Справа № 320/5371/18
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2019-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/5371/18 Головуючий у І інстанції - Журавель В.О.
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Ісаєнко Ю.А., Лічевецького І.О.,

при секретарі: Андрієнко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 березня 2019 року у справі за адміністративним позовом Обухівського водопровідно-каналізаційного підприємства до Обухівського відділення Києво-Святошинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И Л А:

Обухівське водопровідне-каналізаційне підприємство звернулось до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Обухівського відділення Києво-Святошинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 2 травня 2018 року № .

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення Відповідачем винесено протиправно, оскільки Позивачем не було допущено порушення строку сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість. Також, Позивач стверджував, що під час перевірки Відповідачем не було враховано усіх розрахунків коригування кількісних і вартісних показників за серпень, вересень, жовтень 2017 року, суми податкових зобов`язань в акті перевірки не відповідають поданим уточнюючим розрахункам, а зазначені в акті перевірки відомості є необґрунтованими. Позивач зазначив, що при проведенні перевірки не проводилось всебічне вивчення та дослідження наявних у Відповідача документів Позивача, оскільки подано 11 уточнюючих розрахунків коригування, а враховано Відповідачем лише три із них, унаслідок чого зроблено помилкові висновки та прийнято протиправне спірне рішення.

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 19 березня 2019 року адміністративний позов задоволено повністю.

Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Обухівського відділення Києво-Святошинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Київській області від 2 травня 2018 року № .

Не погоджуючись з таким судовим рішенням Головне управління ДФС у Київській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Обухівського водопровідно-каналізаційного підприємства відмовити у повному обсязі.

В апеляційній скарзі Відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Зокрема, Відповідач зазначає, що висновок суду першої інстанції зроблений без врахування всіх обставин справи, які мають значення для правильного вирішення даної справи, а саме судом першої інстанції не враховано те, що Позивачем порушено строки сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з ПДВ, ця обставина була встановлена актом перевірки 30 березня 2018 року № 156/10-36-55-01/25690247.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що 05 серпня 1999 року Позивач зареєстрований як юридична особа, що підтверджується копією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Із 01 жовтня 1999 року Позивач є платником податку на додану вартість, що підтверджується свідоцтвом № серія НБ № 534511.

30 березня 2018 року Відповідачем проведено камеральну перевірку своєчасності подання податкової звітності, повноти нарахування, своєчасності сплати узгодженої суми податкового зобов`язання з податку на додану вартість позивача, за результатами якої складено акт № 156/10-36-55-01/25690247.

При перевірці Відповідачем було використано уточнюючі розрахунки з податку на додану вартість № від 19 грудня 2017 року, № від 19 грудня 2017 року, № від 19 грудня 2017 року, а також бази даних ДФС України.

Встановлено, що в акті перевірки зазначено, що Позивач порушує терміни сплати узгодженого податкового зобов`язання з податку на додану вартість.

Зокрема, Позивачем сплачено із затримкою у три дні такі суми узгодженого податкового зобов`язання: 58878 грн., 91938 грн. 50 коп., 51 грн. 60 коп., 209858 грн. 50 коп., 58929 грн. 60 коп., 208952 грн. 50 коп. та з затримкою в 1 календарний день - 51,00 грн.

На підставі викладеного Відповідач дійшов висновку про порушення Позивачем граничних термінів сплати самостійно визначеного грошового зобов`язання з податку на додану вартість за серпень, вересень, жовтень 2017 року.

В акті перевірки не вказано про дослідження податковим органом інших уточнюючих розрахунків з податку на додану вартість за 20-22 грудня 2017 року, які наявні у справі і були подані Позивачем до Відповідача та прийняті податковим органом, а також не вказано про причину неврахування цих уточнюючих розрахунків.

02 травня 2018 року Відповідачем на підставі акта перевірки винесено податкове повідомлення-рішення № , яким до Позивача за затримку сплати грошового зобов`язання на загальну суму 628659 грн. 70 коп. застосовано штраф у розмірі 10% у сумі 62865 грн. 97 коп.

Позивач зазначив, що з метою попередити нарахування пені на суму, визначену цим податковим повідомленням-рішенням, ним було сплачено 51000 грн., а 11865 грн. 97 коп. було стягнуто Відповідачем з рахунку Позивача.

Не погоджуючись з податковим повідомленням-рішенням Відповідача, Позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.

Задовольняючи адміністративний позов суд першої інстанції виходив з того, що під час перевірки Відповідачем не було досліджено уточнюючі розрахунку, які Позивачем було подано після 19 грудня 2017 року, а взято до уваги лише три перших уточнюючих розрахунки. При цьому, уточнюючі розрахунки Позивачем було подано на виконання вимог ст. 50 Податкового кодексу України, якими було виключено помилково відображені показники, які на думку податкового органу несвоєчасно сплачені позивачем до бюджету. Отже, податковим органом застосовано штраф за несвоєчасну сплату позивачем податкового зобов`язання на суму, яка зменшена Товариством шляхом подання уточнюючої декларації. Відтак, суд першої інстанції дійшла висновку про те, що об`єкт застосування штрафу в межах спірних правовідносин відсутній.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його обґрунтованим з огляду на таке.

Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, згідно з вимогами п. 49.1 ст. 49 Податкового кодексу України (далі - ПК України) податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.

За приписами п. 49.2 ст. 49 ПК України платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є. Цей абзац застосовується до всіх платників податків, в тому числі платників, які перебувають на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності.

Відповідно до абз. 1 п. 50.1 ст. 50 ПК України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою, чинною на час подання уточнюючого розрахунку.

Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявлені (абз. 2 п. 50.1 ст. 50 ПК України).

За приписами абз. 1 п. 57.1. ст. 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 109 ПК України визначено, що податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

При вирішенні правомірності винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, судом першої інстанції враховано таке.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивачем до Відповідача подано 3 податкові декларації з податку на додану вартість: за серпень 2017 року, у якій було самостійно визначено суму податку на додану вартість в розмірі 354828 грн. 00 коп.; за вересень 2017 року, у якій самостійно визначено суму податку на додану вартість в розмірі 539186 грн. 00 коп.; за жовтень 2017 року, у якій самостійно визначено суму податку на додану вартість в розмірі 450596 грн. 00 коп.

До цих декларацій також було включено суму податку на додану вартість за податковими накладними від 28 серпня 2017 року № 264 на загальну суму 307 грн. 77 коп., у тому числі ПДВ - 51 грн. 30 коп.; від 21 вересня 2017 року № 197 на загальну суму 346 грн. 00 коп., у тому числі ПДВ - 57 грн. 67 коп.; від 19 жовтня 2017 року № 210 на загальну суму 219 грн. 39 коп., у тому числі ПДВ - 36 грн. 57 коп.

Вказані податкові накладні було зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних, що підтверджується відповідними квитанціями.

Так, 22 листопада 2017 року до Позивача надійшла заява ОСОБА_1 , у якій містилося прохання перерахувати кошти у розмірі 872 грн. 86 коп., сплачені за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення з одного особового рахунку на інший з наступним розшифруванням суми: відповідно до квитанції № 0967-4308-6800-0986 від 25 серпня 2017 року перерахувати 307 грн. 77 коп.; відповідно до квитанції № 0998-4338-9336-8890 від 20 вересня 2017 року перерахувати 346 грн. 00 коп.; відповідно до квитанції № 1023-4295-9229-7895 від 18 жовтня 2017 року перерахувати 219 грн. 39 коп.

У зв`язку з надходження цієї заяви у Позивача виникла необхідність у коригуванні суми податкового зобов`язання за серпень-жовтень 2017 року.

За таких обставин, Позивачем до Відповідача було подано: 07 грудня 2017 року розрахунок коригування кількісних і вартісних показників № 344 до податкової накладної № 264 за серпень 2017 року, реєстраційний номер в ЄРПН № ; 07 грудня 2017 року розрахунок коригування кількісних і вартісних показників № 342 до податкової накладної № 197 за вересень 2017 року, реєстраційний номер в ЄРПН № ; 06 грудня 2017 року розрахунок коригування кількісних і вартісних показників № 340 до податкової накладної № 210 за жовтень 2017 року, реєстраційний номер в ЄРПН № .

Також, відповідно до поданої заяви вх. № 125-3 від 22 листопада 2017 року Позивачем проведено коригування сум податкового зобов`язання з ПДВ та подано Відповідачу наступні уточнюючі розрахунки податкових зобов`язань з податку на додану вартість:

1) до розрахунку коригування кількісних і вартісних показників № 344 до податкової накладної № 264 за серпень 2017 pоку:

- уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок за серпень місяць 2017 pоку, реєстраційний номер в ЄРПН № від 19 грудня 2017 року;

- уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок за серпень місяць 2017 pоку, реєстраційний номер в ЄРПН № від 20 грудня 2017 року;

- уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок за серпень місяць 2017 pоку, реєстраційний номер в ЄРПН № від 20 грудня 2017 року;

- уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок за серпень місяць 2017 pоку, реєстраційний номер в ЄРГІН № від 20 грудня 2017 року;

- уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок за серпень місяць 2017 року реєстраційний номер в ЄРПН № від 22 грудня 2017 року;

2) до розрахунку коригування кількісних і вартісних показників № 342 до податкової накладної № 197 за вересень 2017 pоку:

- уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок за вересень місяць 2017 pоку, реєстраційний номер в ЄРПН № від 19 грудня 2017 року;

- уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок за вересень місяць 2017 pоку, реєстраційний номер в ЄРПН № від 20 грудня 2017 року;

- уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок за вересень місяць 2017 pоку, реєстраційний номер в ЄРПН № від 22 грудня 2017 року;

3) до розрахунку коригування кількісних і вартісних показників № 340 до податкової накладної № 210 за жовтень 2017 року:

- уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок за жовтень місяць 2017 pоку, реєстраційний номер в ЄРПН № від 19 грудня 2017 року;

- уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок за жовтень місяць 2017 pоку, реєстраційний номер в ЄРПН № від 21 грудня 2017 року;

- уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок за жовтень місяць 2017 pоку, реєстраційний номер в ЄРПН № від 22 грудня 2017 року.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, під час камеральної перевірки Відповідачем було використано уточнюючі розрахунки з податку на додану вартість № від 19 грудня 2017 року, № від 19 грудня 2017 року, № від 19 грудня 2017 року, а також бази даних ДФС України.

В акті перевірки Відповідач зазначив, що Позивач порушив терміни сплати узгодженого податкового зобов`язання з податку на додану вартість, зокрема, Позивачем сплачено з затримкою у 3 дні такі суми узгодженого податкового зобов`язання: 58878 грн. 00 коп., 91938 грн. 50 коп., 51 грн. 60 коп., 209858 грн. 50 коп., 58929 грн. 60 коп., 208952 грн. 50 коп. та з затримкою в 1 календарний день - 51 грн. 00 коп.

Тому, Відповідач дійшов висновку про порушення Позивачем граничних термінів сплати самостійно визначеного грошового зобов`язання з податку на додану вартість за серпень, вересень, жовтень 2017 року.

Судом першої інстанції вірно враховано, що Позивачем до Відповідача уточнюючі розрахунки з податку на додану вартість подавалися не тільки 19 грудня 2017 року, але ще й 20-22 грудня 2017 року.

При цьому, перевірка Відповідачем здійснювалася 30 березня 2018 року.

Тобто, під час перевірки Відповідачем не було досліджено уточнюючі розрахунку, які Позивачем було подано після 19 грудня 2017 року, а взято до уваги лише три перших уточнюючих розрахунки.

При цьому, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що уточнюючі розрахунки було подано Позивачем до Відповідача і прийнято податковим органом у строк 20-22 грудня 2017 року, тобто через 1-3 дні після подання уточнюючого розрахунку від 19 грудня 2017 року, який опрацьовувався податковим органом під час перевірки.

Разом з цим, Відповідач зазначив в акті перевірки про пропуск строку сплати узгоджених податкових зобов`язань на строк від 1 до 3 днів, проте не врахував подані Позивачем через 1-3 дні вказані уточнюючі розрахунки.

У разі врахування зазначених уточнюючих розрахунків висновок податкового органу щодо дотримання строків сплати узгодженого податкового зобов`язання міг бути іншим.

Оскільки ці розрахунки без будь-якого обґрунтування взагалі не було взято до уваги податковим органом при проведенні вказаної перевірки, то її висновки не можуть бути визнані об`єктивними і повними.

За таких, обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що прийняте на підставі акта перевірки податкове повідомлення-рішення ґрунтується на даних, які є помилковими і неповними, тому є протиправним і підлягає скасуванню, з чим погоджується колегія суддів.

Підставою застосування до Позивача штрафу податковим органом визначено ст. 126 ПК України.

Пунктом 126.1 статті 126 ПК України передбачено, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: зокрема, при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Аналіз зазначеної норми дозволяє здійснити висновок про те, що об`єктом застосування штрафу є несвоєчасно сплачена сума узгодженого грошового зобов`язання.

З акта перевірки від 30 березня 2018 року № 156/10-36-55-01/25690247 не можливо встановити походження сум, відносно яких Відповідач дійшов висновку про несвоєчасну сплату з затримкою на 1 та 3 дні, оскільки суми, які зазначені в акті перевірки, в уточнюючих розрахунках Позивача відсутні.

Крім того, ніяких розрахунків, які б підтверджували порядок формування вказаних сум, в акті перевірки не зазначено.

Також, представник відповідача ні в суду першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції не надав пояснень з приводу зазначених в акті перевірки сум податкового зобов`язання.

Це означає, що висновок Відповідача про сплату Позивачем узгоджених сум податкового зобов`язання із затримкою у 1 та 3 календарних дні є передчасним.

При вирішенні справи судом також враховано, що уточнюючі розрахунки позивачем було подано на виконання вимог ст. 50 Податкового кодексу України, якими було виключено помилково відображені показники, які на думку податкового органу несвоєчасно сплачені позивачем до бюджету.

Отже, податковим органом застосовано штраф за несвоєчасну сплату позивачем податкового зобов`язання на суму, яка зменшена Товариством шляхом подання уточнюючої декларації. Відтак, об`єкт застосування штрафу в межах спірних правовідносин відсутній.

Крім того, зменшення абсолютного значення суми самостійно визначеного податкового зобов`язання шляхом подачі уточнюючих розрахунків не свідчить про погашення податкового боргу для цілей нарахування штрафних санкцій відповідно до ст. 126 Податкового кодексу України.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 820/4177/17 та від 14 серпня 2018 року у справі № 818/1507/17.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що добровільна сплата Позивачем частини податкового зобов`язання, визначеного цим спірним рішенням, не може бути розцінено як визнання Позивачем обґрунтованості спірного рішення, оскільки факт звернення Позивача до суду з цим позовом свідчить про незгоду Позивача з винесеним податковим повідомленням-рішенням, з чим погоджується колегія суддів.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що Відповідачем протиправно винесено податкове повідомлення-рішення від 02 травня 2018 року № , а тому адміністративний позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи Головного управління ДФС у Київській області викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Київській області залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 19 березня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: Ю.А. Ісаєнко

І.О. Лічевецький

Повний текст складено 25.07.2019 року.