Справа № 826/6086/18
Суддя: Костюк Любов Олександрівна
Дата ухвалення: 2019-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/6086/18 Прізвище судді (суддів) першої інстанції:
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Бужак Н.П., Мельничука В.П.;

за участю секретаря: Горяінової Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду (без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу) апеляційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 травня 2019 року (розглянута у порядку прощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), м. Київ, дата складання повного тексту рішення - відсутня) у справі за адміністративним позовом Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у м. Києві про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки), визнання протиправними дій, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2018 року, Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі- позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДФС у м. Києві (далі- відповідач, ГУ ДФС в м. Києві), в якому просила:

- визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування заборгованості по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з липня 2014 року по вересень 2016 року;

- скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1473-17 на суму 11 765,32 грн.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю вимоги ГУ ДФС в м. Києві про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1473-17 від 06.03.2018, якою зафіксовано наявність у позивача недоїмки по єдиному внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний соціальний внесок) у сумі 11 765,32 грн.

Позивач стверджує, що упродовж періоду з 14.10.1999 по 01.10.2016 вона як фізична особа підприємець перебувала на обліку в податковому органі на території проведення АТО, а після того переїхала до міста Київ, де стала на податковий облік у ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві.

При цьому, за вказаний період ФОП ОСОБА_1 підприємницьку діяльність не здійснювала та прибутку не отримувала. Крім того, позивач отримала від Торгово-промислової палати України сертифікати про засвідчення форс-мажорних обставин, які разом із заявою про списання безнадійного податкового боргу подала до ГУ ДФС у м. Києві.

За наведених мотивів позивач вважає, що нарахована недоїмка по сплаті єдиного внеску мала бути списана контролюючим органом у зв`язку з обставинами непереборної сили, а тому відсутні підстави для формування та виставлення вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1473-17 від 06.03.2018.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 травня 2019 року адміністративний позов задоволено частково.

Скасовано вимогу Головного управління ДФС у м. Києві про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1473-17 від 06.03.2018.

Не погоджуючись з вказаною постановою, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та закрити провадження у справі.

Відповідно до п.13 ст.10 КАС України, суд під час розгляду справи в судовому засіданні здійснює повне фіксування його перебігу за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу, крім випадків, визначених цим Кодексом. Порядок такого фіксування встановлюється цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.229 КАС України, суд під час судового розгляду адміністративної справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою відео- та (або) звукозаписувального технічного засобу в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.

За наявності заперечень з боку будь-кого з учасників судового процесу проти здійснення повного фіксування судового засідання за допомогою відеозаписувального технічного засобу таке фіксування здійснюється лише за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів відповідно ч.2 ст.313 КАС України визнала можливим проводити розгляд апеляційної скарги за відсутності сторін та їх представників.

Згідно ст.229 КАС України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції, що відповідно до наявної у матеріалах справи копії виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії ААВ №747377, ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зареєстровано як фізичну особу-підприємця, про що до Єдиного державного реєстру внесений запис за №0002819 від 14.10.1999.

Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 також було зареєстровано як платника єдиного податку 1 групи (ставка єдиного податку 10%) починаючи з 1 січня 2012 року, що засвідчується наявною у справі копією свідоцтва платника єдиного податку серії НОМЕР_2 , виданого 31.05.2012 Ленінською міжрайонною ДПІ у м. Луганську.

Як стверджує позивач у тексті свого позову, вона у статусі фізичної особи-підприємця упродовж періоду з 14.10.1999 по 01.10.2016 перебувала на обліку в ДПІ у Ленінському районі м. Луганська як платник податків. У період до 2014 року позивач сплачувала відповідні податки за місцем своєї реєстрації, тобто у м. Луганськ.

Внаслідок подій на Сході України м. Луганськ опинилося в зоні АТО та стало непідконтрольною Україні територією. У зв`язку з цим ОСОБА_1 переїхала до м. Київ, де 07.10.2016 зареєструвала в Єдиному державному реєстрі зміни до відомостей про місце проживання та стала на податковий облік у ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДФС у м. Києві.

06.03.2018 Головного управління ДФС у м. Києві сформувало та надіслало позивачці вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1473-17 від 06.03.2018 (далі - Вимога), відповідно до якої за ОСОБА_1 станом на 28.02.2018 обліковується борг (недоїмка) по сплаті єдиного внеску у сумі 11 765,32 грн.

На переконання позивачки вказана сума боргу була сформована контролюючим органом виключно за період з липня 2014 року по вересень 2016 року, тобто у період проведення антитерористичної операції на непідконтрольній державі території м. Луганська (місця провадження позивачем господарської діяльності). А тому, з метою вирішення питання про списання суми недоїмки як безнадійної, ОСОБА_1 звернулася із письмовою заявою (вх. №А/13376/ФОП від 17.11.2017) до ГУ ДФС у м. Києві, до якої долучила сертифікати Торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини за №7598 (вих. №368/05-4 від 14.06.2017) і №7597 (вих. №369/05-4 від 14.06.2017).

Своїм листом від 07.12.2017 №21966/А/26-15-17-03-17 ГУ ДФС у м. Києві повідомило позивача про відсутність підстав щодо визнання податкового боргу ФОП ОСОБА_1 безнадійним та прийняття рішення про його списання.

Вважаючи такі дії та вимогу відповідача протиправними, а свої права та інтереси порушеними, позивач звернулася до суду для їх захисту із цим позовом.

Надаючи правову оцінку матеріалам, обставинам справи, а також наданим поясненням та запереченням сторін колегія суддів звертає увагу на наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір і ведення обліку, а також стягнення визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI (далі - Закон №2464-VI).

В розумінні п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464-VI, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 4 зазначеного Закону платниками єдиного внеску, зокрема є фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців).

Частиною другою ст. 6 Закону №2464-VI передбачено, що платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до ч. 11 ст. 9 цього Закону, у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.

Частинами другою, третьою і четвертою ст. 25 Закону №2464-VI встановлено, що у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.

Орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.

Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.

У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Крім того, порядок стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначений у розд. VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - Інструкція), затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449 (що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 07.05.2015 за №508/26953.

Зокрема, положеннями п. 3 і 4 цього розділу Інструкції визначено, що органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

У випадку, передбаченому абзацом другим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) приймається відповідним органом доходів і зборів протягом десяти робочих днів з дня, що настає за днем вручення платнику акта перевірки, а за наявності заперечень платника єдиного внеску до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки.

Орган доходів і зборів надсилає (вручає) вимогу про сплату боргу (недоїмки) платнику єдиного внеску протягом трьох робочих днів із дня її винесення.

У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається): платникам, зазначеним у підпунктах 1 та 2 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом десяти робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій); платникам, зазначеним у підпунктах 3 та 4 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом п`ятнадцяти робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).

Наявні матеріали справи свідчать про те, що відповідачем позивачу була сформована вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1473-17 від 06.03.2018 на суму 11 765,32 грн. за формою додатку 7 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449. В тексті такої Вимоги відомості про період за який була сформована вказана сума недоїмки, а також про підстави для її утворення, - відсутні.

З метою з`ясування обставин утворення та формування суми боргу зі сплати єдиного внеску, що визначена Вимогою від 06.03.2018, суд у п. 7 резолютивної частини ухвали про відкриття провадження у справі від 07.05.2018 зобов`язав ГУ ДФС у м. Києві надати суду засвідчені копії документів і матеріалів, на підставі яких ФОП ОСОБА_1 була виставлена вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1473-17 від 06.03.2018 та засвідчений витяг з особової картки платника єдиного внеску ОСОБА_1 за період починаючи з дати формування боргу у сумі 11 765,32 грн.

Колегія суддів звертає увагу на те, що під час розгляду даної справи відповідач не виконав вимог ухвали суду від 07.05.2018 та не надав суду ані жодні із запитуваних документів (в оригіналах чи засвідчених копіях), ані письмові пояснення про причини неможливості подання таких документів до суду.

Також відповідач не навів жодні пояснення про обставини утворення та формування суми боргу по сплаті єдиного внеску, що вказана у Вимозі від 06.03.2018.

На підставі вище зазначеного, колегія суддів погоджується хз висновком суду першох інстанціх та звертає увагу на норми ч. 1 і 2 ст. 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

При цьому, у силу норм ч. 1 і 2 ст. 73 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, всупереч процитованих процесуальних норм відповідач (як суб`єкт владних повноважень) не підтвердив документально обставини виникнення у позивача суми недоїмки по сплаті єдиного внеску у сумі 11765,32 грн.

На підставі вище зазначеного, приходит до висновку про не доведення відповідачем наявності правових підстав для виставлення і надіслання позивачу оспорюваної вимоги про сплату боргу (недоїмки), та відповідності цього рішення відповідача критеріям, визначеним у ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України.

А тому як наслідок вважає правомірними заявлені ФОП ОСОБА_1 позовні вимоги в частині вимоги скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-1473-17 від 06.03.2018.

Що стосується правомірності заявлених позивачем вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо нарахування заборгованості по єдиному внеску за конкретний період часу у контексті наведеного у позові нормативного обґрунтування, колегія суддів зазначає наступне.

Так, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для їх задоволення з огляду на відсутність у матеріалах справи документальних доказів, відповідно до яких суд міг би встановити проміжок часу та обставини, за яких формувалась сума недоїмки, та що вона утворена в результаті дій саме ГУ ДФС у м. Києві.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції в повній мірі досліджено обставини справи на підставі яких суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідач по справі, як суб`єкт владних повноважень, не виконав покладений на нього обов`язок щодо доказування правомірності вчинених ним дій та прийняття оскаржуваного рішення.

Натомість, позивачем надано достатньо доказів в підтвердження обставин, якими обґрунтовує позовні вимоги.

Зі змісту частин 1-4 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування не вбачається, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а постанова суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 229, 241, 242, 243, 250, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у м. Києв - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 травня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, проте на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду в порядку та строки, передбачені ст. 329 КАС України.

(Повний текст виготовлено - 24 липня 2019 року).

Головуючий суддя: Л.О. Костюк

Судді: Н.П. Бужак,

В.П. Мельничук