Справа № 340/450/19
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2019-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

23 липня 2019 року м. Дніпросправа № 340/450/19
Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Юрко І.В. (доповідач), суддів: Чабаненко С.В., Чумака С.Ю., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2019 року в адміністративній справі №340/450/19 (головуючий суддя першої інстанції Сагун А.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби України у Кіровоградській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 14.02.2019 року (згідно поштового штампу на конверті) звернулась до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби України у Кіровоградській області, в якому просила визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску №Ф-97680-53 від 09.11.2018 року в сумі 15819 грн. 54 коп..

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що оскаржувана вимога винесена відповідачем з перевищенням повноважень, оскільки вона підприємницькою діяльністю не займалась, жодної звітності не подавала. Про проведення перевірок органів доходів і зборів з приводу правильності нарахування і сплати єдиного внеску її ніхто не повідомляв. Крім того позивач вважає, що контролюючий орган повинен був звернутись при перевищенні боргу у розмірі 10 грн., а не чекати його збільшення до 15819,56 грн.., а також зазначає, що вимоги до неї не можуть бути пред`явленні за період, що перевищує 6 місяців.

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 29 листопада 2018 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необгрунтованим; судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи; висновки, викладені у рішенні суду першої інстанцій, не відповідають обставинам справи; судом неправильно застосовано норми матеріального права.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

Позивачу надійшла вимога контролюючого органу про сплату боргу (недоїмки) від 09.11.2018 року № Ф-97680-53, згідно якої загальна сума боргу платника єдиного внеску станом на 31.10.2018 року становить 15819,54 грн. (а.с. 8).

Позивач не погодившись із зазначеною вимогою, оскаржила її до Державної фіскальної служби України (а.с. 9).

Рішенням ДФС України від 25.01.2019 року вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 09.11.2018 року залишено без змін, а скаргу ФОП ОСОБА_1 - без задоволення та зазначено, що скаржник перебуває на обліку в органах доходів зборів як фізична особа - підприємець (дата державної реєстрації 18.11.2016 року) та на дату формування оскаржуваної вимоги не перебував в стані припинення підприємницької діяльності.

Згідно облікових даних інформаційної системи органу доходів і зборів, загальна сума заборгованості скаржника станом на 31.10.2018 року, становить 15819,54 грн.. ГУ ДФС у Кіровоградській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 09.11.2018 року згідно вимог чинного законодавства (а.с. 10-12).

Не погодившись із вимогою про сплату боргу, позивач оскаржила її до суду.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог з огляду на таке.

Відповідно до Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі по тексту - Закон №2464) визначаються правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Згідно із п.2 ч.1 Закону №2464 єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до положень ч.1 ст.4 Закону №2464 платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно із п.1 ч.2 ст.6 Закону №2464 платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.7 Закону №2464 єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону №2464 облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, ведеться в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування, а щодо застрахованих осіб, які є учасниками накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - учасниками накопичувальної пенсійної системи), - з національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та Пенсійним фондом.

Взяття на облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, здійснюється органом доходів і зборів шляхом внесення відповідних відомостей до реєстру страхувальників.

Згідно Закону України від 15 травня 2003 року №755-ІV «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» (далі по тексту - Закон №755) регулюються відносини, які виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, а також фізичних осіб -підприємців.

Відповідно до ч.8 ст.4 Закону №755 фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Згідно із п.9 розділу III Порядку формування та подання (страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 року №435, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.04.2015 року за № 460/26905, у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності страхувальників, зазначених у пункті 2 цього розділу, такі особи зобов`язані подати самі за себе Звіт із зазначенням типу форми «ліквідаційна», де останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності.

Відповідно до положень абз.7 ч.1 ст.5 Закону №2464 зняття з обліку платників єдиного внеску, зокрема фізичних осіб - підприємців здійснюється органами доходів і зборів на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, після проведення передбачених законодавством перевірок платників та проведення остаточного розрахунку.

Таким чином, відповідно до Закону №2464 початком нарахування єдиного внеску, для фізичних осіб-підприємців, є дата державної реєстрації фізичної особи, як підприємця; а закінчення нарахування єдиного внеску, для цієї категорії осіб, є дата внесення до єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців запису про припинення підприємницької діяльності.

Так, судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач перебуває на обліку в органах доходів і зборів як фізична особа-підприємець (дата державної реєстрації 18.11.2016 року) та на дату формування оскаржуваної вимоги не перебувала у стані припинення підприємницької діяльності (а.с.36-37).

Апелянтом ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції не надано доказів внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності нею, як фізичною особою, та в матеріалах справи такі докази відсутні.

Далі, згідно із абз.3 ч.8 ст.9 Закону №2464 платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5 -1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Відповідно до положень п.6 ч.1 ст.1 Закону №2464 сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом є недоїмкою та стягується з нарахуванням пені та застосуванням штрафів (ч.3 ст.25 Закону №2464).

Посилання апелянта на ту обставину, що відносно неї контролюючим органом будь-якої перевірки не призначалось та не проводилось, а відтак не має підстав для прийняття відповідачем спірної вимоги, колегією суддів до уваги не приймається, оскільки відповідно до наведеної вище норми факт несплати своєчасно вказаного єдиного внеску є достатньою підставою для застосування контролюючим органом боргу (недоїмки).

Відповідно до ч.4 ст.25 Закону №2464 орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Відповідно до ч.16 ст.25 Закону № 2464 строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Згідно облікових даних інформаційної системи контролюючого органу загальна сума заборгованості платника, станом на 31.10.2018 року, становить 15819,54 грн. (а.с. 31).

На підставі цих даних Головним управлінням ДФС у Кіровоградській області сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-97680-53 від 09.11.2018, сума боргу 15819,54 грн. (а.с. 8).

Щодо визначення відповідачем суми недоїмки у розмірі 15819,54 грн. то суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 4, 5 ч. 1 ст. 1 Закону України №2464 максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - максимальна сума доходу застрахованої особи на місяць, що дорівнює п`ятнадцяти розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом, на яку нараховується єдиний внесок.

Мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.7 Закону №2464 єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Враховуючи зазначене вище, підприємець, що перебуває на спрощеній системі оподаткування та не отримує дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, зобов`язаний визначити базу нарахування єдиного внеску.

Судом першої інстанції перевірено порядок та розмір нарахування контролюючим органом спірного боргу, та встановлено його відповідність вимогам ч.5 ст.8 Закону №2464, Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», та вірно встановлено, що позивач має недоїмку із сплати єдиного внеску станом на 31.10.2018 у сумі 15 819,54 грн. (а.с.31).

Таким чином, вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-97680-53 від 09.11.2018 року є законною та обґрунтованою.

Щодо посилання апелянта на ту обставину, що відповідач повинен був звернутись при перевищенні боргу у розмірі 10 грн., а не чекати його збільшення до 15819,56 грн., а також те, що вимоги до нього ДФС не можуть бути пред`явленні за період, що перевищує 6 місяців, колегія суддів вважає безпідставними та зазначає наступне.

Відповідно до ч.16 ст.25 Закону №2464 строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо, зокрема, платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску.

Як зазначалось вище, згідно облікових даних відповідача- позивач має недоїмку із сплати єдиного внеску станом на 31.10.2018 року у сумі 15 819,54 грн. (а.с.31).

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, доведено правомірність прийняття відносно ОСОБА_1 вимоги про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску №Ф-97680-53 від 09.11.2018 року в сумі 15819 грн. 54 коп...

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні адміністративного позову.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вирішуючи питання про можливість касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

За приписами пункту 6 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з пунктом 24 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня 2019 року становить 1921 гривню, тобто до незначних у 2019 році відносяться справи щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує 192100 гривень.

Позивач оскаржує вимогу про сплату боргу на суму 15819,56 грн., що не перевищує 192100 гривень, у зв`язку з чим справа, що розглядається, на час прийняття постанови суду апеляційної інстанції є справою незначної складності, а тому постанова суду апеляційної інстанції не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Керуючись статтями 4, 12, 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2019 року в адміністративній справі №340/450/19 залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2019 року в адміністративній справі №340/450/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак