Справа № 819/2599/14-а
Суддя: Чиркін С.М.
Дата ухвалення: 2019-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

24 липня 2019 року

Київ

справа №819/2599/14-a

касаційне провадження №К/9901/11305/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Чиркіна С.М.,

суддів: Тацій Л.В., Шарапи В.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.10.2016 (головуючий суддя: Шавель Р.М., судді: Костів М.В., Гулид Р.М.) у справі №819/2599/14-а за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної реєстрації Борщівської районної державної адміністрації Тернопільської області, треті особи: Олексинська сільська рада Борщівського району Тернопільської області, Спілка селян «Олексинська» про визнання протиправним внесення запису до державного реєстру та скасування запису щодо припинення юридичної особи за рішенням засновників,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Відділу державної реєстрації Борщівської районної державної адміністрації Тернопільської області, треті особи: Олексинська сільська рада Борщівського району Тернопільської області, Спілка селян «Олексинська», в якому просив:

визнати протиправним внесення до Єдиного державного реєстру запису про рішення засновників щодо припинення Спілки селян /СС/ «Олексинська», вчиненого 24.10.2014 відповідачем Реєстраційною службою /РС/ Борщівського районного управління юстиції /РУЮ/ Тернопільської області;

скасувати записи в Єдиному державному реєстрі, вчинені 24.10.2014 РС Борщівського РУЮ Тернопільської області про рішення засновників щодо припинення СС «Олексинська» і про голову комісії з припинення або ліквідатора Дешеву М.І .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оспорювані реєстраційні дії вчинені на підставі документів, які не відповідають вимогам законодавства. Позивач зазначив, що останній призначений на посаду голови Правління спілки селян «Олексинська» та ніяких рішень щодо припинення юридичної особи та тим паче призначення ліквідатора з припинення ні він, ні інші члени спілки селян не приймали.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 05.08.2016 адміністративний позов задоволено.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.10.2016 скасовано постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 05.08.2016 та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

При вирішенні справи суди виходили з того, що даний спір є публічно-правовим та належить до юрисдикції адміністративних судів.

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що подані на реєстрацію документи не відповідають вимогам законодавства, а саме: протокол зборів членів СС «Олексинська» від 21.09.2014 не засвідчений печаткою спілки; відсутні дані про членство у спілці будь-кого із підписантів вказаного протоколу.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що державний реєстратор під час проведення державної реєстрації припинення юридичної особи лише засвідчує, з-поміж іншого, факт припинення юридичної особи, тобто виконує функцію легалізації події припинення (ліквідації) юридичної особи. У той же час виконання цієї функції не передбачає і не наділяє його повноваженнями перевірки (контролю) за тим, чи рішення про припинення особи (протокол загальних зборів) містить відомості, передбачені законом, відповідальність за відповідність яких законодавству покладається на засновників (учасників) юридичної особи. Апеляційний суд також зазначив, що спірними правовідносинами не порушуються права та обов`язки позивача, що виключає звернення з цим позовом.

Не погоджуючись із судовим рішенням суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, у якій з посиланням на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права просив скасувати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.10.2016, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 05.08.2016 залишити в силі.

В обґрунтування вимог касаційної скарги скаржник зазначив, що судом апеляційної інстанції неповно з`ясовані обставини справи, що призвело до неправильного вирішення спору, зокрема, судом не враховано, що реєстраційні дії вчиненні на підставі документів поданих неуповноваженими на те особами; рішень щодо припинення діяльності спілки членами цієї спілки не приймалось.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.12.2016 відкрито касаційне провадження у справі.

15 грудня 2017 року розпочав роботу Верховний Суд і набрав чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон № 2147-VIII), яким КАС України викладено в новій редакції.

Підпунктом 4 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції згаданого Закону передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У січні 2018 року цю справу передано на розгляд Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

В порядку статті 31 КАС України, пункту 15 Перехідних положень КАС України за результатами автоматизованого розподілу від 10.06.2019 визначений склад суду.

Ухвалою Верховного Суду від 22.07.2019 справу прийнято до провадження та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження відповідно до ст.345 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Інші учасники справи правом на подання відзиву не скористались.

Верховний Суд переглянув оскаржуване судове рішення у межах доводів касаційної скарги з урахуванням вимог ст. 341 КАС України з`ясував повноту фактичних обставин справи, встановлених судом, перевірив правильність застосування норм матеріального і процесуального права та дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Згідно відомостей зазначених у протоколі зборів членів СС «Олексинська» № 2 від 21.09.2014 вирішено звільнити ОСОБА_1 з посади голови спілки, прийнято рішення про ліквідацію спілки та створення ліквідаційної комісії, головою якої призначено Дешеву М.І. ; також уповноважено голову ліквідаційної комісії призначити уповноважену особу Корольчука В. Ю . для подачі усіх необхідних документів державному реєстратору щодо припинення діяльності спілки шляхом її ліквідації.

24.10.2014р. державним реєстратором до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців внесено запис про перебування СС «Олексинська» в стані припинення за рішенням засновників; головою комісії з припинення (ліквідації) спілки зазначено Дешеву М.І .

Вважаючи, що державна реєстрація припинення юридичної особи проведена на підставі документів, які не відповідають вимогам законодавства, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, Верховний Суд виходить з такого.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20.07.2006 у справі "Сокуренко і Стригун проти України" вказав, що фраза "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін "судом, встановленим законом" у п. 1 ст. 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів …". Суд дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, "встановленим законом".

Отже, поняття "суду, встановленого законом" зводиться не лише до правової основи самого існування "суду", але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Вирішуючи питання щодо визначення юрисдикції, в межах якої має розглядатись ця справа, Верховний Суд виходить з такого.

Згідно із частиною другою статті 2 КАС України (у редакції, чинній на момент вирішення судами першої та апеляційної інстанцій справи) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового оскарження.

За пунктом 7 частини першої статті З КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини другої статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Наведені норми узгоджуються з положеннями статей 2,4 та 19 КАС України (у чинній редакції), якими визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

У той же час, відповідно до пункту 4 частини першої статті 12 Господарського процесуального кодексу України (у редакції, чинній на час звернення до суду) господарським судам підвідомчі справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної ороби, пов`язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, правами та обов`язками учасників (засновників, акціонерів, членів) такої особи, крім трудових спорів.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України (у чинній редакції) господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Так, ОСОБА_5 оскаржує до адміністративного суду дії суб`єкта владних повноважень - державного реєстратора, пов`язані з реєстрацією припинення юридичної особи та призначення ліквідатора у особі Дешевої М.І. , посилаючись при цьому на недотримання цим суб`єктом встановленого законом порядку проведення такої реєстрації.

Отже, звернення ОСОБА_1 до суду із цим позовом зумовлене необхідністю захисту його корпоративних та майнових прав, а не прав у сфері публічно-правових відносин, що виключає розгляд цієї справи в порядку адміністративного судочинства.

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли неправильного висновку про поширення на цей спір юрисдикції адміністративних судів, оскільки такий спір має вирішуватися в порядку господарського судочинства.

Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права у подібних відносинах викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №805/4506/16-а (провадження №11-479апп18), 22.08.2018 у справі №805/4505/16-а (провадження №11-574апп 18), від 22.01.2019 у справі №361/5591/17 (провадження №11-741аппі 8), від 04.06.2019 у справі №826/4204/18 (провадження №11 -237апп19), від 12.06.2019 у справі №344/10480/16-а (провадження №11-140апп19).

При цьому визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі й обов`язок суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

За нормами частини третьої статті З КАС України (тут і далі - у редакції, чинній з 15.12.2017) провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

За змістом пункту 5 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю і закрити провадження у справі.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Частиною першою статті 354 КАС України передбачено, що суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю (.....) і закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених ст. 238 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.

Оскільки суди першої та апеляційної інстанцій розглянули справу з порушенням правил юрисдикції адміністративних судів, Верховний Суд дійшов висновку про скасування постановлених у справі судових рішень із закриттям провадження в адміністративній справі.

Керуючись ст. 238, 345, 349, 354, 355, 356, 359 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 05.08.2016 та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 26.10.2016 у справі №819/2599/14-а скасувати, а провадження у справі - закрити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду: С. М. Чиркін

Л. В. Тацій

В. М. Шарапа