Справа № 540/2055/18
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2019-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2019 р.м.ОдесаСправа № 540/2055/18
Головуючий в 1 інстанції: Морська Г.М.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Джабурія О.В.

суддів - Вербицької Н.В.

- Кравченка К.В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держпраці у Херсонській області на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2018 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Херсонській області, третя особа - ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування припису,

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА

НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Держпраці у Херсонській області, третя особа без самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 , в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати припис від 14.09.2018 року № 2373/1195/П.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначав, що 14.09.2018 року інспектором праці складений акт інспекційного відвідування, в якому зафіксоване порушення позивачем вимог трудового законодавства, що полягає у допущенні до роботи одного працівника без укладення трудового договору. На підставі акта інспекційного відвідування винесено припис про усунення виявлених порушень від 14.09.2018 року № 2373/1195/П. Позивач вважає вказаний припис протиправним, посилаючись на помилковість висновків інспектора праці, викладених в акті перевірки. Так, відповідачем не враховано, що за адресою здійснення інспекційного відвідування - кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1», здійснюють господарську діяльність два суб`єкта підприємницької діяльності, а саме: позивач та третя особа. Однак, інспектор праці, не врахував вказану обставину та не з`ясував, що вказана особа не є працівником позивача. Таким чином, позивач стверджує, що не може виконати припис ГУ Держпраці у Херсонській області оскільки фактично не порушувала вимоги трудового законодавства. Крім того, позивач звертає увагу на те, що припис складений в день складання акту, що позбавило позивача права на надання зауважень на акт протягом трьох робочих днів з дати підписання акта, що є порушенням вимог законодавства. На підставі викладеного позивач просить скасувати припис від 14.09.2018 року № 2373/1195/П.

Представник відповідача позов не визнав, надав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Зокрема, зазначив, що відповідно до наказу Головного управління Держпраці у Херсонській області від 10.09.2018 року №933, направлення №1272 від 10.09.2018 року на проведення інспекційного відвідування в період з 14.09.2018 року по 17.09.2018 року з питань дотримання законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин, оплати праці, гарантій для неповнолітніх та працівників на час виконання державних або громадських обов`язків ФОП ОСОБА_1 , державним інспектором праці здійснено інспекційне відвідування за її місцем здійснення господарської діяльності: АДРЕСА_1 , кафе ІНФОРМАЦІЯ_1 . Перевіркою встановлено та відображено в акті інспекційного відвідування від 14.09.2018 року №ХС2373/1195/АВ порушення позивачем вимог трудового законодавства, а саме: у ФОП ОСОБА_1 допущений до роботи 1 працівник без укладання трудового договору та повідомлення до ДФС про прийняття працівника на роботу. Так, бармен виконував свою роботу без належного оформлення трудових відносин, що зафіксовано засобами відеотехніки. Оскільки жодних заперечень чи зауважень з боку ФОП ОСОБА_1 до акту перевірки не надходило, після підписання акту інспекційного відвідування, 14.09.2018 року було складено приписи про усунення виявлених порушень №ХС2373/1195/П та №ХС2373/1195/1П. Виходячи з викладеного, відповідач вважає позов необґрунтованим.

Третя особа надав до суду письмові пояснення зі змісту яких вбачається, що з 19.12.2017 року він зареєстрований як фізична особа-підприємець та з цього ж часу провадить господарську діяльність за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1», приміщення якого орендує за договором оренди від 01.02.2018 року. Від позивача дізнався, що 14.09.2018 року інспектором праці складено акт інспекційного відвідування №ХС2373/1195/АВ, в якому зафіксовано, що ФОП ОСОБА_1 допущений до роботи 1 працівник без укладання трудового договору та повідомлення до ДФС про прийняття працівника на роботу. Однак, у день проведення інспекційного відвідування в приміщенні кафе була ОСОБА_3 , яка надає послуги згідно з цивільно-правовим договором укладеним з ФОП ОСОБА_2 . Отже, враховуючи, що ОСОБА_3 не є працівником позивача, просить задовольнити позов.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2018 року адміністративний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано припис Головного управління Держпраці у Херсонській області від 14.09.2018 року № 2373/1195/П. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держпраці у Херсонській області () судові витрати зі сплати судового збору у сумі 1762,00 грн. на користь фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, Головне управління Держпраці у Херсонській області подало апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог. Апелянт вважає, що судом першої інстанції не повно були з`ясовані обставини, що мають значення для справи, порушено норми матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Згідно до вимог ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА :

На підставі скарги гр. ОСОБА_4 від 06.09.2018 року П-418/11-06 видано наказ Головного управління Держпраці у Херсонській області від 10.09.2018 року №933 про проведення інспекційного відвідування. 14 вересня 2018 року на підставі вказаного наказу та направлення №1272 від 10.09.2018 року на проведення інспекційного відвідування інспектором праці Щека С. М. проведене інспекційне відвідування з питань дотримання законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин, оплати праці, гарантій для неповнолітніх та працівників на час виконання державних або громадських обов`язків ФОП ОСОБА_1 , за її місцем здійснення господарської діяльності: АДРЕСА_2 кафе ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За результатами інспекційного відвідування складений акт від 14.09.2018 року №ХС2373/1195/АВ в якому зафіксоване порушення ч.3 ст.24 КЗпП України та Постанови КМУ №413 «Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу», що полягало в тому, що у ФОП ОСОБА_1 допущений до роботи 1 працівник без укладання трудового договору та повідомлення до ДФС про прийняття працівника на роботу. Так, бармен виконував свою роботу без належного оформлення трудових відносин, що зафіксовано засобами відеотехніки. Також в акті зафіксовано порушення ч.2 ст.30 Закону України «Про оплату праці», що полягало у незабезпеченні ФОП ОСОБА_1 достовірного обліку виконуваної роботи працівником.

Акт інспекційного відвідування від 14.09.2018 року №ХС2373/1195/АВ підписаний та отриманий позивачем.

На підставі акту від 14.09.2018 року №ХС2373/1195/АВ Головним управлінням Держпраці у Херсонській області винесені приписи від 14.09.2018 року:

- № ХС2373/1195/П, яким зобов`язано позивача усунути порушення трудового законодавства, а саме: «в порушення вимог ч.3 ст.24 КЗпП України ФОП ОСОБА_1 допущено до роботи 1 працівник без укладання трудового договору та повідомлення ДФС про прийняття працівника на роботу. Так, бармен виконував свою роботу без належно оформлених трудових відносин». Приписом встановлено строки усунення порушень до 15.10.2018 року. Вказаний припис підписано та отримано суб`єктом господарювання 14.09.2018 року.

- №ХС2373/1195/1П, яким зобов`язано позивача усунути порушення трудового законодавства, а саме: «В порушення ч.2 ст.30 Закону України «Про оплату праці», ФОП ОСОБА_1 не забезпечено достовірний облік виконуваної роботи працівникам». Вказаний припис підписано та отримано позивачем 14.09.2018 року. Строк виконання припису - 21.09.2018 року.

Крім того, стосовно позивача відповідачем складений протокол про адміністративне правопорушення від 14.09.2018 року №ХС2373/1195/П/ПТ, а саме про порушення вимог ч.3 ст.24 КЗпП України.

Позивач не погоджуючись з приписом від 14.09.2018 року № ХС2373/1195/П звернувся до суду з даним позовом.

Вирішуючи дану справу в апеляційному провадженні, колегія суддів приходить до наступних висновків.

ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч.1 ст.2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.259 КЗпП України, державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами-підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає Закон України від 05.04.2007 року №877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» (далі - Закон №877-V).

В розумінні ст.1 Закону №877-V державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Відповідно до п.1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 року №96 (далі - Положення №96) Державна служба України з питань праці є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який, серед іншого, реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.

Відповідно до пп. 6 п. 4, п. 7 Положення №96 Державна служба України з питань праці відповідно до покладених на неї завдань: здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю. Державна служба України з питань праці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи. На утворені територіальні органи Державна служба України з питань праці може покладати виконання завдань за міжрегіональним принципом.

Основні засади здійснення контролю за додержанням законодавства про працю визначені Конвенцією Міжнародної організації праці 1947 року № 81 про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, яка ратифікована Законом України від 08.09.2004 №1985-IV і є частиною національного законодавства України та застосовується в порядку передбаченому Законом України «Про міжнародні договори України».

Відповідно до ст.12 Конвенції інспектори праці, забезпечені відповідними документами, що засвідчують їхні повноваження, мають право: безперешкодно, без попереднього повідомлення і в будь-яку годину доби проходити на будь-яке підприємство, яке підлягає інспекції; проходити у денний час до будь-яких приміщень, які вони мають достатні підстави вважати такими, що підлягають інспекції; здійснювати будь-який огляд, перевірку чи розслідування, які вони можуть вважати необхідними для того, щоб переконатися у тому, що правові норми суворо дотримуються, і зокрема: наодинці або в присутності свідків допитувати роботодавця або персонал підприємства з будь-яких питань, які стосуються застосування правових норм; вимагати надання будь-яких книг, реєстрів або інших документів, ведення яких приписано національним законодавством з питань умов праці, з метою перевірки їхньої відповідності правовим нормам, і знімати копії з таких документів або робити з них витяги; зобов`язувати вивішувати об`яви, які вимагаються згідно з правовими нормами; вилучати або брати з собою для аналізу зразки матеріалів і речовин, які використовуються або оброблюються, за умови повідомлення роботодавцю або його представнику про те, що матеріали або речовини були вилучені або взяті з цією метою.

Процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю визначається постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 №295 «Деякі питання реалізації статті 259 Кодексу законів про працю України та статті 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», якою затверджений Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (далі - Порядок №295).

Відповідно до п.2 Порядку №295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці.

Відповідно до пп. 3 п. 5 Порядку № 295 інспекційні відвідування проводяться за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4 - 7 цього пункту.

Пунктами 8-10 Порядку №295 встановлено, що про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі. Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об`єкт відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню.

Під час проведення інспекційного відвідування інспектор праці повинен пред`явити об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі своє службове посвідчення.

Відповідно до підпункту 2 пункту 14 Порядку №295, під час проведення інспекційного відвідування об`єкт відвідування має право не допускати до проведення інспекційного відвідування у разі: відсутності службового посвідчення; якщо на офіційному веб-сайті Держпраці відсутні рішення Мінсоцполітики про форми службового посвідчення інспектора праці, акта, довідки, припису, вимоги, перелік питань, що підлягають інспектуванню; якщо строк проведення інспекційного відвідування перевищує строки, визначені пунктом 10 цього Порядку.

Згідно з положеннями статті 10 Закону №877-V суб`єкт господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) має право не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення державного нагляду (контролю), якщо посадова особа органу державного нагляду (контролю) не надала копії документів, передбачених цим Законом, або якщо надані документи не відповідають вимогам цього Закону; суб`єкт господарювання не одержав повідомлення про здійснення планового заходу державного нагляду (контролю) в порядку, передбаченому цим Законом.

Як вбачається з матеріалів справи інспекційне відвідування призначене та проведене на підставі скарги ОСОБА_6 , яка згідно цієї ж скарги працевлаштована у кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 » до ФОП ОСОБА_1 .

Так, пунктом 8 Порядку 295 передбачено, що про проведення інспекційного відвідування інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі. Про проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин інспектор праці повідомляє об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі, якщо тільки він не вважатиме, що таке повідомлення може завдати шкоди інспекційному відвідуванню.

Інспектори праці за наявності службового посвідчення безперешкодно, без попереднього повідомлення мають право: 1) під час проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин за наявності підстав, визначених пунктом 5 цього Порядку, самостійно і в будь-яку годину доби з урахуванням вимог законодавства про охорону праці проходити до будь-яких виробничих, службових, адміністративних приміщень об`єкта відвідування, в яких використовується наймана праця; 2) ознайомлюватися з будь-якими книгами, реєстрами та документами, ведення яких передбачено законодавством про працю, що містять інформацію / відомості з питань, які є предметом інспекційного відвідування, невиїзного інспектування, з метою перевірки їх відповідності нормам законодавства та отримувати завірені об`єктом відвідування їх копії або витяги; 3) наодинці або у присутності свідків ставити керівнику та/або працівникам об`єкта відвідування запитання, що стосуються законодавства про працю, отримувати із зазначених питань усні та/або письмові пояснення; 4) за наявності ознак кримінального правопорушення та/або створення загрози безпеці інспектора праці залучати працівників правоохоронних органів; 5) на надання робочого місця з можливістю ведення конфіденційної розмови з працівниками щодо предмета інспекційного відвідування; 6) фіксувати проведення інспекційного відвідування з питань виявлення неоформлених трудових відносин засобами аудіо-, фото- та відеотехніки; 7) отримувати від державних органів інформацію, необхідну для проведення інспекційного відвідування, невиїзного інспектування (п. 11 Порядку № 295).

Вимога інспектора праці про надання об`єктом відвідування для ознайомлення документів та/або їх копій чи витягів з документів, пояснень, доступу до приміщень, організації робочого місця, внесена в межах повноважень, є обов`язковою для виконання (п. 12 Порядку № 295).

Судом встановлено, що будівля кафе, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 належить ФОП ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 02.11.2004р., зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів.

Слід зазначити, що судами було встановлено, що адресою: АДРЕСА_3 кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» провадять господарську діяльність два суб`єкти господарювання, а саме: ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 , що підтверджується укладеним договором оренди нежитлового приміщення від 01 лютого 2018р.

Як встановлено, у день проведення інспекційного відвідування у приміщенні кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1» перебувала ОСОБА_3 Інспектор праці, прибувши у кафе замовив каву та лише запитав чи працює остання у ФОП ОСОБА_1 .

Суд апеляційної інстанції зауважує, що з`ясовуючи дотримання процедури проведення інспекційного відвідування в аспекті спірних правовідносин слід зважити на те, що у день проведення інспекційного відвідування у приміщенні кафе «Сказка» інспектор праці, прибувши у кафе та з`ясувавши чи працює ОСОБА_3 у ФОП ОСОБА_1 , не вимагав жодних пояснень чи документів, а лише склав акт.

Щодо відсутності трудових відносин колегія суддів зазначає, що матеріали справи містять акт інспекційного відвідування, відеозапис під час проведення інспекційного відвідування, з якого вбачається лише факт приготування фізичною особою кави. Як встановлено судом вказана фізична особа на відеозапису є ОСОБА_3 , яка була допитана у судовому засіданні в суді першої інстанції в якості свідка.

Як встановлено судом 10.04.2015р. між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_8 укладений трудовий договір, згідно з яким остання прийнята на роботу барменом

Згідно до пояснень ФОП ОСОБА_1 , викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, з пояснень представника позивача та показань свідка судом встановлено, що працівник ФОП ОСОБА_1 - ОСОБА_8 була відсутня під час інспекційного відвідування, оскільки пішла до дому через погане самопочуття.

Колегія суддів зауважує, що як слідує з матеріалів справи 12 вересня 2018р. між ФОП ОСОБА_2 (замовник) та гр. ОСОБА_3 (виконавець) укладений цивільно-правовий договір, згідно з предметом якого Замовник доручає, а Виконавець зобов`язується виконати такі роботи (надати послуги): реалізація кондитерських виробів в строк з 12.09.2018р. по 31.12.2018р.

Вказані факти не були встановлені інспектором праці та відповідачем не надано жодних доказів на їх спростування.

КЗпП України регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини. Законодавство про працю встановлює високий рівень умов праці, всемірну охорону трудових прав працівників (стаття 1 КЗпП України).

Згідно до вимог ч.1 ст.1 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Відповідно до вимог ч.1 ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Відповідно до вимог ст.24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За приписами ст.23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Загальне визначення цивільно-правового договору міститься у статті 626 ЦК України, згідно частини першої якої договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України).

Статтею 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до вимог ч.1, 2 ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

За трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.

За цивільно-правовим договором оплачується не процес праці, а її результати, котрі визначають після закінчення роботи і оформляють актами здавання-приймання виконаних робіт (наданих послуг), на підставі яких провадиться їх оплата. Договором також може бути передбачено попередню або поетапну оплату. У трудовій книжці запис про виконання роботи за цивільно-правовими договорами не робиться. Водночас відповідно до пункту «а» частини третьої статті 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків зараховується до стажу роботи, що дає право на трудову пенсію.

Основною ознакою, яка відрізняє трудові відносини від цивільно-правових є те, що трудове законодавство регулює процес трудової діяльності, її організації, а за цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається поза його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Вищевказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 06.03.2019 по справі №802/2066/16-а.

Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

Отже, трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, щодо відсутності в діях позивача порушень вимог трудового законодавства, а саме: ч.3 ст.24 КЗпП України, що полягає у допущенні до роботи бармена без належного оформлення трудових відносин.

За таких обставин колегія суддів вважає наведені висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 8, 9, 10, 73, 74, 77 КАС України та не приймає доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що рішення підлягає скасуванню.

Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308; 311; 315; 316; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Херсонській області - залишити без задоволення, а рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 30 листопада 2018 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення або з дня вручення учаснику справи повного судового рішення.

Головуючий суддя Джабурія О.В.
Судді Вербицька Н. В. Кравченко К.В.