Справа № 135/839/19
Суддя: Волошина Т. В.
Дата ухвалення: 2019-07-12 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 135/839/19
Провадження № 2-а/135/21/19
РІШЕННЯ

іменем України

12.07.2019 Ладижинський міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Волошиної Т.В.,

за участі секретаря судових засідань Басараб О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ладижин адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Ладижинського ВП Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Ладижинського ВП Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області та просив змінити постанову серії ДПО18 № 430673 від 14 червня 2019 року в частині заходу стягнення: на підставі ст. 22 КУпАП звільнити його від адміністративної відповідальності у зв`язку із малозначністю вчиненого правопорушення, обмежившись усним зауваженням.

На обґрунтування своїх вимог повідомив, що коли він виїжджав з дому будь-яких механічних несправностей транспортного засобу не було, а дана несправність виникла по дорозі у зв`язку з поганим дорожнім покриттям і він не знав про її існування. На місці зупинки транспортного засобу усунути дану несправність не зміг, а оскільки це не темна пора доби, то мав намір діяти відповідно до п. 31.5 ПДР України - рухатись якомога коротшим шляхом до місця стоянки або ремонту, дотримуючись запобіжних заходів. Натомість інспектор не відреагував на викладені обставини, та його пояснення з цього приводу, а одразу виніс постанову, хоча мав можливість, відповідно до ст. 22 КУпАП, обмежитись усним зауваженням. Вважає, що вчинене ним правопорушення є малозначним, оскільки будь яких негативних наслідків, які б враховувались при визнанні ступеню суспільної небезпечності адміністративного правопорушення не настало, його діями не було створено перешкод або завдано шкоду іншим учасникам дорожнього руху, та він не мав змоги усунути механічну несправність коли дізнався про її виникнення.

Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України справа розглядається судом в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Відповідач, у встановлений в ухвалі про відкриття провадження строк, відзиву або будь-яких інших доказів на заперечення обставин викладених позивачем в позовній заяві, суду не надав.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не обґрунтований та не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлені наступні обставини.

14.06.2019 інспектором СРПП № 1 Ладижинського ВП Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області Мазуром О.С. винесено постанову серії ДПО18 № 430673, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 , 14.06.2019 о 09.50 год, на автодорозі Ладижин - Лукашівка - Четвертинівка, керував автомобілем, марки «ВАЗ -2105», д.н.з НОМЕР_1 , на якому не працюють попереджувальні сигнали, а саме: показники поворотів та сигнали гальмування, чим порушив п. 31.1 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КУпАП.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із вимогами частини першої статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Закон України "Про дорожній рух" № 3353-XII від 30 червня 1993 року регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань).

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року.

Відповідно до положень пункту 1.1. Правил дорожнього руху, ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно із вимогами пункту 1.9. Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до вимог пункту 31.1 Правил дорожнього руху України, технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.

Відповідно до вимог пункту 2.3. Правил дорожнього руху України для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний, зокрема, перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, стежити за технічним станом транспортного засобу у дорозі.

Статтею 16 Закону "Про дорожній рух" визначено основні права та обов`язки водія транспортного засобу, якими, зокрема визначено, що водій зобов`язаний перевірити перед вирушенням у дорогу технічний стан транспортного засобу та стежити за ним у дорозі.

Положенням частини першої статті 121 КУпАП передбачено накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, зокрема за керування транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється.

Відповідно до підпункту 3.5. частини першої статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення та здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події.

В силу вимог частини першої статті 35 Закону України "Про Національну поліцію" поліцейський може зупиняти транспортні засоби у разі, якщо є очевидні ознаки, що свідчать про технічну несправність транспортного засобу.

Позивач свою вину у вчиненні даного правопорушення не заперечує, проте просить змінити постанову відповідача в частині накладення адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн обмежившись усним зауваженням, оскільки вважає, що вчинене ним правопорушення є малозначним.

Згідно зі статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до статті 33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступень його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.

Відповідно до вимог статті 22 КУпАП при малозначності вчиненого правопорушення орган (посадова особа), уповноважений вирішувати справу, може звільнити порушника від адміністративної відповідальності і обмежитись усним зауваженням.

Статтею 22 КУпАП встановлюється, що усне зауваження може бути зроблено лише за малозначне правопорушення. Законодавство не містить їх переліку або вказівок на ознаки, що дозволяють судити про малозначність провини. Згадана норма не передбачає обов`язковості звільнення від адміністративної відповідальності за всі малозначні правопорушення, а передбачає тільки право прийняти таке рішення.

Статтею 288 КУпАП визначено, що постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення - у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.

Відповідно до статті 293 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді скарги на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Аналогічні норми містяться і у положеннях частини третьої статті 286 КАС України. Так, відповідно до частини третьої даної статті, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Із вищезазначеного вбачається, що суд, розглядаючи скаргу на постанову про адміністративне правопорушення наділений повноваженнями змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, однак не звільнити особу від відповідальності у зв`язку із малозначністю.

Це пов`язано з тим, що сфера застосування статті 22 КУпАП (звільнення особи від адміністративної відповідальності за малозначності вчиненого правопорушення) поширюється виключно на орган, уповноважений вирішувати справу.

Частиною першою статті 121 КУпАП передбачено накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, зокрема за керування транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється.

Тобто, законодавцем чітко встановлений відповідний вид санкцій (штраф), який підлягає застосуванню до правопорушника у разі прийняття органом, уповноваженим вирішувати справу, постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та аналізуючи вказані правові норми, суд приходить до висновку, що у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень про притягнення до адміністративної відповідальності, адміністративним судом не вирішується питання щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності, а перевіряється законність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень у таких справах, за наслідками чого суд може визнати незаконним і скасувати рішення про накладення адміністративного стягнення або відмовити у цьому. Суди не вправі підміняти собою державні органи, компетенція яких чітко регламентована чинним законодавством.

Суд в цій справі він не є органом, який уповноважений розглядати справу про адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 121 КУпАП, оскільки в силу статті 222 КУпАП розгляд такої справи віднесений цим Кодексом до відання органів Національної поліції та, відповідно, саме ці органи вправі вирішувати питання про можливість звільнення особи від адміністративної відповідальності при малозначності правопорушення на підставі статті 22 КУпАП.

Аналогічні висновки викладені в постановах Верховного Суду у справах №660/575/16-а від 31 січня 2018 року та №678/896/17 від 12 квітня 2018 року.

Разом з тим, суд, встановивши, що були підстави для звільнення особи від відповідальності у зв`язку з малозначністю, не позбавлений права надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу в силу положень пункту два частини третьої статті 286 КАС України.

Позивач зазначає, що вчинене ним правопорушення є малозначним, оскільки будь яких негативних наслідків, які б враховувались при визнанні ступеню суспільної небезпечності адміністративного правопорушення не настало, його діями не було створено перешкод або завдано шкоду іншим учасникам дорожнього руху, та він не мав змоги усунути механічну несправність коли дізнався про її виникнення.

Зазначені позивачем обставини є немотивованими та не можуть слугувати для звільнення особи від відповідальності, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 1187 Цивільного Кодексу України визначено, що діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, як така, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Правила безпеки дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року розроблені відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Пунктом 1.3 Правил визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Пунктом 1.4 Правил визначено, що кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Статтею 2 КУпАП визначено, що його завданням є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Позицію позивача, яка полягає в тому, що усі порушення правил дорожнього руху, які не тягнуть за собою негативних наслідків, необхідно визнавати малозначними, суд вважає такою, що суперечить встановленій чинним законодавством системі розмежування окремих правопорушень у сфері порушення правил дорожнього руху.

Кодекс України про адміністративні правопорушення якраз і встановлює відповідальність за ті порушення правил дорожнього руху, які не потягнули за собою негативних наслідків або якщо ці наслідки не спричинили тілесних ушкоджень певного ступеня тяжкості. Спричинення інших, більш тяжких наслідків, внаслідок порушень правил дорожнього руху взагалі тягне кримінальну відповідальність.

Під малозначністю правопорушення необхідно розуміти таку дію чи бездіяльність, що формально і містить ознаки адміністративного правопорушення, але через малозначність не становить суспільної небезпеки, тобто не заподіяла і не могла заподіяти шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству або державі.

Вимоги до учасників руху щодо керування технічно справними транспортними засобами спрямовані на запобігання скоєння правопорушень та своєчасне їх виявлення. За наведених вище обставин вчинене правопорушення могло б заподіяти шкоду іншим учасникам дорожнього руху, позбавивши їх права на страхове відшкодування у разі дорожньо-транспортної пригоди, а тому підстав визнавати його малозначним не має.

Правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху через вчинення їх переважно з використанням джерела підвищеної безпеки - транспортного засобу, не можуть бути визнані малозначними у даній справі.

Посилання позивача на те, що діями позивача не було створено перешкод або ж шкоди іншим учасникам дорожнього руху, суд не приймає до уваги, оскільки відповідальність в даному випадку настає за порушення Правил дорожнього руху, а не за створення перешкод або шкоди іншим учасникам дорожнього руху.

У свою чергу, при винесені постанови про адміністративне правопорушення, відповідачем вірно з`ясовано всі обставини справи та накладено стягнення у межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 121 КУпАП, що є співмірним виду та характеру вчиненого правопорушення.

За таких обставин та враховуючи вину позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.121 КУпАП, суд приходить до висновку про те, що інспектор поліції під час винесення оскаржуваної постанови діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а тому відсутні підстави для задоволення адміністративного позову.

Керуючись ст. ст. 283, 289, 247, 293 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст. ст. 100, 241, 242, 243-246 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Ладижинського ВП Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області про скасування постанови - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя