу роботи відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», позивачу було відмовлено в призначенні пенсії згідно з протоколом Комісії Тячівського об`єднаного управління Пенсійної фонду України по розгляду суперечливих питань для прийняття рішень призначення (перерахунку) та виплатою пенсій № 54 від 01 червня 2018 року (а.с. 108-115).

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відсутність страхових внесків не може бути підставою для відмови у зарахуванні періоду роботи позивача до страхового стажу, оскільки відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, в якому працює застрахована особа, також відповідачем не надано доказів у підтвердження того, що дані трудової книжки та довідок про підтвердження трудового стажу, у разі відсутності трудової книжки позивача (в частині спірного періоду роботи) містять неправдиві або недостовірні відомості чи були предметом судового розгляду.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Також, згідно статті 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Постановою КМУ від 12.08.1993 року №637 затверджено «Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній».

Відповідно до пункту 1 зазначеного Порядку основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Таким чином, трудова книжка має містити дані щодо факту перебування особи в трудових відносинах для підтвердження наявності трудового стажу та є основним документом, що підтверджує стаж роботи.

Як видно з відомостей трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , останній працював, а саме:

- 01 липня 1975 року позивача було прийнято згідно наказу № 105-к від 30 червня 1975 року учеником помічника майстра по виготовленню штучного хутра до Ясінської швейної фабрики;

- 01 квітня 1976 року згідно наказу № 97-к від 29 квітня 1976 року було присвоєно другий розряд транспортувальника з шкідливими умовами праці цеха штучного хутра;

- 25 жовтня 1976 року на підстави наказу № 210/к від 25 жовтня 1976 року позивач звільнений у зв`язку з призивом до Радянської армії;

- з 09 листопада 1976 року по 20 листопада 1978 року служив у Радянській армії;

- 03 січня 1979 року наказом № 1-к від 02 січня 1979 року прийнятий на роботу слюсарем-сантехніком другого розряду;

- 15 лютого 1979 року наказом № 34-к від 15 лютого 1979 року з посади слюсаря сантехніка позивача переведено в основний цех чистильщик вентиляційних установок по другому розряду з шкідливими умовами праці;

- 03 серпня 1979 року наказом № 153-к від 06 серпня 1979 року з посади чистильщика вентиляційних установок другого розряду переведено стригальщиком ворса третього розряду;

- 01 вересня 1980 року наказом № 151-к від 27 серпня 1980 року позивача було переведено на посаду змішувальника волокна;

- 26 липня 1982 року наказом № 124-к від 23 липня 1982 року з посади змішувальника волокон позивача було переведено на посаду стригальщика четвертого розряду;

- 01 серпня 1988 року наказом № 53-к від 01 вересня1988 року ОСОБА_1 переведено на посаду апаратника апретування третього розряду з шкідливими умовами оплати праці;

- 01 березня 2004 року наказом № 11-к від 01 березня 2004 року, позивача було звільнено з роботи по статті 36 КЗпП України по згоді сторін (а.с. 7-9).

З протоколу Управління Пенсійного фонду України в Рахівському районі Закарпатської області № 694 від 31 серпня 2016 року видно, що ОСОБА_1 має загальний стаж роботи 26 років 01 місяць 15 днів.

В той же час, позивачем було надано довідку № 179 від 04 травня 2018 року про фактично відпрацьовані людино-дні з червня 1971 по серпень 1974 року, видану Виконавчим комітетом Ясінянської селищної ради Рахівського району (а.с. 10), достовірність якої підтверджена актом Пенсійного фонду України в Закарпатській області № 78 від 11 травня 2018 року (а.с.а.с. 108-109) відповідно до Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року, які були враховані відповідачем при обчисленні стажу роботи.

Таким чином, ОСОБА_1 дійсно має право на призначення пенсії за віком, відповідно до статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення», що дає йому права на призначення пенсії за віком.

Також, як визначено статтею 24 частиною 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року, № 1058-IV, який набув чинності з 01 січня 2004 року, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

За період до 01 січня 2004 року обчислення трудового стажу здійснювалось відповідно до статей 56-63 Закону України «Про пенсійне забезпечення».

Відповідно до частини 1 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до пункту «а» частини 3 статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків;

Отже, незалежно моменту призначення пенсії, робота до 01 січня 2004 року незалежно від суми сплачених внесків зараховується до страхового стажу в повному обсязі.

Відсутність доказів про сплату збору на обов`язкове державне пенсійне страхування не позбавляє його права щодо зарахування періоду роботи позивача до страхового стажу.

Також відповідачем не надано доказів у підтвердження того, що дані трудової книжки та/або довідок про підтвердження трудового стажу, у разі відсутності трудової книжки позивача (в частині спірного періоду роботи) містять неправдиві або недостовірні відомості чи були предметом судового розгляду.

Відтак, колегія суддів апеляційної інстанції вважає вірним висновок суду попередньої інстанції про задоволення адміністративного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на наведене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Тячівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2019 року у справі №305/1086/18 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Л. Я. Гудим
судді Т. І. Шинкар
Н. М. Судова-Хомюк

Повний текст постанови складено 26.07.2019 року.