Справа № 120/1850/19-а
Суддя: Томчук Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2019-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

18 липня 2019 р. Справа № 120/1850/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Томчука А.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Кушніренко О.В.

позивача: ОСОБА_1

відповідача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Головного управління ДФС у Вінницькій області

про: визнання протиправною та скасування вимоги

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд з позовом до Головного управління ДФС у Вінницькій області (далі - ГУ ДФС у Вінницькій області, відповідач) про визнання протиправною та скасування вимоги.

В обґрунтування заявленого позову позивач зазначив, що 27.05.2019 отримав вимогу про сплату боргу №Ф 13892 від 11.05.2019 на суму 2754,18 грн. Разом з тим вказав, що в позивач реалізовував своє право на заняття адвокатською діяльністю не як самозайнята особа, а як найманий працівник ТОВ "Агрокомлекс "Зелена долина". Таким чином, у розумінні Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" позивач є застрахованою особою, і єдиний внесок за нього в період, за який винесена оскаржувана вимога, нараховував та сплачував роботодавець, що виключає обов`язок по сплаті єдиного внеску позивачем як особою, що має право проводити адвокатську діяльність. Вказані обставини і слугували підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою від 12.06.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

04.07.2019 на адресу суду надійшов відзив на адміністративний позов, зі змісту якого представник відповідача зазначив, що згідно з п.п. 1, 4 та 5 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464 платниками єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є фізичні особи, які забезпечують себе роботою самостійно, фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування та особи, які провадять незалежну професійну діяльність.

ОСОБА_1 подано документи для взяття на облік, як платника податків - фізичну особу, яка провадить незалежну професійну діяльність, в т.ч. заяву за формою № 5-ОПП. Таким чином, 03.09.2018 року ОСОБА_1 , у відповідності до вимог Порядку обліку платників податків затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 № 1588, було встановлено ознаку незалежної професійної діяльності. Відповідно до зазначених норм позивач є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

ОСОБА_1 , відповідно до реєстраційних даних в ІС «Податковий блок», має ознаку: ОПФ - «94» - фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю.

Тому, виходячи із вищезазначеного, Позивачу нараховано єдиний внесок у за IV квартал 2018 р., І квартал 2019 року по термінах сплати:

21.01.2019 р. - 2457 грн. 18 коп.;

19.04.2019 р. - 2457 грн. 18 коп.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464 сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених Законом № 2464, є недоїмкою.

За даними інформаційної системи органу доходів і зборів станом на 11.05.2019 борг (недоїмка) зі сплати єдиного соціального внеску щодо ОСОБА_1 становить 2754,18 грн., яка виникла внаслідок несплати поточних нарахувань.

Зауважив, що особи, які провадять незалежну професійну діяльність, які є одночасно найманими працівниками (застрахованими особами), не звільняються від сплати єдиного внеску. Сплата єдиного внеску у такому разі не здійснюється подвійно, адже за позивача, який працює найманим працівником у юридичної особи, єдиний внесок сплачує роботодавець (утримань єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування із заробітної плати законодавством не передбачено).

Отже, вимога про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного соціального внеску №13892-56 від 11.05.2019 на суму 2754,18 грн. є правомірною, а тому не підлягає скасуванню.

09.07.2019 на адресу суду надійшла відповідь на відзив, відповідно якої позивач вказав, що ним було зазначено у позові та відповідачем не спростовано факту неотримання позивачем доходу від будь-якої підприємницької діяльності. Зауважив, що зобов`язання сплачувати ЄСВ з доходу, який він не отримував та не отримує, порушує конституційне право - право власності на майно закріплене ст.41 Конституції України.

Ухвалою від 09.07.2019 вирішено розгляд справи проводити у судовому засіданні з повідомленням сторін, призначено судове засідання на 18.07.2019.

В судовому засіданні позивач надав пояснення, що відтворюють зміст позовної заяви, відповіді на відзив, позовні вимоги просив задовольнити повністю.

Представник відповідача заперечив щодо заявленого позову, посилаючись на обставини викладені у відзиві.

Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали адміністративної справи встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно записів трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 16.03.2015 зарахований на посаду менеджера комерційної служби ТОВ "Агрокомлекс "Зелена долина". з 11.09.2015 переведений на посаду заступника начальника юридичного відділу ТОВ "Агрокомлекс "Зелена долина" де і працює по теперішній час.

Свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю серії НОМЕР_2 від 21.03.2018 підтверджено право ОСОБА_1 на зайняття адвокатською діяльністю.

03.09.2018 ОСОБА_1 відповідно заяви за формою №5-ОПП взятий на облік в органи державної податкової служби як фізична особа, яка провадить незалежну професійну діяльність.

11.05.2019 Головним управлінням винесена вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-13892-56, відповідно до якої станом на 30.04.2019 у позивача наявна заборгованість зі сплати єдиного внеску, що становить 2754,18 грн. відповідно до статті 25 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Не погоджуючись з вказаною вимогою, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Вирішуючи спір по суті, суд зазначає, що відповідно п.п.14.1.226. п.14.1 ст.14 ПК України, самозайнята особа - це платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. В свою чергу, незалежна професійна діяльність - це участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.

Спеціальним законом, що визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку є - Закон України від 08.07.2010 року № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону №2464 єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно пункту 3 цієї ж частини, застрахована особа - це фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування .

Згідно із приписами статті 2 Закону №2464 дія цього Закону поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Частиною 2 статті 2 цього Закону встановлено, що виключно цим Законом визначаються, зокрема, принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність.

Збір та ведення обліку єдиного внеску здійснюються за принципами, зокрема, законодавчого визначення умов і порядку його сплати; обов`язковості сплати; законодавчого визначення розміру єдиного внеску; державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску; відповідальності платників єдиного внеску та органу, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, за порушення норм цього Закону, а також за невиконання або неналежне виконання покладених на них обов`язків (стаття 3 Закону № 2464).

Відповідно до приписів п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464 платниками єдиного внеску є особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.

Частиною 1 статті 5 Закону № 2464 передбачено, що облік осіб, зазначених у пунктах 1, 4, 5 та 5 1 частини першої статті 4 цього Закону, ведеться в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування, а щодо застрахованих осіб, які є учасниками накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - учасниками накопичувальної пенсійної системи), - з національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, та Пенсійним фондом.

Статтею 7 Закону №2464 визначається база нарахування єдиного внеску.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону №2464 єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону №2464 (база нарахування єдиного внеску), єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини 1 статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі, якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

В той же час, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону №2464 платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.

Системний аналіз пп. 14.1.226. п. 14.1 ст. 14 ПК України та статей 4, 7 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" свідчить про те, що особа, яка провадить незалежну професійну діяльність, зокрема адвокатську, вважається самозайнятою особою і платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування лише при умові, що така особа не є найманим працівником в межах такої незалежної професійної діяльності і що вона отримує дохід саме від такої незалежної професійної діяльності.

Зокрема, особи, які провадять в тому числі адвокатську діяльність віднесені згідно з п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464 до платників єдиного внеску.

Отже, необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, незалежної професійної адвокатської діяльності, при умові, що така особа не є найманим працівником в межах такої незалежної професійної діяльності і що вона отримує дохід саме від такої незалежної професійної діяльності.

При цьому, як зазначалось вище, відповідно до пункту 2 частини 1 вказаної статті єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. Сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Також суд зазначає наступне.

Питання провадження адвокатської діяльності регулюються Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05.07.2012 року № 5076-VI, згідно зі ст. 13 якого адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 Закону № 5076, право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється у разі подання адвокатом заяви про зупинення адвокатської діяльності. Право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється: з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої цієї статті, - з дня подання раді адвокатів регіону за адресою робочого місця адвоката відповідної заяви адвоката.

Положеннями ст. 32 цього Закону встановлено підстави, за наявності яких припиняється право на заняття адвокатською діяльністю шляхом анулювання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Виходячи зі змісту ч. ч. 5, 6 ст. 31 Закону № 5076, протягом строку зупинення права на заняття адвокатською діяльністю адвокат не має права її здійснювати. Такий адвокат також не може брати участь у роботі органів адвокатського самоврядування, крім випадків, коли таке право зупинено у зв`язку з призначенням особи на посаду до органу державної влади з`їздом адвокатів України. Відомості про зупинення права на заняття адвокатською діяльністю вносяться до Єдиного реєстру адвокатів України.

Рада адвокатів України забезпечує ведення Єдиного реєстру адвокатів України з метою збирання, зберігання, обліку та надання достовірної інформації про чисельність і персональний склад адвокатів України, адвокатів іноземних держав, які відповідно до цього Закону набули права на заняття адвокатською діяльністю в Україні, про обрані адвокатами організаційні форми адвокатської діяльності. Внесення відомостей до Єдиного реєстру адвокатів України здійснюється радами адвокатів регіонів та Радою адвокатів України (ч. 1 ст. 17 Закону № 5076).

Отже, правовим наслідком зупинення права на заняття адвокатською діяльністю є неможливість заняття адвокатською діяльністю на певний строк, у той час як наслідком припинення права на заняття адвокатською діяльністю є неможливість її подальшого здійснення взагалі, у зв`язку з чим анулюється свідоцтво на заняття адвокатською діяльністю.

Таким чином, законодавець розрізняє зупинення та припинення права на заняття адвокатською діяльністю.

Вказані обставини вказують на те, що поняття "зупинення" та "припинення" адвокатської діяльності мають різну юридичну природу, та, відповідно, не є тотожними, з огляду на різний процедурний характер та особливості застосування.

Аналогічні висновки щодо застосування вказаних норм права викладені в постанові Верховного Суду від 05.11.2018 року в справі № 820/1538/18 (провадження № К/9901/38076/18), які відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі рішення Ради адвокатів Вінницької області від 21.03.2018 №3 позивачу видано Свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю ВН №00245 від 21.03.2018.

Позивач перебуває на обліку як платник єдиного внеску за видом економічної діяльності як особа, яка провадить незалежну професійну діяльність (самозайнята особа).

Станом на час розгляду справи, позивач, своє право на зайняття адвокатською діяльністю не зупинив та не припинив в порядку встановленому Законом № 5076, що свідчить про наявність у нього обов`язку зі сплати єдиного внеску як самозайнятою особою в розумінні норм Податкового кодексу України та Закону України від 08.07.2010 року та закону № 2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування". На підтвердження зворотного позивачем не надано суду жодних доказів.

Згідно зі статтею 21 Кодексу законів про працю України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Суд встановив, що за період IV кварталу 2018 року та І кварталу 2019 року своє право на заняття адвокатською діяльністю позивач реалізовував як заступник начальника юридичного відділу ТОВ "Агрокомплекс "Зелена долина". При цьому товариством щомісячно сплачувалися єдиний внесок в розмірі 22% від суми нарахованої ОСОБА_1 заробітної плати.

Проте суд зазначає, що позивач, як особа, яка провадить незалежну професійну адвокатську діяльність не є найманим працівником в межах такої незалежної професійної діяльності, оскільки позивачем не доведено щодо наявності вимог для зайняття посади заступника начальника юридичного відділу ТОВ "Агрофірма "Зелена Долина", як наявність права особи на здійснення адвокатською діяльністю.

Крім того, 03.09.2018 ОСОБА_1 відповідно самостійно поданої заяви за формою №5-ОПП, взятий на облік в органи державної податкової служби як фізична особа, яка провадить незалежну професійну діяльність.

Отже, самим позивачем, який вже на той час був працівником юридичної відділу ТОВ "Агрокомлекс "Зелена долина", було прийнято рішення стати на облік до податкового органу як особи, що здійснює незалежну професійну діяльність (адвокат).

Позивач не подавав до контролюючого органу будь-якої інформації щодо зупинення адвокатської діяльності ОСОБА_1 або заяви щодо зняття з обліку.

З огляду на наведене вище, суд дійшов висновку, що позивач не звільнений від нарахування та сплати єдиного внеску за себе, як самозайнятої особи, оскільки платники єдиного внеску визначені у п. 5 частини першої ст. 4 Закону № 2464, незважаючи на наявність трудових відносин зобов`язані нараховувати єдиний внесок відповідно до визначеної у п. 2 частини першої ст. 7 Закону № 2464 бази нарахування єдиного внеску.

Судом встановлено, що станом на 30.04.2019 недоїмка зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що обліковується за ОСОБА_1 , становила 2754,18 грн.

Згідно з ч. 4 ст. 25 Закону № 2464 орган доходів і зборів у порядку, за формою строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Як передбачено ч. 3 розділу 6 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування №449, органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо, зокрема, платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску.

З огляду на те, що у позивача станом на 30.04.2019 у позивача була наявна недоїмка зі сплати єдиного внеску у сумі 2754,18 грн., відповідачем складено відповідну вимогу й надіслано її на адресу позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Приписами ч. 1 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

За таких обставин, суд вважає, що при винесенні оскаржуваної вимоги податковий орган діяв у межах наданих повноважень у спосіб визначений законодавством, а вимога Головного управління ДФС у Вінницькій області від 11.05.2019 № Ф-13892-56 прийнята відповідачем на підставі, у межах та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, та обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин, що мають значення, для прийняття рішення, відтак, відповідає критеріям, визначеним у ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

Враховуючи викладене, позовні вимоги є необґрунтованими, безпідставними, отже, задоволенню не підлягають.

Відповідно положень статті 139 КАС України судові витрати у даній справі не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідент.номер НОМЕР_3 )

Відповідач: Головне управління ДФС у Вінницькій області (Хмельницьке шосе, 7, м.Вінниця, 21027, )

Повний текст рішення суду складено 25.07.2019

Суддя Томчук Андрій Валерійович