Справа № 640/4228/19
Суддя: Шевченко Н.М.
Дата ухвалення: 2019-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

25 липня 2019 року № 640/4228/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Шевченко Н.М., у письмовому порядку справу за адміністративним позовом Національного банку України до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправним та зобов`язання вчинити дії,

У С Т А Н О В И В :

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернувся Національний банк України (далі по тексту - позивач, НБУ) з адміністративними позовом до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі по тексту - відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати повідомлення державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка В.А. про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 26.02.2019 щодо примусового виконання рішення комітету Національного банку України з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (оверсайту) платіжних систем від 23.11.2018 №377/БТ «Про накладення штрафу на Акціонерне товариство «УКРСОЦБАНК»;

- зобов`язати державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенка В.А. відкрити виконавче провадження щодо примусового виконання рішення Національного банку України з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (оверсайту) платіжних систем від 23.11.2018 №377/БТ «Про накладення штрафу на Акціонерне товариство «УКРСОЦБАНК».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 23.11.2018 комітетом Національного банку України з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (оверсайту) платіжних систем прийнято рішення №377/БТ «Про накладення штрафу на Акціонерне товариство «УКРСОЦБАНК». Вказане рішення відповідно до п. 9.33. глави 9 розділу ІІ постанови Правління Національного банку України від 17.08.2012 №346 «Про затвердження Положення про застосування Національним банком України заходів впливу» є виконавчим документом та набирає законної сили з дати його прийняття.

18.01.2019 Національний банк України звернувся до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України з заявою №25-0012/2745/БТ від 17.01.2019 про примусове виконання рішення №377/БТ.

04.03.2019 на адресу Національного банку України надійшло повідомлення Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з невідповідністю вимогам ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

У встановлений судом строк від Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відзив не надходив.

Уповноважені представники позивача в судовому засіданні 15.05.2019 надали пояснення, надалі в порядку ч. 3 ст. 194 КАС України заявили клопотання про подальший розгляд справи за їх відсутності у порядку письмового провадження.

Сторона відповідача в судове засідання не з`явилась, сповіщена належним чином про час та місце розгляду справи.

Згідно з ч. 1. ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

з урахуванням вказаного, адміністративна справа відповідно до ч. 3 ст. 194 та ч. 9 ст. 205 КАС України розглядається у порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає наступне.

23.11.2018 комітетом Національного банку України з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (оверсайту) платіжних систем прийнято рішення №377/БТ «Про накладення штрафу на Акціонерне товариство «УКРСОЦБАНК».

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами.

Крім того, згідно з п. 9.33. глави 9 розділу ІІ постанови Правління Національного банку України від 17.08.2012 №346 «Про затвердження Положення про застосування Національним банком України заходів впливу» рішення Національного банку України про застосування до банку, філії іноземного банку заходу впливу у вигляді накладення штрафу є виконавчим документом та набирає законної сили з дати його прийняття.

З метою виконання вказаного вище рішення №377/БТ Національний банк України відповідно до вимог ст. ст. 1, 3-5, 12, 15, 16, 24, 26 Закону України «Про виконавче провадження» звернувся з заявою про примусове виконання рішення та стягнення з боржника на користь Національного банку України суми штрафу, що становить 30 454 928,35 грн.

26.02.2019 Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України прийнято повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів - рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами.

Статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження» встановлені вимоги до виконавчого документу, у якому зазначаються, окрім іншого, назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); строк пред`явлення рішення до виконання.

У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти.

Частиною 4. статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачений вичерпний перелік підстав для повернення виконавчого документу стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання, а саме:

1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання);

2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання;

3) боржника визнано банкрутом;

4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника;

5) юридичну особу - боржника припинено;

6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону;

7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень;

8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим;

9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем;

10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Відповідно до п.п. 4, 20 наказу Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 «Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень» виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення виконавчого документа.

Повернення виконавчого документа стягувачу здійснюється за наявності підстав та в порядку, визначеному в статті 37 Закону.

У постанові про повернення виконавчого документа стягувачу обов`язково роз`яснюється порядок повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Як убачається з повідомлення Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, підставою для повернення виконавчого документа без виконання є невідповідність вимогам статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», а саме:

1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала;

2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи;

4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків);

5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень;

6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню);

7) строк пред`явлення рішення до виконання.

Однак, в повідомленні Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, яке є предметом оскарження, не наведено обґрунтованих мотивів застосування вказаних підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.

Таким чином, перевіряючи оскаржуване позивачем рішення суб`єкта владних повноважень на відповідність його критеріям, наведеним у частині третій статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, суд вважає, що при його прийнятті відповідач діяв не на підставі закону; необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття такого виду рішень; недобросовісно й нерозсудливо.

У свою чергу, ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію.

Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом - встановлюються виконавцем.

Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.

Так, ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Як вже зазначалося вище, відповідно до п. 4, 20 Наказу Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 «Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень», виконавчий документ повертається без прийняття до виконання у випадках, передбачених частиною четвертою статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», про що орган державної виконавчої служби або приватний виконавець надсилає стягувачу повідомлення протягом трьох робочих днів з дня пред`явлення виконавчого документа.

За порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавці несуть відповідальність в порядку, встановленому законом.

Порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом

Виходячи з зазначеного, Відділом примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, з порушенням передбаченого строку на прийняття виконавчого документа до виконання, прийнято рішення у формі повідомлення про повернення виконавчого документа без виконання, що порушує права стягувача, як учасника виконавчого провадження.

Враховуючи викладене, наявні правові підстави для визнання протиправним та скасування повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 26.02.2019, а тому в даній частині позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача відкрити виконавче провадження за рішенням Національного банку України, то така вимога задоволенню не підлягають, оскільки дане питання виходить за межі компетенції суду.

Завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади не допускає надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень. Суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Суд зазначає, що законодавством передбачено окрему процедуру та підстави для відкриття виконавчого провадження, що відноситься, зокрема у даному випадку, до компетенції органів державної виконавчої служби.

Законом визначено ряд підстав для відмови у відкритті, повернення виконавчого документа, при цьому судом, з огляду на предмет позову, не перевірялось дотримання всіх умов для пред`явлення виконавчого документу, а лише законність оскаржуваного повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.

Отже, відсутні правові підстави для задоволення позову Національного банку України в частині зобов`язання Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відкрити виконавче провадження за рішенням Національного банку України з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (оверсайту) платіжних систем від 23.11.2018 №377/БТ «Про накладення штрафу на Акціонерне товариство «УКРСОЦБАНК».

Водночас, з метою захисту порушених прав позивача суд, зважаючи на положення статті 11 Кодексу адміністративного судочинства України, якою надано право суду виходити за межі позовних вимог, вважає за необхідне зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України повторно розглянути заяву Національного банку України про примусове виконання рішення Національного банку України з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (оверсайту) платіжних систем від 23.11.2018 №377/БТ «Про накладення штрафу на Акціонерне товариство «УКРСОЦБАНК».

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Зважаючи на наведені приписи норм матеріального і процесуального права та встановлені обставини, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення заявлених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 72-77, 241-247, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов Національного банку України до Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправним та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 26.02.2019 року.

Зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України повторно розглянути заяву Національного банку України про примусове виконання Рішення Національного банку України з питань нагляду та регулювання діяльності банків, нагляду (оверсайту) платіжних систем від 23.11.2018 №377/БТ «Про накладення штрафу на Акціонерне товариство «УКРСОЦБАНК».

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення за правилами, встановленими статтями 287, 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя Н.М. Шевченко