Справа № 140/2025/18
Суддя: Хобор Романа Богданівна
Дата ухвалення: 2019-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2019 рокуЛьвів№ 857/4047/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді Хобор Р.Б.,

суддів Кухтея Р.В., Носа С.П.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційні скарги Міністерства оборони України та військової частини НОМЕР_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 07 березня 2019 року, ухвалене суддею Валюхом В.М. в м. Луцьку за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін у справі № 140/2025/18 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_1 про скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з позовом до суду у якому просить суд: визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 (польова пошта НОМЕР_2 ) щодо призначення проведення службового розслідування за фактом смерті військовослужбовця ОСОБА_2 під час виконання ним обов`язків військової служби; визнати протиправним і скасувати наказ командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 № 38 від 23 лютого 2016 року в частині причини загибелі військовослужбовця ОСОБА_2 ; зобов`язати Міністерство оборони України призначити проведення спеціального службового розслідування за фактом загибелі військовослужбовця ОСОБА_2 під час виконання ним обов`язків військової служби.

Позовні вимоги мотивовано тим, що висновок акта службового розслідування від 28.12.2015 року щодо причини смерті ОСОБА_2 базується виключно на поясненнях військовослужбовців, які несли службу разом із загиблим, при цьому, жоден з військовослужбовців не був свідком походження пострілу з вогнепальної зброї, не чув самого пострілу. Крім того, службове розслідування тривало лише три дні, протягом яких неможливо було виконати вимоги Інструкції про порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України затвердженої наказом Міністерства оборони України від 15 березня 2004 року № 82 (далі Інструкція № 82), а приписи пунктів 1.7, 1.8, 2.4, розділу 3 цієї Інструкції були порушені.

Позивачка вказує на те, що пояснення військовослужбовців, відібрані під час службового розслідування, є типовими та шаблонними, окремі з них не збігаються. До матеріалів службового розслідування не долучено жодного доказу перебування ОСОБА_2 у стані алкогольного сп`яніння, як і відсутні докази наявності боргів чи особистих життєвих негараздів.

Позивачка припускає, що висновки службового розслідування були фальсифіковані з метою замовчування злочину, який трапився в зоні проведення АТО та дислокації військової частини. Такими протиправними діями командування військової частини переслідувало мету не допустити виплату одноразової грошової допомоги членам сім`ї загиблого військовослужбовця.

Крім того, позивачка також зазначає, що у даному випадку необхідно було призначити спеціальне службове розслідування відповідно до пункту 3.1 Інструкції про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 06.02.2001 року № 36, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 23.02.2001 року № 169/5360 (далі - Інструкція № 36).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 07 березня 2019 року адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_2 - польова пошта (перейменованої з 01 липня 2017 року на військову частину НОМЕР_1 ) щодо призначення проведення відповідно до Інструкції № 82, службового розслідування за фактом смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 старшого лейтенанта ОСОБА_2 , командира інженерно-саперного взводу 2-го механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 - польова пошта під час виконання обов`язків військової служби.

Визнано протиправним та скасовано наказ командира військової частини НОМЕР_2 - польова пошта (перейменованої з 01 липня 2017 року на військову частину НОМЕР_1 ) (по стройовій частині) від 23 лютого 2016 року № 38 в частині зазначення причини смерті (самоушкодження) старшого лейтенанта ОСОБА_2 , командира інженерно-саперного взводу 2-го механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 - польова пошта під час виконання обов`язків військової служби.

Зобов`язано Міністерство оборони України призначити проведення спеціального розслідування за фактом загибелі 23 грудня 2015 року старшого лейтенанта ОСОБА_2 , командира інженерно-саперного взводу 2-го механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 - польова пошта під час виконання обов`язків військової служби в порядку, визначеному Інструкцією про розслідування та облік нещасних випадків з військовослужбовцями, професійних захворювань і аварій у Збройних Силах України, яка затверджена наказом Міністра оборони України від 06 лютого 2001 року № 36 (зі змінами).

Не погодившись із рішенням суду, його оскаржили відповідачі, Міністерство оборони України та військова частина НОМЕР_1 , які просять рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, відповідачі посилаються на те, що оскільки в діях ОСОБА_2 та деяких інших військовослужбовців були виявлені факти порушення військової дисципліни, що стосувалися смерті ОСОБА_2 , тому розслідування було проведено в порядку передбаченому Інструкцією АДРЕСА_1 , яка на спірні правовідносини не поширюється, оскільки на момент смерті, ОСОБА_2 , брав участь в антитерористичній операції і в Україні діяв особливий період.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, судом апеляційної інстанції розглянуто справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_3 ) ІНФОРМАЦІЯ_2 , є рідною донькою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 та свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_4 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 - польова пошта (по стройовій частині) від 26.01.2015 року № 17 старшого лейтенанта ОСОБА_2 , призначеного наказом Міністра оборони України від 09.01.2015 року № 10 на посаду командира інженерно-саперного взводу 2-го механізованого батальйону, який прибув з Ківерцівського районного військового комісаріату, з 26.01.2015 року зараховано до списків особового складу частини, на всі види забезпечення.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_2 - польова пошта (по стройовій частині) від 19.11.2015 № 255, ОСОБА_2 вибув у відрядження в Донецьку область для безпосередньої участі в антитерористичній операції в Донецькій та Луганській областях в розпорядження керівника сектору «Б».

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 помер у селі Єлизаветівка, Мар`їнського району Донецької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 .

Наказом командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 від 25.12.2015 року № 1726 «Про призначення службового розслідування», відповідно до пунктів 84, 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, пунктів 1.2, 1.5 Інструкції № 82, з метою підтвердження або спростування факту правопорушення, яке могло призвести до загибелі старшого лейтенанта ОСОБА_2 , а при підтвердженні факту правопорушення - з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення та ступеня вини, наказано заступнику командира військової частини - польова пошта НОМЕР_2 провести службове розслідування по факту загибелі старшого лейтенанта ОСОБА_2 , а матеріали службового розслідування подати до 23.01.2016 року.

В акті службового розслідування від 28.12.2015 року зроблено висновок про те, що старший лейтенант ОСОБА_2 , 23.12.2015 року у розташуванні військового підрозділу на території села Єлизаветівка, Мар`їнського району Донецької області у бліндажі, в який він самостійно перейшов для ночівлі, вчинив самогубство, вистріливши собі у голову з пістолета ПМ ПР № 6254, що був закріплений за військовослужбовцем, спричинивши одним пострілом кульове поранення голови, яке призвело до смерті. Стороннього втручання, яке призвело до смерті старшого лейтенанта ОСОБА_2 , зокрема, доведення до самогубства, не виявлено. Смерть старшого лейтенанта ОСОБА_2 настала під час проходження ним військової служби та виконання ним обов`язків військової служби у складі сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, але безпосередньо не пов`язана з виконанням завдань військової служби. Смерть старшого лейтенанта ОСОБА_2 трапилась на території, де виконують бойове завдання військовослужбовці частини, які беруть участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 - польова пошта (по стройовій частині) від 23.02.2016 року № 38 старшого лейтенанта ОСОБА_2 , командира інженерно-саперного взводу 2-го механізованого батальйону, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 в результаті вогнепального кульового наскрізного поранення голови з ушкодженням речовини головного мозку, внаслідок навмисного самоушкодження, виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.

Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що службове розслідування причин смерті ОСОБА_2 проведено з порушенням встановлених Інструкцією № 36 вимог, зокрема стосовно проведення спеціального службового розслідування.

Апеляційний суд не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступні обставини.

Підстави, порядок призначення і проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, які допустили правопорушення (порушення військової дисципліни та громадського порядку) визначені Інструкцією № 82.

Іншого нормативного-правового акта, який би визначав порядок проведення службового розслідування в Збройних Силах України, крім вказаного вище немає, оскільки відповідно до п. 1.2 Інструкції № 36 дія цієї Інструкції не поширюється на військовослужбовців, які одержали захворювання, поранення, контузію, травму, каліцтво або загинули під час ведення бойових дій, участі в антитерористичній операції, в особливий період.

Факт участі ОСОБА_2 в антитерористичній операції, в особливий період сторонами не оспорюється.

Відповідно до п. 1.2 Інструкції № 82 службове розслідування проводиться у разі: невиконання або неналежного виконання військовослужбовцем службових обов`язків, що загрожувало життю і здоров`ю особового складу, цивільного населення або заподіяло матеріальну чи моральну шкоду; невиконання або недбалого ставлення до виконання вимог наказів та інших керівних документів, що могло негативно вплинути чи вплинуло на стан боєздатності, бойової готовності підрозділу чи військової частини; неправомірного застосування військовослужбовцем фізичної сили, зброї або інших засобів ураження до інших військовослужбовців чи цивільного населення; порушення правил несення вартової (вахтової) або внутрішньої служби, що могло спричинити тяжкі наслідки; недозволеного розголошення змісту або втрати службових документів. Службове розслідування може проводитися і в інших випадках з метою уточнення причин та умов, що сприяли правопорушенню, та встановлення ступеня вини посадових осіб.

Таким чином, службове розслідування нещасного випадку, в тому числі загибелі, відносно військовослужбовця проводиться лише в контексті предмету та вимог визначених у п. 1.2. Інструкції № 82.

Згідно з п. 3 Інструкції № 82 розслідуванням повинно бути встановлено: наявність чи відсутність події, з приводу якої було призначено розслідування, та її обставини (час, місце) і наслідки; осіб, з вини яких трапилася подія, та осіб, дії чи бездіяльність яких сприяли шкідливим наслідкам або створювали загрозу для їх спричинення; наявність причинного зв`язку між подією, з приводу якої було призначено службове розслідування, та неправомірними діями військовослужбовця; конкретні неправомірні дії військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; вимоги чинного законодавства чи інших нормативно-правових актів та керівних документів, які було порушено; ступінь вини кожної з осіб, причетних до правопорушення; форму вини (навмисно чи з необережності) та мотиви протиправної поведінки військовослужбовця і його ставлення до скоєного; умови та причини, що сприяли правопорушенню; чи вчинено правопорушення під час виконання військовослужбовцем службових обов`язків.

Відповідно до п. 4.1 Інструкції № 82, за результатами службового розслідування складається акт, у якому, крім положень, що визначені пунктом 3 цієї Інструкції, обов`язково зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді особи, стосовно якої проведено службове розслідування; підстави службового розслідування; час, місце, суть порушення, який нормативний акт порушено (його назва, дата прийняття); обставини, що пом`якшують або обтяжують відповідальність чи знімають вину; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення; пропозиція щодо притягнення винних осіб до відповідальності; інші заходи, які пропонується здійснити.

Пунктом 5.1 Інструкції № 82 визначено, що посадова особа, яка призначала службове розслідування, розглядає у 10-денний термін акт та всі інші матеріали службового розслідування і приймає відповідне рішення.

Згідно з п. 5.5 Інструкції № 82 рішення за результатами службового розслідування може бути оскаржено зацікавленими особами в порядку, встановленому розділом 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України.

Однак, апеляційним судом встановлено, що рішення за результатами службового розслідування, а саме наказ командира військової частини-польова пошта НОМЕР_2 № 1753 від 28.12.2015 року «Про результати службового розслідування та покарання винних» не оскаржено в порядку, встановленому розділом 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, в тому числі до суду.

Апеляційний суд, в такому випадку, позбавлений можливості переглянути та оцінити обставини встановлені в акті службового розслідування.

Водночас вимога позивачки про зобов`язання відповідача призначити спеціальне службове розслідування без перегляду наказу командира військової частини-польова пошта НОМЕР_2 № 1753 від 28.12.2015 року «Про результати службового розслідування та покарання винних» є безпідставною, оскільки Інструкцією № 82 не передбачено проведення службового розслідування повторно, а належним способом захисту за таких обставин, є скасування відповідного наказу про результати службового розслідування.

Даючи правову оцінку позовній вимозі про визнання протиправним і скасування наказу командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 № 38 від 23 лютого 2016 року про виключення зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення в частині зазначення причини загибелі військовослужбовця ОСОБА_2 , апеляційний суд зазначає таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За змістом ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист.

Утвердження правової держави відповідно до приписів статті 1, другого речення частини третьої статті 8, статті 55 Основного Закону України полягає, зокрема, у гарантуванні кожному судового захисту прав і свобод, а також у запровадженні механізму такого захисту .

Отже, обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у звичайних законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим.

Вказане підтверджується і нормою частини другої статті 124 Конституції України, в якій закріплено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір. Тобто, обов`язковою умовою для застосування інституту судового захисту має бути наявність юридичного спору між сторонами у справі, тобто порушення однією стороною законних прав та охоронюваних інтересів іншої сторони.

Наведені положення не дозволяють скаржитися щодо законодавства або певних обставин абстрактно, лише тому, що заявники вважають, що начебто певні положення норм законодавства впливають на їх правове становище. Не поширюють свою дію ці положення й на правові ситуації, що вимагають інших юрисдикційних (можливо позасудових) форм захисту від стверджувальних порушень прав чи інтересів.

З наведеного слідує, що суд під час розгляду справи повинен встановити факт або обставини, які б свідчили про порушення прав, свобод чи інтересів позивача з боку відповідача - суб`єкта владних повноважень, створення перешкод для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод позивача.

Така ж правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 06.03.2018 року (справа № 800/397/17), рішенні Верховного Суду від 25.01.2018 року (справа № 800/399/17).

Порушення своїх прав оспорюваним рішенням відповідача позивачка пов`язує виключно з тією обставиною, що ці рішення (зокрема в частині встановлення причини смерті батька позивачки) перешкоджають реалізації її права на отримання одноразової грошової допомоги.

Апеляційний суд зазначає, що механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст) визначені Порядком призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 975 від 25.12.2013 року (далі - Порядок № 975).

Відповідно до п. 10 Порядку № 975 члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого), яким призначається та виплачується одноразова грошова допомога, подають за місцем проходження служби (зборів) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста або уповноваженим структурним підрозділам державних органів, на які покладаються функції щодо підготовки необхідних для призначення пенсії документів (далі - уповноважений орган), такі документи: заяву кожного повнолітнього члена сім`ї, батьків та утриманців загиблого (померлого), які мають право на отримання допомоги, а у разі наявності неповнолітніх дітей - іншого з батьків або опікунів чи піклувальників дітей про виплату одноразової грошової допомоги; витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста із списків особового складу військової частини (підрозділу, органу); витяг з особової справи про склад сім`ї військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, призваного на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві.

До заяви додаються копії документа, що свідчить про причини та обставини загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста, зокрема про те, що вона не пов`язана з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи самогубства.

Як видно з цих нормативних положень, для призначення і виплати одноразової грошової допомоги членам сім`ї загиблого військовослужбовця, серед необхідних документів є витяг з наказу про виключення загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста із списків особового складу військової частини (підрозділу, органу).

Проте, наказ про виключення загиблого (померлого) військовослужбовця із списків особового складу військової частини (підрозділу, органу) не є документом, який встановлює обставини та причини загибелі військовослужбовця, а свідчить лише про факт виключення загиблого (померлого) військовослужбовця із списків особового складу військової частини (підрозділу, органу).

Такий наказ не створює для осіб, які виявили бажання отримати одноразову грошову допомогу у зв`язку з загибеллю військовослужбовця жодних правових наслідків, оскільки, як вказано вище, лише засвідчує факт виключення загиблого (померлого) військовослужбовця із списків особового складу військової частини (підрозділу, органу), і вказівка в цьому наказі про причини смерті військовослужбовця не має правового значення.

Отже, наказ командира військової частини польова пошта НОМЕР_2 № 38 від 23 лютого 2016 року про виключення військовослужбовця ОСОБА_2 зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення не порушує права позивачки і не створює для неї жодних правових наслідків, зокрема пов`язаних із зазначенням в наказі причини смерті військовослужбовця, оскільки цей наказ, як уже зазначалось вище, не є документом, який встановлює та/або підтверджує ці обставини.

Виходячи з наведеного, судом першої інстанції неповно досліджено обставини справи щодо факту порушення прав позивачки. Зроблено невірний висновок з посиланням на нормативно-правовий акт, який не діяв на момент виникнення спірних правовідносин щодо порушення порядку проведення службового розслідування. Судом першої інстанції не встановлено право, яке порушено та механізм його відновлення, а отже помилково задоволено адміністративний позов.

Відповідно до ч.1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційних скарг відповідачів є суттєвими і складають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та прийняти постанову про відмову в задоволенні позову з вищевикладених мотивів.

Судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Міністерства оборони України та військової частини НОМЕР_1 задовольнити.

Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 07 березня 2019 року в справі № 140/2025/18 скасувати та прийняти постанову, якою в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_1 про скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя Р. Б. Хобор
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос
Повний текст постанови виготовлено 24.07.2019 року