Справа № 460/1316/19
Суддя: Комшелюк Т.О.
Дата ухвалення: 2019-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

24 липня 2019 року м. Рівне №460/1316/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Комшелюк Т.О. за участю секретаря судового засідання Трохимчук А.М. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1 .,

відповідача: представник Голос С.М.,

розглянувши в судовому засіданні адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Управління Держпраці у Рівненській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу,

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі - позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Держпраці у Рівненській області (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови відповідача від 2 травня 2019 року №РВ507/977/000112/ТД-ФС. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що висновки акта інспекційного відвідування, на підставі якого прийнято спірну постанову, не ґрунтуються на достовірних, об`єктивних та належним чином встановлених і відображених у акті даних, не відповідають фактичним обставинам та суперечать чинному законодавству. Вважає, що інспекційне відвідування проведене у ФОП ОСОБА_2 з порушенням законодавства України та прав об`єкта відвідування. Також зазначає, що ніяких порушень норм діючого законодавства про працю позивач не допускав і викладені у постанові факти правопорушень не відповідають дійсності. ОСОБА_3 не перебував з позивачем у трудових відносинах, а надавав послуги на підставі цивільно-правового договору з навчання вірменської та грузинської національних страв та приготування. Відтак висновки акта інспекційного відвідування є необґрунтованими, безпідставними та непереконливими, а також такими, що порушують права ФОП ОСОБА_2 . Як наслідок, підстав для прийняття оспорюваної постанови у відповідача не було, а тому вона прийнята поза межами чинного законодавства. Просив позов задовольнити повністю.

Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, у якому він заперечив проти заявлених позовних вимог. Зокрема, зазначив, що оспорювана постанова прийнята за наслідками проведеного позапланового заходу у вигляді інспекційного відвідування господарської одиниці, що належить ФОП ОСОБА_2 , в ході якого уповноваженими представниками відповідача виявлено порушення трудових відносин, зокрема, фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору, що є порушенням норм трудового законодавства. Прийнята постанова на виконання вимог ст.265 КЗпП України та за наявності у органу державного нагляду (контролю) права застосовувати до суб`єкта господарювання штрафних санкцій за невиконання вимог законодавства про працю не залежно від усунення, чи не усунення порушень таким суб`єктом. Таким чином, оспорювана постанова є такою, що прийнята на підставі чинного законодавства. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Ухвалою суду від 10.06.2019 позовну заяву залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 03.07.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін на 24.07.2019.

У судовому засіданні 24.07.2019 ухвалою суду без виходу до нарадчої кімнати відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про виклик свідка ОСОБА_4 .

У судовому засіданні представник позивача підтримав позицію викладену у адміністративному позові та просив позов задовольнити повністю.

Представник відповідача підтримав позицію викладену у відзиві та просив у задоволені позовних вимог відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представників сторін, повно і всебічно з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності на підставі чинного законодавства, перевіривши їх дослідженими у судовому засіданні доказами, судом встановлено наступне.

У період з 11.04.2019 по 12.04.2019, на підставі наказу від 11.04.2019 №627 та направлення на інспекційне відвідування від 10.04.2019 №478-Н/09-27 (а.с.82-83), Управлінням Держпраці у Рівненській області було проведено інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_2 на предмет додержання вимог законодавства про працю, за результатами якого складено акт від 12.04.2019 №РВ507/977/АВ (а.с.90-92).

В акті інспекційного відвідування від 12.04.2019 №РВ507/977/АВ зазначено про порушення ФОП ОСОБА_2 вимог:

- ч.1 ст.21 КЗпП України, а саме: не укладено трудовий договір з ОСОБА_5 ;

- ч.3 ст.24 КЗпП України, а саме: ОСОБА_3 був допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу.

17.04.2019 позивачем було надіслано до Управління Держпраці у Рівненській області заперечення на вказаний акт інспекційного відвідування (а.с.38-39). Проте, вказані заперечення не взяті відповідачем до уваги та розцінені такими, що не спростовують порушення, викладені в акті інспекційного відвідування від 12.04.2019 №РВ507/977/АВ, про що відповідач зазначив у відповіді на заперечення від 22.04.2019 №04-16/2008 (а.с.40-43).

З метою усунення виявлених порушень інспектором винесено припис №РВ507/977/АВ/П від 22.04.2019, в якому ФОП ОСОБА_2 зобов`язано вжити заходів щодо усунення порушень, виявлених в ході інспектування до 22.05.2019 (а.с.93-94).

02.05.2019, за результатами розгляду справи про накладання штрафу, відповідачем прийнято постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами за № РВ507/977/000112/ТД-ФС, якою до ФОП ОСОБА_2 застосовано штраф за порушення законодавства про працю в сумі 125190,00грн (а.с.14-16).

Вважаючи таку постанову органу Держпраці протиправною, ФОП ОСОБА_2 звернувся до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.43 Конституції України, держава створює умови для здійснення громадянами права на працю. Нагляд і контроль за додержанням законодавства про працю є важливими способами захисту трудових прав працівників, гарантією забезпечення законності в трудових відносинах.

Положенням про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №96 (далі - Положення №96), визначено, що центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття (далі загальнообов`язкове державне соціальне страхування) в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб, є Державна служба України з питань праці (Держпраці) (п.1).

Згідно з п.7 Положення №96, Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 №100, територіальним органом Держпраці на території Рівненської області є Управління Держпраці у Рівненської області.

До завдань Держпраці належить, зокрема, державний нагляд (контроль) за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю, а також зайнятість населення в частині дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи; використання праці іноземців та осіб без громадянства; наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця; дотримання прав і гарантій стосовно працевлаштування громадян, які мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню; провадження діяльності з надання послуг з посередництва та працевлаштування (п.4 Положення №96).

Правові та організаційні засади проведення державного нагляду (контролю) визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та регулюється Законом України "Про основні засади державного нагляду (контролю) в сфері господарської діяльності" від 05.04.2007 №877-V (далі - Закон №877-V).

Статтею 1 Закону №877-V встановлено, що державний нагляд (контроль) діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування (далі органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Заходами державного нагляду (контролю) є планові та позапланові заходи, які здійснюються шляхом проведення перевірок, ревізій, оглядів, обстежень та інших дій.

Статтею 6 Закону №877-V визначено, що підставами для здійснення позапланових заходів є:

- подання суб`єктом господарювання письмової заяви до відповідного органу державного нагляду (контролю) про здійснення заходу державного нагляду (контролю) за його бажанням;

- виявлення та підтвердження недостовірності даних, заявлених суб`єктом господарювання у документі обов`язкової звітності, крім випадків, коли суб`єкт господарювання протягом місяця з дня первинного подання повторно подав такий документ з уточненими достовірними даними або якщо недостовірність даних є результатом очевидної описки чи арифметичної помилки, яка не впливає на зміст поданої звітності. У разі виявлення органом державного нагляду (контролю) помилки у документі обов`язкової звітності він упродовж десяти робочих днів зобов`язаний повідомити суб`єкта господарювання про необхідність її виправлення у строк до п`яти робочих днів з дня отримання повідомлення. Не виправлення помилки у встановлений строк є підставою для проведення позапланового заходу;

- перевірка виконання суб`єктом господарювання приписів, розпоряджень або інших розпорядчих документів щодо усунення порушень вимог законодавства, виданих за результатами проведення попереднього заходу органом державного нагляду (контролю);

- звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється виключно за погодженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу. У такому разі перед початком здійснення позапланового заходу державного нагляду (контролю) посадові особи органів державного нагляду (контролю) зобов`язані пред`явити керівнику чи уповноваженій особі суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі, крім документів, передбачених цим Законом, додатково копію погодження центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу на проведення такої перевірки. Суб`єкти господарювання мають право не допускати посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходів державного нагляду (контролю), якщо вони не пред`явили документи, передбачені цим абзацом;

- неподання суб`єктом господарювання документів обов`язкової звітності за два звітні періоди підряд без поважних причин або без надання письмових пояснень про причини, що перешкоджали поданню таких документів;

- доручення Прем`єр-міністра України про перевірку суб`єктів господарювання у відповідній сфері у зв`язку з виявленими системними порушеннями та/або настанням події, що має значний негативний вплив на права, законні інтереси, життя та здоров`я людини, захист навколишнього природного середовища та забезпечення безпеки держави;

- настання аварії, смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку або професійного захворювання, що було пов`язано з діяльністю суб`єкта господарювання.

Відповідно до положень ст.7 Закону №877-V, для здійснення планового або позапланового заходу орган державного нагляду (контролю) видає відповідний наказ, який має містити найменування суб`єкта господарювання, щодо якого буде здійснюватися захід, і предмет перевірки, та на підставі якого оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу, що підписується керівником або заступником керівника органу державного нагляду (контролю) (із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові) і засвідчується печаткою. Перед початком перевірки суб`єкта господарювання посадові особи, які проводять перевірку, пред`являють керівнику суб`єкта господарювання або уповноваженій ним особі направлення та службове посвідчення, що засвідчує посадову особу, і надають суб`єкту господарювання копію направлення на перевірку, а також інформують цих осіб про мету перевірки.

При цьому, плановий чи позаплановий захід щодо суб`єкта господарювання - юридичної особи має здійснюватися у присутності керівника або особи, уповноваженої керівником (ч.11 ст.4 Закону №877-V).

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю визначає Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 №295, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Порядок №295).

Пунктом 2 Порядку №295 встановлено, що державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці:

- Держпраці та її територіальних органів;

- виконавчих органів міських рад міст обласного значення та сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад (з питань своєчасної та у повному обсязі оплати праці, додержання мінімальних гарантій в оплаті праці, оформлення трудових відносин) (далі - виконавчі органи рад).

Відповідно до п.5 Порядку №295, інспекційні відвідування проводяться:

1) за зверненням працівника про порушення стосовно нього законодавства про працю;

2) за зверненням фізичної особи, стосовно якої порушено правила оформлення трудових відносин;

3) за рішенням керівника органу контролю про проведення інспекційних відвідувань з питань виявлення неоформлених трудових відносин, прийнятим за результатами аналізу інформації, отриманої із засобів масової інформації, інших джерел, доступ до яких не обмежений законодавством, та джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 цього пункту;

4) за рішенням суду, повідомленням правоохоронних органів про порушення законодавства про працю;

5) за повідомленням посадових осіб органів державного нагляду (контролю), про виявлені в ході виконання ними контрольних повноважень ознак порушення законодавства про працю;

6) за інформацією: Держстату та її територіальних органів; ДФС та її територіальних органів; Пенсійного фонду України та його територіальних органів;

7) за інформацією профспілкових органів про порушення прав працівників, які є членами профспілки, виявлених в ході здійснення громадського контролю за додержанням законодавства про працю.

Із наказу про інспекційне відвідування ФОП ОСОБА_2 від 11.04.2019 №627 вбачається, що підставою для проведення такого відвідування стала службова записка начальника відділу з питань здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів Морозюка Ю. Г . від 11.04.2019.

Таким чином, даний наказ прийнято відповідачем у відповідності до пп.3 п.5 Порядку №295, однак у такому наказі не вказано на підставі якої інформації та яких джерел, зазначених у підпунктах 1, 2, 4-7 пункту 5 Порядку №295, його прийнято.

При цьому, службова записка начальника відділу не може вважатися повідомленням посадових осіб органів державного нагляду (контролю), про виявлені в ході виконання ними контрольних повноважень ознак порушення законодавства про працю, оскільки не містить зазначених ознак порушення, а лише пропозицію щодо проведення інспекційного відвідування. Відтак, така службова записка не відповідає переліку підстав для проведення інспекційного відвідування, передбачених пунктом 5 Порядку №295.

Статтею 7 Закону №877-V визначено, що на підставі наказу (рішення, розпорядження) оформляється посвідчення (направлення) на проведення заходу державного нагляду (контролю), яке підписується керівником органу державного нагляду (контролю) (головою державного колегіального органу) або його заступником (членом державного колегіального органу) із зазначенням прізвища, ім`я та по батькові і засвідчується печаткою (ч.2). У посвідченні (направленні) на проведення заходу зазначаються, зокрема, номер і дата наказу (рішення, розпорядження), на виконання якого здійснюється захід (ч.3).

Як вбачається з направлення на інспекційне відвідування за №478-Н/09-27 (а.с.83), пред`явлене позивачу перед початком заходу, таке складене 10.04.2019, в той час, як сам наказ прийнятий відповідачем лише 11.04.2019. Крім того, у такому направленні як підставу зазначено неіснуючий наказ Управління Держпраці у Рівненській області від 10.04.2019 №627.

Викладене свідчить про невідповідність документів, які є підставою для інспекційного відвідування, нормам чинного законодавства.

За результатами інспекційного відвідування або невиїзного інспектування складаються акт і у разі виявлення порушень законодавства про працю - припис про їх усунення (п.19 Порядку №295).

Акт складається в останній день інспекційного відвідування або невиїзного інспектування у двох примірниках, які підписуються інспектором праці, що його проводив, та керівником об`єкта відвідування або його уповноваженим представником. Один примірник акта залишається в об`єкта відвідування (п.20 Порядку №295).

Відповідно до п.21 Порядку №295, якщо об`єкт відвідування не погоджується з викладеною в акті інформацією, акт підписується із зауваженнями, які є його невід`ємною частиною. Зауваження можуть бути подані об`єктом відвідування не пізніше трьох робочих днів з дати підписання акта. Письмова вмотивована відповідь на зауваження надається інспектором праці не пізніше ніж через три робочих дні з дати їх надходження.

Дослідивши акт інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_2 від 12.04.2019 №РВ507/977/АВ судом встановлено, що згідно з висновками вказаного акта, позивачем допущено порушення вимог ч.1 ст.21 КЗпП України, а саме: за місцем здійснення господарської діяльності ФОП ОСОБА_2 в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1 АДРЕСА_2, на час інспекційного відвідування о 17:00год 11.04.2019, на обладнаному робочому місці кухаря перебував ОСОБА_3 , який надав для ознайомлення посвідку на тимчасове проживання та повідомив, що трудовий договір з ФОП ОСОБА_2 не укладав, натомість в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1» здійснює послуги з навчання приготування вірменських та грузинських національних страв на підставі цивільно-правового договору від 10.04.2019 №11/04. Відтак, в порушення ч.3 ст.24 КЗпП України ОСОБА_3 був допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та без повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу.

Відповідно до приписів частини першої статті 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядникові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган або фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно з частиною третьою статті 24 КЗпП України, працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Тобто, працівники реалізують своє право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою-підприємцем (далі - ФОП), за якою:

- працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові,

- власник підприємства або уповноважений ним орган чи ФОП зобов`язується виплачувати працівникові зарплату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.

Працівника приймають на роботу (посаду) для виконання певної роботи за конкретною кваліфікацією, професією, посадою з підпорядкуванням правилам внутрішнього трудового розпорядку. Прийняття на роботу здійснюється відповідно до штатного розпису підприємства, установи чи організації - працівника приймають на роботу (посаду), яка включена до штату роботодавця, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені законодавством про працю гарантії та компенсації.

В окремих випадках робота може виконуватися не за трудовим договором, а на іншій юридичній підставі. Зокрема, можливе виконання роботи за договорами цивільно-правового характеру.

Виходячи зі змісту норм статті 626 Цивільного кодексу України, цивільно-правовим договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Цивільно-правові договори застосовуються, як правило, для виконання конкретної роботи, що спрямована на одержання результатів праці, і у разі досягнення цієї мети договір вважається виконаним і дія його припиняється. Тобто, він застосовується для реалізації визначених, найчастіше разових робіт.

Незважаючи на деякі спільні риси цивільно-правових договорів та трудового договору, вони є різними, оскільки, перш за все, підпадають під сферу дії різних законодавчих актів. Так відносини між Замовником і Виконавцем за трудовим договором регулюються КЗпП України, на нього поширюється дія Закону України «Про охорону праці» та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти з охорони праці. При укладанні цивільно-правової угоди (договору) на сторін (замовника та виконавця) поширюються норми цивільного законодавства України.

Таким чином, цивільно-правовим договором передбачено, що Виконавець виконує роботи або надає послуги, на свій страх і ризик, а це означає, що про своє життя і здоров`я він повинен піклуватися самостійно. Законодавство не вимагає проведення Замовником процедур з питань охорони праці з Виконавцем.

При роботі за цивільно-правовим договором процес праці Виконавця не регламентується. Виконавець сам організовує свою роботу, визначає час початку й закінчення щоденної роботи, розподіляє час роботи та її тривалість на свій розсуд, на нього не поширюються правила внутрішнього трудового розпорядку Замовника.

Крім того, статтею 18 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 №1105-XIV передбачено, що страхуванню у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту) на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності та господарювання, у тому числі в іноземних дипломатичних та консульських установах, інших представництвах нерезидентів або у фізичних осіб, а також обрані на виборні посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та в інших органах.

Водночас особи, які працюють за цивільно-правовим договором можуть самостійно застрахуватися у Фонді соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань. У разі нещасного випадку або професійного захворювання застраховані особи можуть отримати відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок нещасного випадку на виробництві.

Тобто, законодавець не покладає на замовника обов`язку здійснення загальнообов`язкового державного соціального страхування виконавця, а тому питання щодо здійснення загальнообов`язкового державного соціального страхування є правом сторін договору цивільно-правового характеру.

З огляду на викладене, характерними ознаками трудових відносин є:

· систематична виплата заробітної плати за процес праці (а не її результат);

· підпорядкування правилам внутрішнього трудового розпорядку;

· виконання роботи за професією (посадою), яка потребує спеціальних навиків, що породжує обов`язок роботодавця надати робоче місце;

· обов`язок роботодавця здійснювати загальнообов`язкове державне соціальне страхування працівника;

· дотримання правил охорони праці на підприємстві, в установі, організації тощо.

Така позиція суду узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 08.05.2018 у справі №127/21595/16-ц (№61-10203св18), які є обов`язковими для врахування судами в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України.

З цивільно-правового договору від 10.04.2019 №11/04 (а.с.27-28), укладених між ФОП ОСОБА_2 (Замовник) та ОСОБА_5 (Виконавець), вбачається, що ВИКОНАВЕЦЬ зобов`язується надати ЗАМОВНИКУ послуги (виконати роботу) в обсязі і на умовах передбачених даним договором, а ЗАМОВНИК зобов`язується прийняти та оплатити дані послуги (роботи) (пп.1.1). ВИКОНАВЕЦЬ не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, а сам організовує процес надання послуг (виконання робіт), у тому числі використовує власні засоби та матеріали (пп.1.2). ВИКОНАВЕЦЬ вправі залучати відповідних фахівців для якісного і своєчасного надання послуг (виконання робіт). Послуги (роботу) зазначених фахівців ВИКОНАВЕЦЬ оплачує за власний рахунок, згідно з домовленістю з даними особами (пп.1.3). Факт надання відповідних послуг (робіт) з боку ВИКОНАВЦЯ буде засвідчуватися Актами прийому наданих послуг (виконаної роботи) (пп.1.4). Обов`язки ВИКОНАВЦЯ по цивільно-правового договору: Надати послуги з навчання вірменської та грузинської національних страв та приготування - 1 курс (п.2).

Вартість послуг по цивільно-правовому договору складає: 750,00 грн. Оплата за послуги (роботу) здійснюється у безготівковій (готівковій) формі, у національній валюті України, на умовах передоплати (п.4). Даний договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до моменту виконання СТОРОНАМИ своїх зобов`язань (пп.6.1).

Тобто предметом договору є послуги з навчання приготування страв певних національностей.

За результатами виконаної роботи (наданих послуг) ФОП ОСОБА_2 здійснював їх оплату на підставі акту наданих послуг №1 (а.с.29), складеного та підписаного сторонами 17.04.2019 на суму 750,00грн.

Як вбачається з матеріалів справи, за квітень 2019 року ОСОБА_8 нарахований дохід 750,00грн та виплачено 603,75грн, сума утриманого та нарахованого податку 146,25?грн, з них 135,00грн податку на доходи фізичних осіб та 11,25грн військового збору. ?

Викладене також підтверджується звітами про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до органів доходів і зборів за квітень 2019 року, кількість осіб, які виконували роботи (надавали послуги) за договорами цивільно-правового характеру - 1, загальна сума винагороди за цивільно-правовими договорами становить - 750,00грн, з яких на виконання вимог законодавства сплачено єдиного внеску - 165,00грн. Згідно з відомостями про трудові відносини осіб, поданими позивачем до органу ДФС, ОСОБА_3 зазначений як особа, яка виконувала роботи за договорами цивільно-правового характеру 8 днів, сума нарахованого доходу 750,00грн, з якої утримано єдиного внеску на суму 165,00грн (а.с.31-37).

Сплата утриманих з доходів ОСОБА_4 платежів підтверджується відповідними квитанціями з терміналу ПАТ «КБ «ПриватБанк» (а.с.30).

Зазначена інформація та сума грошової винагороди відповідає акту наданих послуг від 17.04.2019 №1.

Крім того, до матеріалів справи позивачем долучено нотаріально засвідчену заяву ОСОБА_4 (а.с.74), згідно з якою, ОСОБА_3 підтверджує, що у період 11.04.2019 по 17.04.2019 надавав для ФОП ОСОБА_2 послуги з навчання вірменської та грузинської національних страв та їх приготування (термін проведення навчань 11, 15, 17 квітня 2019 року в магазині «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_3) відповідно до цивільно-правового договору №11/04 від 10.04.2019 укладеного між ним та ФОП ОСОБА_2 . Відповідні послуги він надавав самостійно, без підпорядкування ФОП ОСОБА_2 Правилам трудового розпорядку не підпорядковувався. Від роботи на умовах трудового договору у ФОП ОСОБА_2 категорично відмовився, оскільки надавав аналогічні послуги з навчання іншим підприємствам. Вказана обставина виключає можливість його зайнятості як працівника будь-якого підприємства, в тому числі працевлаштування у ФОП ОСОБА_2 .

Таким чином, твердження відповідача про те, що вказаний договір має ознаки трудового договору є необґрунтованими, оскільки оплата за договором здійснювалася за результатом виконаної роботи (наданих послуг) на підставі акту наданих послуг; за договором виконавець самостійно організовував виконання роботи, тобто не підпорядковувався правилам внутрішнього трудового розпорядку; предмет договору не вказує на необхідність створення робочого місця; за договором виконавець виконував роботу на свій ризик, тобто дотримання правил охорони праці покладалися на виконавця.

Статтею 204 Цивільного кодексу України встановлено презумпцію правомірності правочину, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом (нікчемний правочин) або якщо він не визнаний судом недійсним.

Жодним законом не передбачено право органу Держпраці самостійно, в позасудовому порядку, визнавати нікчемними правочини.

Спір щодо правомірності укладеного договору (трудового, цивільного) повинен вирішуватися у судовому порядку за позовом особи, чиї права порушено.

На момент прийняття даного судового рішення у матеріалах справи відсутні рішення судів про визнання цивільно-правового договору від 10.04.2019 №11/04 удаваним чи нікчемним, а його недійсність прямо не передбачена законом.

З огляду на викладене, суд критично оцінює висновки відповідача, зазначені в акті інспекційного відвідування від 12.04.2019 №РВ507/977/АВ, оскільки такі висновки не ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах, наданих позивачем в ході інспектування, а є лише припущеннями органу Держпраці, які не підтверджені належними й допустимими доказами.

Відповідно до вимог Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 №509, штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками. Штрафи можуть бути накладені, зокрема, на підставі акта про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу (п.2).

За таких обставин, суд приходить до висновку, що акт інспекційного відвідування, який містить не підтверджену інформацію, а також результати якого отримані не у встановлений законом спосіб, не може бути належною підставою у розгляді справи про накладання штрафу. Не можуть бути належною підставою у розгляді такої справи також документи, складені за наслідками інспекційного відвідування, проведеного на підставі наказу, який прийнято з порушенням порядку його прийняття.

Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про протиправність оскаржуваної постанови, оскільки інспекційне відвідування позивача та розгляд справи за наслідками такого відвідування проведені відповідачем з порушенням вимог чинного законодавства, а відтак, поза межами правового поля.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що відповідачем, всупереч вимогам КАС України, не доведено правомірності прийняття оспорюваної постанови, а тому адміністративний позов підлягає до задоволення повністю.

За правилами ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На користь позивача підлягає стягненню сума судового збору 1251,91грн, сплачена відповідно до квитанції від 18.06.2019 №53, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи (а.с.61).

Керуючись статтями 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Рівненській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 2 травня 2019 року № РВ507/977/000112/ТД-ФС в повному обсязі.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Рівненській області судовий збір в сумі 1251 (одна тисяча двісті п`ятдесят одна) гривня 91 копійка.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

1) позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 );

2) відповідач - Управління Держпраці у Рівненській області (33028, Рівненська обл., м. Рівне, вул. Лермонтова, 7, ).

Повний текст рішення складений 26 липня 2019 року.

Суддя Комшелюк Т.О.