Справа № 300/383/19
Суддя: Заверуха Олег Богданович
Дата ухвалення: 2019-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2019 рокуЛьвів№ 857/6150/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Заверухи О.Б.,

суддів Ніколіна В.В., Старунського Д.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області про скасування податкових повідомлень-рішень,-

суддя (судді) в суді першої інстанції - Тимощук О.Л.,

час ухвалення рішення - не зазначено,

місце ухвалення рішення - м. Івано-Франківськ,

дата складання повного тексту рішення - не зазначено,

В С Т А Н О В И В:

21 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області, в якому просив: скасувати податкові повідомлення-рішення форми «Ф» за № 10944819/2016 від 19 вересня 2017 року та № 10944819 від 08 вересня 2017 року.

На обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідачем винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення із порушенням встановленого Податковим кодексом України строку та незважаючи на те, що протягом звітних 2016 та 2017 років об`єкт оподаткування - легковий автомобіль Audi не перебував у власності позивача.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 25 квітня 2019 року адміністративний позов задоволено повністю. Скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області № 10944819/2016 від 19 вересня 2017 року та № 10944819 від 08 вересня 2017 року.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем відчужено транспортний засіб у 2015 році, у відповідності до приписів підпункту 267.1.1 пункту 267.1 статті 267 ПК України, у зв`язку із тим, що в 2016 та 2017 роках жодного транспортного засобу за позивачем не зареєстровано, останній не може вважатись платником транспортного податку за цей період, а відтак немає законних підстав для його нарахування за вказані періоди.

Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким в задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що за наявною інформацією, наданою ДФС України підтверджується, що станом на момент прийняття оскаржених податкових повідомлень-рішень, у власності позивача перебував автомобіль, який є об`єктом оподаткування транспортним податком, а будь-яка інформація про відчуження такого транспортного засобу була відсутня.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що

Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи(в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін(у порядку письмового провадження) (п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України).

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, на підставі наданих ДФС України відомостей про платників транспортного податку, Головним управлінням ДФС в Івано-Франківській області встановлено, що позивач - ОСОБА_1 є власником легкового автомобіля Audi A8, 2013 року випуску, з об`ємом двигуна 2967 см3,дизельним типом пального. Датою здійснення реєстраційної дії вказано 18 грудня 2015 року, датою оновлення наведеної інформації у ДФС України - 02 червня 2017 року.

За результатами опрацювання отриманих відомостей та керуючись положеннями статті 267 Податкового кодексу України, Головним управлінням ДФС в Івано-Франківській області прийнято податкові повідомлення-рішення №10944819/2016 від 19 вересня 2017 року та №10944819 від 08 вересня 2017 року, якими позивачу визначено податкове зобов`язання зі сплати транспортного податку за 2016 та 2017 роки в розмірі 25000 грн за кожен рік(а.с.8).

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства (стаття 1 Податкового кодексу України).

Платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об`єктами оподаткування (відповідно до пп. 267.1 п. 267.1 ст. 267 Податкового кодексу України).

Згідно із пп. 267.2.1 п. 267.2 ст. 267 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 750 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року. Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, виходячи з марки, моделі, року випуску, типу двигуна, об`єму циліндрів двигуна, типу коробки переключення передач, пробігу легкового автомобіля, та розміщується на його офіційному веб-сайті. Базою оподаткування є легковий автомобіль, що є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті. Ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.

Відповідно до п. 267.6.5 ст. 267 Податкового кодексу України у разі переходу права власності на об`єкт оподаткування від одного власника до іншого протягом звітного року податок обчислюється попереднім власником за період з 1 січня цього року до початку того місяця, в якому він втратив право власності на зазначений об`єкт оподаткування, а новим власником - починаючи з місяця, в якому він набув право власності на цей об`єкт.

Контролюючий орган надсилає податкове повідомлення-рішення новому власнику після отримання інформації про перехід права власності.

Згідно із пп. 267.6.6 п. 267.6 ст. 267 Податкового кодексу України за об`єкти оподаткування, придбані протягом року, податок сплачується пропорційно кількості місяців, які залишилися до кінця року, починаючи з місяця, в якому проведено реєстрацію транспортного засобу.

З урахуванням викладеного, у відповідності до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 Податкового кодексу України, визначальною умовою для обчислення транспортного податку з фізичних осіб є, зокрема, наявність у власності легкового автомобіля.

З наявної в матеріалах справи копії листа РСЦ МВС в Рівненській області від 09 лютого 2019 року №31/17/5641-105з слідує, що згідно наявних баз даних Територіального сервісного центру 5641 в Рівненській області, станом на 09 лютого 2019 року за ОСОБА_1 жодного транспортного засобу не зареєстровано(а.с.6). Також, в період з 01 грудня 2015 року по 01 грудня 2018 року позивачем реалізовано два транспортні засоби, що підтверджується додатком до листа.

Крім цього, з копії долученого до вищевказаного листа додатку слідує, що транспортний засіб марки Audi, модель А8, 2013 року випуску, з об`ємом двигуна 2967 см3,дизельним типом пального, номерний знак транспортного засобу - НОМЕР_1 , номер кузова - НОМЕР_2 , номер двигуна - НОМЕР_3 , 18 грудня 2015 року зареєстровано, згідно акту прийому-передачі, за позивачем - ОСОБА_1 . Однак, 22 грудня 2015 року вказаний автомобіль перереєстровано на нового власника за договором купівлі-продажу(а.с.7)

Таким чином, при прийнятті оспорюваних податкових повідомлень-рішень податковим органом безпідставно не враховано, що вказаний транспортний засіб позивачем був відчужений у грудні 2015 року на користь іншої особи, а тому визначення грошового зобов`язання з транспортного податку за 2016 та 2017 роки у сумі 25000,00 грн за кожний з цих років не відповідає вимогам пп. 267.6.5 та пп. 267.6.6 п. 567.6 ст. 267 Податкового кодексу України.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанцій про те, що спірні податкові повідомлення-рішення є такими, що не ґрунтується на нормах закону.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, яка викладена в постанові від 13 грудня 2018 року у справі № 826/20443/16.

При цьому, колегія суддів зазначає, що відповідно до підпункту 267.6.3 пункту 267.6 статті 267 ПК України, з 1 квітня 2015 року органи внутрішніх справ зобов`язані щомісячно, у 10-денний строк після закінчення календарного місяця подавати контролюючим органам відомості, необхідні для розрахунку податку, за місцем реєстрації об`єкта оподаткування станом на перше число відповідного місяця.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325, ст. 328 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2019 року у справі № 300/383/19 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя О. Б. Заверуха
судді В. В. Ніколін
Д. М. Старунський