Справа № 635/1224/19
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2019-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Панас Н.Л.

25 липня 2019 р.Справа № 635/1224/19

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.,

суддів - Лях О.П. , Рєзнікової С.С. ,

за участю секретаря судового засідання Медяник А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою поліцейського взводу № 3 роти № 1 батальйону № 1 ППП м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП рядового поліції Денисова Романа Володимировича на рішення Харківського районного суду Харківської області від 20 червня 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського взводу № 3 роти № 1 батальйону № 1 ППП м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП рядового поліції Денисова Романа Володимировича про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

В с т а н о в и л а:

13.02.2018 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, яким просить скасувати постанову відповідача поліцейського взводу № 3 роти № 1 батальйону № 1 ППП м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП рядового поліції Денисова Р.В. (подалі поліцейський) про накладення на неї адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії НК № 406732 від 24.01.2019 року за ч. 1 ст. 122 КУпАП (подалі постанова), та провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що 24.01.2019 року, рухаючись по вул. Металургів в м. Кривий Ріг Полтавської області, здійснила маневр поворот ліворуч, дотримавшись при цьому ПДР України, оскільки перед виконанням маневру зайняла крайню ліву смугу, завчасно увімкнула світловий сигнал лівого повороту, зупинилась на місці, де нанесено розмітку 1.7 розділу 34 ПДР України «переривчаста лінія з короткими штрихами і рівними їм проміжками», яка дозволяє перетинати лінію з будь-якого боку, та, переконавшись у безпечності свого маневру, здійснила поворот ліворуч. При цьому, в місці здійснення нею маневру не встановлено жодних заборонених знаків, передбачених ПДР України.

Позивач вказує, що оскаржувана постанова є незаконною, оскільки суперечить принципу верховенства права, вимогам законності та не відповідає фактичним обставинам справи, а також прийнята з порушенням принципу відкритості та прозорості діяльності національної поліції.

Також зауважує, що постанова є суперечливою, оскільки її зміст не відповідає положенням КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 року № 1395 (подалі Інструкція № 1395) , та не узгоджується з положеннями, що закріплені в ПДР України, а саме: розділ 33 ПДР України не містить правил щодо дорожньої розмітки, а містить відомості про дорожні знаки. Відомості про дорожню розмітку в ПДР України містяться у розділі 34. Таким чином, відповідач притягнув її до відповідальності за порушення вимог знаку 3.23 розділу 33 ПДР України «Розворот заборонено» та п. 3.1 розділу 33 ПДР «Рух заборонено», а не за поворот ліворуч, про що йдеться в постанові.

Крім наведеного вказує, що вона не здійснювала розворот, а так само і не рухалась на транспортному засобі на території, де діє знак 3.1 розділу 33 ПДР України «Рух обмежено», однак відповідач поставив такі порушення їй у провину, жодним чином не аргументувавши прийняте рішення, та не відібравши жодних пояснень. Виклад відповідачем таким чином у постанові опису обставин, установлених під час розгляду справи та, відповідно, зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення, свідчить про те, що відповідач взагалі не встановив ані обставин здійснення маневру «поворот ліворуч», а так само і не встановив події адміністративного правопорушення, яке фактично поставив в провину, як учаснику дорожнього руху.

При цьому, позивач зазначає, що після складання постанови відповідач запропонував їй лише поставити підпис за зворотній стороні постанови про те, що він нібито роз`яснив її права, хоча фактично лише повідомив про можливість мати захисника та право на оскарження постанови.

За наведених обставин, позивач вважає оскаржувану постанову такою, що підлягає скасуванню, а провадження по справі закриттю.

Заперечуючи проти позову ОСОБА_1 , у відзиві на позов поліцейський ОСОБА_2 зазначає, що під час патрулювання 24.01.2019 року біля будинку № 23 по вул. Металургів в м. Кривий Ріг Полтавської області ним помічений транспортний засіб TOYOTA CAMRI, державний номер НОМЕР_1 , водій якого здійснив поворот ліворуч, чим порушив дорожню розмітку 1.3, тим самим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Після того, як ним були помічені ознаки порушення ПДР України у діях позивача, автомобіль був ним зупинений, він представився, повідомив водієві про причину зупинки, роз`яснив права, потім перейшов до розгляду адміністративної справи. При цьому, всі дії були зафіксовані на відео. Під час розгляду справи разом з позивачем здійснено огляд місця події адміністративного правопорушення, з яким позивач погодилась, крім того, за її клопотанням їй було продемонстровано відеозапис, на якому зафіксовано факт вчиненого нею адміністративного правопорушення.

Вказує, що в оскаржуваній постанові він вказав не п. 3.24 ПДР України, як вважає позивач, а дорожню розмітку 1.3 ПДР України, оскільки саме горизонтальною розміткою 1.3 заборонено здійснювати поворот ліворуч, що було зроблено позивачем.

Крім того, відповідач зазначає, що він не зобов`язаний вписувати до постанови відомості про технічний засіб, на який було здійснено відеозапис, оскільки це не передбачено в додатку 5 до Інструкції № 1395. Тому вважає постанову законною та обґрунтованою, ухваленою ним з дотриманням норм чинного законодавства. Відповідачем до відзиву на позовну заяву в якості доказу додано DVD-диск з відеозаписом.

У відповіді на відзив позивач просить не приймати та не залучати до матеріалів справи в якості доказу наданий відповідачем DVD-диск з відеозаписом, який нібито підтверджує факт адміністративного правопорушення, оскільки, по-перше, копія відеозапису не була надіслана позивачеві в якості додатку до відзиву, по-друге, вказаний відеозапис є неналежним та недопустимим доказом, враховуючи те, що в порушення вимог ст. 283 КУпАП відомості про технічний засіб, на який він був зроблений, не внесені до постанови про накладення адміністративного стягнення.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 20.06.2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволений у повному обсязі у спосіб, визначений позивачем.

Так, судовим рішенням скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії НК №406732 від 24.01.2019 року щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП України та накладення штрафу в розмірі 255 грн. Провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито.

Висновок суду вмотивований тим, що з постанови про накладення адміністративного стягнення щодо позивача вбачається, що до неї не надано жодного доказу вчинення позивачем інкримінованого їй адміністративного правопорушення. Відеозапис у справах подібної категорії є безпосереднім доказом скоєння адміністративного правопорушення. Це можливо лише за умови, що його існування на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення належним чином зафіксоване у постанові про накладення адміністративного стягнення. Саме це робить такий доказ допустимим, як одержаний у порядку, визначеному законом.

Однак, відповідачем не наведено будь-яких причин, з яких він не дотримався наведених положень КУпАП щодо фіксування і дослідження доказів у справі про адміністративне правопорушення. А саме - що заважало особі, уповноваженій на винесення постанови, вказати у постанові, що правопорушення зафіксоване на відповідну камеру (інший пристрій). Таким чином, відповідачем не надані докази того, що на час розгляду справи про адміністративне правопорушення щодо позивача відповідач приймав оскаржуване рішення з дослідженням доказів, а не на підставі тільки візуального спостереження за дотриманням позивачем ПДР України.

Враховуючи, що відповідачем не доведена правомірність винесення оскаржуваної постанови, суд першої інстанції визначився про задоволення вимог ОСОБА_1 та закриття провадження у справі.

Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі поліцейський Денисов Р.В., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить його скасувати та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

Аргументуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник зазначає, що не зобов`язаний вписувати до постанови відомості про наявність DVD-диску, оскільки зразок постанови про накладення адміністративного стягнення, наведений у додатку 5 до Інструкції № 1395, не передбачає внесення про нього відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

При цьому зазначає, що матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 місять докази вчинення нею інкримінованого правопорушення, що не взято до уваги судом першої інстанції, що свідчить про упереджене ставлення до поліцейських, а також суддівську солідарність.

Також вказує, що відповідно до вимог Інструкції № 1395 він не зобов`язаний вказувати пункти ПДР України, а лише частину та статтю, за якою притягує осіб до адміністративної відповідальності, які вчиняють адміністративні правопорушення.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача не надійшов, що не перешкоджає розгляду справи.

За приписами ст. 268 КАС України у справах, визначених статтями 273 - 277, 280 - 283, 285 - 289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки на офіційну електронну адресу, а за її відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку (ч. 1 ст. 268 КАС України).

Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду (ч. 2 ст. 268 КАС України).

Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій (ч. 3 ст. 268 КАС України).

Відповідно до ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги щодо дотримання правильності застосування судом першої інстанції норм процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів, враховуючи межі апеляційної скарги, дійшла висновку про необґрунтованість апеляційної скарги, з наступних підстав.

Від імені органів Національної поліції України розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 року за № 1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 року, № 1408/27853, у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Частиною 1 ст. 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

Судом установлено, що 24.01.2019 року поліцейським Денисовим Р.В. винесена постанова у справі про адміністративне правопорушення серії НК № 406732, якою позивача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

За скоєння означеного правопорушення позивач піддана адміністративному стягненню у виді штрафу в дохід держави.

Зі змісту постанови убачається, що накладення адміністративного стягнення відбулося внаслідок звинувачення ОСОБА_1 у тому, що 24.01.2019 року о 09 годині 08 хвилин позивач, керуючи автомобілем TOYOTA CAMRI, державний номер НОМЕР_1 , в районі будинку № 23 по вул. Металургів в м. Кривий Ріг, здійснила поворот ліворуч, чим порушила вимоги дорожньої розмітки 1.3 ПДР України 33.3.1.

Колегія суддів зазначає, що п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України від 02.07.2015 року № 580-VIII «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.

Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

За визначенням пункту 19.1 ПДР України, у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості незалежно від ступеня освітлення дороги, а також у тунелях на транспортному засобі, що рухається, повинні бути ввімкнені такі світлові пристрої: на всіх механічних транспортних засобах - фари ближнього (дальнього) світла; на мопедах (велосипедах) і гужових возах (санях) - фари або ліхтарі; на причепах та транспортних засобах, що буксируються, - габаритні ліхтарі.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.

Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу (ст. 283 КУпАП).

Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху. Тобто положення цього Закону надають право поліції використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.

У справах за позовом фізичної особи щодо оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності на суб`єкта владних повноважень в силу приписів статті 77 КАС України покладається обов`язок доказування правомірності своїх дій у разі, якщо останній заперечує проти позову.

Докази, надані відповідачем по справі, мають бути належним чином досліджені судом із наданням їм відповідної правової оцінки на предмет їх належності і допустимості, повноти та достатності для визнання правомірності дій та рішень суб`єкта владних повноважень.

Як убачається із тексту постанови поліцейський ОСОБА_2 , в порушення вимог ст. 283 КУпАП, не зазначив в постанові технічний засіб, яким ним було здійснено фото або відеозапис, що виключає можливість прийняття його у якості належного доказу по справі.

Колегія суддів зауважує, що оскаржувана постанова є рішенням суб`єкта владних повноважень, яке встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої вона винесена.

Таке рішення має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для суб`єктів приватного права, що знаходяться в нерівному положенні по відношенні до суб`єкта владних повноважень.

За правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 24.01.2019 року по справі № 592/5576/17 (К/9901/33984/18), у разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, надана відповідачем копія відеозапису не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

У зв`язку з наведеним, погоджуючись із висновком суду першої інстанції, колегія суддів не приймає до уваги у якості доказу по справі інформацію оптичного носія інформації - диску DVD-R, який доданий поліцейським ОСОБА_2 до відзиву на позов ОСОБА_1 , який має відео інформацію відносно наведеної ситуації /а.с. 51/.

За цими обставинами, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про упереджене ставлення до поліцейських та суддівську по відношенню до позивача солідарність.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП встановлено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: відсутність події і складу адміністративного правопорушення.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що відсутність доказів на підтвердження факту скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, дає підстави дійти до єдиного варіанту рішення утриматися від її складання.

Крім наведеного, колегія суддів зазначає, що за правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 14.02.2018 року по справі 536/583/17, у визначених законодавством випадках допускається скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення, яке передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладення адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо місці його вчинення. Застосування процедури скороченого провадження у випадках, визначених законом, не призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених в КУпАП.

Також, колегія суддів враховує висновки, викладені Верховним Судом в постанові від 17.05.2018 року по справі № 753/4366/17, згідно з якими, відсутність захисника при складанні оскаржуваної постанови не суперечить інтересам правосуддя, оскільки позивач реалізував право на оскарження постанови про адміністративне правопорушення, відтак подальший захист прав і свобод особи може бути забезпечено в суді при оскарженні дій та рішень суб`єкта владних повноважень.

Інші доводи учасників справи на висновки колегії суддів не впливають.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

У відповідності до ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстави для розподілу судових витрат у відповідності до вимог ст. 139 КАС України відсутні.

На підставі наведеного, керуючись статтями 13, 23, 31, 268, 269, 286, 271, 272 292, 293, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу поліцейського взводу № 3 роти № 1 батальйону № 1 ППП м. Кривий Ріг УПП в Дніпропетровській області ДПП рядового поліції Денисова Романа Володимировича залишити без задоволення, а рішення Харківського районного суду Харківської області від 20 червня 2019 року - без змін.

Постанова Другого апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис)Л.В. Мельнікова
Судді(підпис) (підпис) О.П. Лях С.С. Рєзнікова
Постанова складена і підписана 25 липня 2019 року.