Справа № 826/11834/16
Суддя: Файдюк Віталій Васильович
Дата ухвалення: 2019-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Файдюка В.В.

суддів: Мєзєнцева Є.І.

Чаку Є.В.

При секретарі: Марчук О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 березня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві про зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Державної податкової інспекції у Дарницькому районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві, в якому просила: зобов`язати негайно повернути помилково сплачені грошові зобов`язання - транспортний податок за 2015 рік в сумі 25000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за відсутності правових підстав вона сплатила до бюджету суму грошового зобов`язання по транспортному податку за 2015 рік у розмірі 25000,00 грн.

Вважає, що справляння транспортного податку за 2015 рік на підставі положень статті 267 ПК України не є правомірним та суперечить основним засадам податкового законодавства щодо неможливості внесення змін до будь-яких елементів податків та зборів пізніш як за шість місяців до початку нового бюджетного періоду.

Вказане стало підставою для звернення ОСОБА_1 до податкового органу із заявою про повернення помилково сплаченого податку та всупереч статті 43 Податкового кодексу України, вказана сума залишилась неповернутою.

Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.04.2017, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12.07.2017, у задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 02.11.2018 постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.04.2017 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12.07.2017 скасовано, справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд.

Після направлення справи на новий розгляд, рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 березня 2019 року у задоволенні даного позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні даного позову, суд дійшов висновку, що враховуючи відсутність належних доказів оскарження податкового повідомлення-рішення, яким зобов`язано позивача сплатити грошове зобов`язання зі сплати грошового зобов`язання з транспортного податку з фізичних осіб за 2015 рік, тому правові підстави для повернення помилкового сплачених коштів у розмірі 25 000 грн відсутні.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення з мотивів порушення судом норм матеріального та процесуального права та ухвалити нову постанову про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем було сплачено транспортний податок за 2015 рік після отримання квитанції від співробітника органу державної податкової служби, а не на підставі податкового повідомлення-рішення, яке позивачем отримано так і не було.

Звертає увагу, що у позивача відсутні зобов`язання щодо сплати транспортного податку з фізичних осіб за 2015 рік, оскільки вони виникають у платників податків лише після 01 січня 2016 року.

У відзиві на апеляційну скаргу зазначено про те, що визначальним у випадку наявності у платника помилково сплачених грошових зобов`язань є відсутність у конкретної особи на день сплати коштів статусу платника відповідних зобов`язань.

Враховуючи, що статус позивача як платника відповідного податку набутий на підставі податкового повідомлення-рішення від 12.06.2015 №6825-14, яке станом на 08.102.2015 (на день сплати податкового зобов`язання) було чинним, а податкове зобов`язання - узгодженим.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, з 2014 року ОСОБА_1 є власником транспортного засобу Toyota Highlander 2014 року випуску з об`ємом двигуна 3 456 куб. см., державний номерний знак НОМЕР_1 , дата реєстрації транспортного засобу - 13.04.2014, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .

12.06.2015 ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення №6825-14, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб за 2015 рік в розмірі 25 000 грн.

У той же час, 08.10.2015 позивачем отримано квитанцію з реквізитами для оплати транспортного податку з фізичних осіб та сплачено транспортний податок за 2015 рік у розмірі 25 000 грн.

У подальшому, позивач звернулась до ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві із заявою від 07.06.2016 про повернення помилково сплачених грошових зобов`язань, в якій просила повернути помилково сплачені грошові зобов`язання, а саме - транспортний податок за 2015 рік у розмірі 25 000 грн., що сплачений, згідно квитанції 08.10.2015.

За результатами розгляду вказаної заяви, контролюючим органом листом від 04.07.2016 №1223/П/26-51-13-05-17 повідомлено позивача про неможливість повернення коштів, у зв`язку з відсутністю відповідного судового рішення по відношенню до ОСОБА_1 та про порядок оскарження податкового повідомлення-рішення.

Не погоджуючись з такими діями відповідачів та прийнятим ним рішенням, вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема: визначають вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює Податковий кодекс України.

01 січня 2015 року, набрав чинності Закон України № 71-VIII від 28 грудня 2014 року «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», яким шляхом викладення в новій редакції ст. 267 ПК України, було введено новий податок - транспортний податок.

Відповідно до пп. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об`єктами оподаткування.

Приписи пп. 267.2.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України визначають, що об`єктом оподаткування є легкові автомобілі, які використовувалися до 5 років і мають об`єм циліндрів двигуна понад 3000 куб. см.

Базою оподаткування у відповідності до пп. 267.3.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу є легковий автомобіль, що є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

При цьому, згідно п. 267.4 ст. 267 ПК України ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Відповідно до пп. 267.5.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.

Підпунктом 267.6.1 пункту 267.6 ст. 267 ПК України закріплено, що обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів оподаткування фізичних осіб здійснюється контролюючим органом за місцем реєстрації платника податку.

Згідно пп. 267.6.2 п. 267.6 ст. 267 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити надсилаються (вручаються) платнику податку контролюючим органом за місцем його реєстрації до 1 липня року базового податкового (звітного) періоду (року).

У відповідності до підпункту 267.8.1 пункту 267.8 статті 267 Податкового кодексу України транспортний податок сплачується фізичними особами - протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Отже, за змістом наведених положень обов`язок з обчислення суми транспортного податку з об`єкта/об`єктів оподаткування фізичних осіб покладається на контролюючий орган. Обов`язок ж платника податків сплатити суму податку виникає у останнього лише після визначення контролюючим органом такого грошового зобов`язання у відповідному податковому повідомленні-рішенні та вручення його платнику.

Підставою для звернення позивача з даним адміністративним позовом став факт помилково сплаченого транспортного податку за 2015 рік у сумі 25 000 грн.

Так, підпунктом 14.1.182 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що помилково сплачені грошові зобов`язання - суми коштів, які на певну дату надійшли до відповідного бюджету від юридичних осіб (їх філій, відділень, інших відокремлених підрозділів, що не мають статусу юридичної особи) або фізичних осіб (які мають статус суб`єктів підприємницької діяльності або не мають такого статусу), що не є платниками таких грошових зобов`язань.

Згідно підпункту 14.1.115 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України надміру сплачені грошові зобов`язання - суми коштів, які на певну дату зараховані до відповідного бюджету понад нараховані суми грошових зобов`язань, граничний строк сплати яких настав на таку дату.

У той же час, як вірно зазначено судом першої інстанції, при вирішенні даної справи слід встановити відсутність у конкретної особи на день сплати коштів статусу платника відповідних зобов`язань, наявності прийняття контролюючим органом відповідного податкового повідомлення-рішення про визначення грошового зобов`язання та вручення його платнику, для визначення у позивача відсутності та/або наявності обов`язку зі сплати транспортного податку.

Згідно положень пункту 57.3 статті 57 Податкового кодексу України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Пунктом 56.18 статті 56 Податкового кодексу України закріплено, що з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.

При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Як свідчать матеріали справи, 12.06.2015 ДПІ у Дарницькому районі ГУ ДФС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення №6825-14, яким позивачу визначено суму податкового зобов`язання за платежем транспортний податок з фізичних осіб за 2015 рік в розмірі 25 000 грн.

У подальшому, вказане податкове повідомлення-рішення було направлено 30.06.2015 на адресу позивача: АДРЕСА_1 та повернуто контролюючому органу з відміткою поштового відділення «за закінченням встановленого строку зберігання» (а.с 171-173).

Згідно п.45.1 статті 45 Податкового кодексу України платник податків - фізична особа зобов`язаний визначити свою податкову адресу. Податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі.

У силу вимог п.42.2 статті 42 Податкового кодексу України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків або його законному чи уповноваженому представникові.

У відповідності до п. 117 Правил поштового зв`язку, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №270 від 05.03.2009 (далі - Правила №270) поштові відправлення, поштові перекази повертаються об`єктом поштового зв`язку відправнику у разі його письмової заяви, письмової відмови адресата від одержання чи закінчення встановленого строку зберігання.

Поштові відправлення, поштові перекази повертаються також у разі неможливості вручити їх через неправильно зазначену адресу або її відсутність (змита, відірвана чи пошкоджена в інший спосіб) та з інших причин, які не дають змоги оператору поштового зв`язку виконати обов`язки щодо пересилання поштових відправлень, поштових переказів.

Так, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 адресою позивача є АДРЕСА_1 .

Вказана адреса є зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 , про що не заперечувалось самим позивачем.

Таким чином, вказане податкове повідомлення-рішення форми «Ф» №6825-17 від 12.06.2015 вважається врученим.

Зважаючи на викладене, станом на 08 жовтня 2015 року (день внесення позивачем до бюджету коштів через фінансову установу згідно копії квитанції від 08.10.2015 №N1AJG43776), спірне податкове зобов`язання було узгодженим.

У той же час, необхідними і достатніми умовами повернення платнику податків з бюджету суми помилково або надміру сплачених грошових зобов`язань є, зокрема, наявність спірної суми в якості суми коштів, зарахованої до відповідного бюджету понад нараховані або помилкової суми грошових зобов`язань; відсутність у платника податків податкового боргу.

Однак, доказів оскарження вказаного податкового повідомлення-рішення, яким зобов`язано сплатити таке грошове зобов`язання та яке станом 08.10.2015 було узгодженим матеріали справи не містять.

За таких обставин доводи позивача про помилковість сплачених грошових зобов`язань є передчасними.

Твердження апелянта про відсутність у позивача обов`язку зі сплати транспортного податку зважаючи на незаконність винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, так як зобов`язання щодо сплати такого податку за 2015 рік виникають лише з 01.01.2016, колегія суддів відхиляє, оскільки предметом даного позову не є встановлення правомірності нарахування такого податку у 2015 році.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відсутність у позивача права на повернення помилкової, на його думку, суми сплаченого зобов`язання з транспортного податку, та правомірність дій відповідача.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Отже при винесенні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.

За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 316, 321, 325, 329, 331 КАС України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 14 березня 2019 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-331 КАС України.

Головуючий суддя: В.В. Файдюк

Судді: Є.І. Мєзєнцев

Є.В. Чаку