Справа № 140/487/19
Суддя: Багрій Василь Миколайович
Дата ухвалення: 2019-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2019 рокуЛьвів№ 857/5707/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Багрія В. М.,

суддів Качмара В. Я., Старунського Д. М.,

з участю секретаря судового засідання Болюк Н. В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Петрук Ю.Ю.,

представника відповідача Боберського І.М.,

розглянувши у судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2019 року (рішення ухвалено у м. Луцьку судом у складі головуючого судді Ковальчука В. Д., повний текст рішення виготовлений 24 квітня 2019 року) у справі № 140/487/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:
У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.

Позивач просив визнати протиправним та скасувати пункт 18 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 03.08.2018 про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги старшому солдату в запасі ОСОБА_1 ;

зобов`язати відповідача прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 , особі з інвалідністю ІІІ групи, одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Позивач посилався на те, що 11.02.2015 органами МСЕК йому встановлено 10 % втрати працездатності внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, та призначена допомога у розмірі 8526 грн. У подальшому, з 17.11.2017 позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини. Тому позивач вважає, що з 17.11.2017 він набув право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності. Однак відповідач протиправно відмовив ОСОБА_1 у призначенні такої допомоги, посилаючись на те, що групу інвалідності встановлено позивачу понад дворічний термін після первинного встановлення ступеня втрати працездатності.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2019 року, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження, позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано пункт 18 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 03.08.2018 № 81 про відмову у призначенні старшому солдату в запасі ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги.

Зобов`язано Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 , особі з інвалідністю ІІІ групи, одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Рішення суду першої інстанції оскаржило Міністерство оборони України, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального права, без повного з`ясування усіх обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного її вирішення. Суд першої інстанції не врахував, що 11.02.2015 під час первинного огляду органами МСЕК ОСОБА_1 встановлено 10 % втрати працездатності без встановлення інвалідності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, a 17.11.2017 під час повторного огляду органами МСЕК позивача визнано особою з інвалідністю III групи внаслідок захворювання, пов`язаного з захистом Батьківщини. У зв`язку з тим, що пройшло понад два роки з часу встановлення позивачу ступеня втрати працездатності після первинного огляду, підстави для виплати ОСОБА_1 грошової допомоги у зв`язку з встановленням III групи інвалідності відсутні.

Апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову позивачу в задоволенні позову.

На апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 подав відзив, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, представника апелянта, який апеляційну скаргу підтримав, позивача та його представника, які просять апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що рішення уповноваженого органу відповідача, яким позивачу відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги, є протиправним, оскільки право особи на одноразову грошову допомогу не може підлягати часовим обмеженням і залежати від того чи пройшов дворічний термін з часу первинного огляду, оскільки першочерговим є встановлення факту отримання особою незворотних негативних змін стану здоров`я внаслідок перебування саме на військовій службі.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції та, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, враховує таке.

У справі встановлено, що ОСОБА_1 у період з 15.04.2014 по 03.09.2014, з 16.02.2015 року по 05.05.2015, з 14.01.2016 по 31.03.2016, з 12.04.2016 по 13.05.2016 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей та є учасником бойових дій, що підтверджується копіями довідки військової частини НОМЕР_1 від 25.01.2018 № 58 про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведенні і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України та посвідчення серії НОМЕР_2 від 22.05.2015, копія яких долучені до матеріалів справи.

31.08.2014 ОСОБА_1 , солдат військової служби за контрактом, отримав поранення, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби, про що свідчить копія витягу з протоколу № 728 від 31.12.2014 засідання Військово-лікарської комісії Західного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузії, травм, каліцтв.

Відповідно до довідок військово-лікарської комісії від 12.11.2015 № 1259, від 19.10.2016 № 670/3, від 12.09.2014 № 1166/1, встановлено причинний зв`язок захворювання позивача, яке, пов`язане з проходженням військової служби (захисту Батьківщини).

11.02.2015 органами МСЕК позивачу встановлено 10% втрати працездатності внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби та призначено допомогу в сумі 8526 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач неодноразово проходив лікування у медичних закладах, що підтверджується копіями медичних документів, а саме: випискою з медичної карти стаціонарного хворого № 5185 від 27.12.2017; свідоцтвом про хворобу № 1485 від 31.07.2017; протоколом обстеження № 9681 від 26.12.2017; виписним епікризом від 13.09.2014.

Відповідно до пунктів 12-13 свідоцтва про хворобу № 1485 від 31.07.2017 у позивача наявний хронічний вертеброгенний попереково-крижовий радикуліт з переважним ураженням п`ятого поперекового, першого крижового корінців справа в стадії нестійкої ремісії з помірними руховими, чутливими трофічними розладами правої нижньої кінцівки. Міжхребцевий остеохондроз поперекового відділу хребта, протрузії міжхребцевих дисків між третім і четвертим поперековими, п`ятим поперековим та першим крижовим хребцям, грижа міжхребцевого диску між четвертим і п`ятим поперековими хребцями з люмбальним стенозом, больовим синдромом, помірним порушенням функції хребта. Захворювання пов`язане із захистом Батьківщини. На підставі статей 23 б, 64 б графи II Розкладу хвороб встановлено, що позивач непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час.

Згідно з копією витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_3 (по стройовій частині) від 20.10.2017 № 230 старшого солдата військової служби за контрактом ОСОБА_1 , старшого розвідника-оператора 1 розвідувального відділення розвідувального взводу 1 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_3 , звільнено наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) від 18.10.2017 № 81-PC, з військової служби у запас за підпунктом «б» пункту 1 частини 8 (за станом здоров`я) статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», та 20.10.2017 виключено із списків особового складу частини, всіх видів забезпечення і направлено для зарахування на військовий облік до Луцького ОМВК Волинської області (а. с.25).

17.11.2017 органами МСЕК ОСОБА_1 визнано особою з інвалідністю ІІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини. Під час повторного огляду 27.11.2018 підтверджено встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності у зв`язку із захворюванням, що пов`язане із захистом Батьківщини, що підтверджується копією довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААА № 768451 від 07.12.2018 (а. с. 12).

У зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому 17.11.2017 ІІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини.

Листом від 31.08.2018 вих. № ВСЗ/1039 Волинський обласний військовий комісаріат повідомив позивача про те, що комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум 03.08.2018 відповідно до протоколу № 81 прийнято рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, оскільки групу інвалідності ОСОБА_1 встановлено понад дворічний термін після первинного встановлення ступеня втрати працездатності. Додатково повідомлено, що у зв`язку з установленням 10% втрати працездатності позивачу виплачена допомога в сумі 8526,0 грн.

Відповідно до пункту 18 протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 03.08.2018 № 81, розглянувши подані документи, комісія дійшла висновку про відмову у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги, а саме: старшому солдату в запасі ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), якого 20.10.2017 звільнено з військової служби та 11.02.2015 під час первинного огляду органами МСЕК встановлено 10% втрати працездатності внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, що сталося 31.08.2014 (довідка МСЕК серія 12 AAA № 001556 від 11.02.2015), а 17.11.2017 під час огляду органами МСЕК визнано особою з інвалідністю III групи внаслідок захворювання, пов`язаного з захистом Батьківщини (довідка МСЕК серія 12 AAA № 758518 від 22.01.2018). Згідно з абзацом другим пункту 4 статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та пунктом 8 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється. ОСОБА_1 групу інвалідності встановлено понад дворічний термін після первинного встановлення ступеня втрати працездатності. Допомога у зв`язку з встановленням 10 % втрати працездатності виплачена в сумі 8526 грн (а. с. 14).

Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.

Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі Закон № 2011-XII) відповідно до положень статті 1 якого соціальний захист військовослужбовців це, зокрема, право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 3 Закону № 2011-XII дія цього Закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби.

Згідно з статтею 16 Закону №2011-XII одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання. Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті (пункт 4 частини 2 статті 16 Закону № 2011-XII).

У разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року (пункт «б» частини 1 статті 16-2 Закону № 2011-XII).

Аналіз наведених норм права дозволяє суду апеляційної інстанції дійти висновку, що право на отримання одноразової грошової допомоги мають військовослужбовці, які отримали інвалідність внаслідок захворювання або поранення (контузії, травми або каліцтва), що мали місце в період проходження військової служби, незалежно від часу настання інвалідності.

Відповідно до частини 2 статті 16-2 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Статтею 16-3 Закону № 2011-XII встановлено, що у випадках, передбачених підпунктами 4-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, одноразова грошова допомога призначається і виплачується відповідним військовослужбовцям, військовозобов`язаним або резервістам. Встановлення інвалідності або визначення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам здійснюється в індивідуальному порядку державними закладами охорони здоров`я відповідно до законодавства.

Якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми. У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється (частини 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII).

Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, (далі Порядок № 975), яким встановлено механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 975 у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

При цьому, зазначена норма не містить посилань на встановлення інвалідності особі внаслідок зазначених причин під час первинного чи повторного огляду медико-соціальною експертною комісією.

Пункт 8 Порядку № 975 містить норму аналогічну частині 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII, яка викладена так:

Якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

У разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.

Отже, право на отримання одноразової грошової допомоги законодавець пов`язує з фактом і часом встановлення інвалідності особі як звільненому зі служби військовослужбовцю, яка настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, або поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби, незалежно від строку, що минув після звільнення з військової служби. Право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з інвалідністю, що настала після звільнення з військової служби внаслідок травми, отриманої під час виконання обов`язків військової служби, починається саме з моменту настання підстав для отримання цієї допомоги, тобто, в даному випадку, саме з моменту встановлення інвалідності. Визначальним є встановлення причинно-наслідкового зв`язку між встановленою інвалідністю та виконанням обов`язків військової служби.

Право осіб, які отримали інвалідність внаслідок захворювання або поранення (контузії, травми або каліцтва), що мали місце в період проходження військової служби, на отримання одноразової грошової допомоги після звільнення з військової служби незалежно від часу настання інвалідності підтверджено висновками, викладеними у рішенні Верховного Суду України від 18.11.2014 по справі № 21-466а14, постановах Верховного Суду від 20.03.2018 у справі № 296/9364/16-а, від 06.02.2018 у справі № 372/1258/16-а.

У справі встановлено, що 17.11.2017 органами МСЕК ОСОБА_1 визнано особою з інвалідністю ІІІ групи внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини. Під час повторного огляду 27.11.2018 підтверджено встановлення позивачу ІІІ групи інвалідності у зв`язку із захворюванням, що пов`язане із захистом Батьківщини, що підтверджується копією довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААА № 768451 від 07.12.2018 (а. с.12).

Як видно з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 03.08.2018 № 81 підставою для відмови у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 стало те, що ІІІ групу інвалідності позивачу встановлено понад дворічний термін після встановлення 10% втрати працездатності.

Суд апеляційної інстанції вказану підставу відмови вважає необґрунтованою, з огляду на таке.

Положення частини 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII та пункту 8 Порядку № 975 передбачають право військовослужбовців на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі у випадку встановлення під час повторного огляду згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищої групи інвалідності, за умови, що встановлення вищої групи інвалідності або більшого відсотку втрати працездатності відбулось протягом двох років після первинного встановлення інвалідності або відсотку втрати працездатності.

Вказані положення застосовуються при вирішенні питання щодо отримання доплат між розміром раніше отриманої одноразової грошової допомоги при встановленні інвалідності нижчої групи (меншого відсотка втрати працездатності) та розміром одноразової грошової допомоги яка повинна виплачуватись при встановлені інвалідності вищої групи (більшого відсотка втрати працездатності).

Таким чином, як Закон № 2011-XII, так і Порядок № 975 обмежують виплату одноразової грошової допомоги особі лише у разі встановлення вищої групи інвалідності або більшого відсотку втрати працездатності, які є окремими правовими підставами для отримання одноразової грошової допомоги. При встановленні інвалідності після встановлення відсотку втрати працездатності чи навпаки ознака повторності відсутня.

Відповідно до довідки МСЕК серії 12 ААА № 758518 від 22.01.2018 позивача визнано особою з інвалідністю ІІІ групи вперше.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що стаття 16-3 Закону №2011-ХІІ у редакції до 01.01.2017 не містила часових обмежень на виплату одноразової грошової допомоги у разі, якщо після призначення первинної групи інвалідності (меншого відсотку втрати працездатності) особі було встановлено вищу групу інвалідності (більшого відсотку втрати працездатності), зокрема після двох років з часу первинного встановлення інвалідності (відсотку втрати працездатності).

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII, який набрав чинності з 01.01.2017, з метою збалансування Державного бюджету України та ефективного і раціонального використання бюджетних коштів частину 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII доповнено абзацом 2 наступного змісту: «У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.»

У постанові від 20.03.2018 у справі № 295/3091/17 (№К/9901/5281/17) Верховний Суд на підставі аналізу статті 58 Конституції України, норм Закону України від 06.12.2016 № 1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», з врахуванням рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 у справі №1-рп/99 дійшов висновку, що застосування абзацу 2 частини 4 статті 16-3 Закону №2011-XII можливе лише у разі повторної зміни (встановлення) групи інвалідності (відсотка втрати працездатності) з 01 січня 2017 року.

Таким чином, норма Закону України від 6 грудня 2016 року № 1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яка набрала чинності 1 січня 2017 року, не може розповсюджуватись на спірні правовідносини, а саме встановлення первинно групи інвалідності (після встановлення відсотка втрати працездатності) за часовий проміжок з 2015 по 2017 рік, оскільки це фактично означатиме застосування зворотної дії закону в часі. Застосування даної норми можливе лише у разі повторного встановлення інвалідності для позивача починаючи з 17.11.2017 і саме з цього моменту слід відраховувати дворічний строк.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що у позивача виникло право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням йому інвалідності ІІІ групи, що пов`язана із захистом Батьківщини.

Згідно з частиною 6 статті 16-3 Закону № 2011-XII одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві резервістами

Відповідно до пункту 17 Порядку № 975 особам, звільненим з військової служби, виплата одноразової грошової допомоги здійснюється органом державної влади, який здійснював розрахунок під час звільнення з військової служби.

Згідно з пунктом 1 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 671, Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом міністрів України. Міністерство оборони України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику з питань національної безпеки у воєнній сфері, сфері оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період. Міністерство оборони України є органом військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили.

Враховуючи, що скаржником не доведено правомірності відмови позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності ІІІ групи внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, суд апеляційної інстанції вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що рішення Міністерства оборони України про відмову ОСОБА_1 у виплаті одноразової грошової допомоги, оформленому пунктом 18 Протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 03.08.2018 № 81, не відповідає критеріям, встановленим частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України та Закону № 2011-XII, а тому підлягає скасуванню.

При цьому, згідно з положеннями статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин здійснюється з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Прийняття рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає цій міжнародній нормі.

За приписами чинного законодавства, вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права. Метою судового захисту порушеного права є вирішення між сторонами правового конфлікту, припинення публічно-правового спору та використання дієвого способу захисту (відновлення) порушеного права.

Отже, оскільки процесуальні засоби відновлення порушеного права мають бути гнучкими та ефективними, враховуючи, що відповідач неправомірно відмовив позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо зобов`язання Міністерства оборони України прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням III групи інвалідності, пов`язаної із захистом Батьківщини.

Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з врахуванням усіх обставин, що мають значення для вирішення справи, тому підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Доводи апелянта, в силу наведеного, висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. 308, ст. 310, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 322, ст. 325 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2019 року у справі № 140/487/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. М. Багрій
судді В. Я. Качмар
Д. М. Старунський
Повний текст постанови виготовлений 26.07.2019.