Справа № 804/729/17
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2019-07-04 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

04 липня 2019 року м. Дніпросправа № 804/729/17

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Ясенової Т.І. (доповідач),

суддів: Головко О.В., Суховарова А.В.,

за участю секретаря судового засідання Троянова А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2018 року, суддя першої інстанції Голобутовський Р. З., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» до Офісу великих платників податків ДФС в особі Дніпропетровського управління Офісу великих платників податків ДФС, за участю Прокуратури Дніпропетровської області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» звернулось до суду з адміністративним позовом до Офісу великих платників податків ДФС в особі Дніпропетровського управління Офісу великих платників податків ДФС, за участю Прокуратури Дніпропетровської області, в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просило визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення Дніпропетровського управління Офісу великих платників податків:

№ від 20.01.2017 року за формою «Р» про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість в частині 20 489 620 грн. основного платежу та 10 244 810 грн. штрафних фінансових санкцій;

№ від 20.01.2017 за формою «Р» про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств в частині 42 127 574 грн. за основним платежем та 10 531 893,5 грн. штрафних фінансових санкцій.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що всі первинні документи (копії, у зв`язку з вилученням оригіналів), на підставі яких формується бухгалтерський та податковий облік, які були складені на підставі договору позивача з ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020», надані під час перевірки та описані в акті перевірки, відповідають діючому законодавству, мають всі обов`язкові реквізити та доказову силу, є первинними документами у розумінні Податкового кодексу України для формування податкового кредиту та витрат. Відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом.

Вирок, на який посилається контролюючий орган не може бути доказом відсутності, нереальності, безтоварності господарської операції з ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020», оскільки вказаним вироком не встановлено, що вся діяльність ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020» є фіктивною та не встановлено фіктивність взаємовідносин ПАТ «Інгулецький гірничо-

збагачувальний комбінат». З другої половини 2013 року всі документи з боку вказаного контрагента були підписані особою, відносно якої відсутній будь-який вирок. ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020» в період господарських взаємовідносин з ПАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» був зареєстрованим платником податку на додану вартість, мав право виписувати податкові накладні. Акт перевірки не містить відомостей та не посилається на податкову інформацію стосовно недекларування вказаним контрагентом своїх податкових зобов`язань чи несплати їх в установленому порядку. Розбіжності між показниками податкових зобов`язань ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020» та показниками податкового кредиту ПАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» за перевіряємий період відсутні.

Зазначає, що позивачем під час проведення перевірки надано повний обсяг первинних документів, які підтверджують факт здійснення господарських взаємовідносин з вказаним контрагентом, висновки акту перевірки є необґрунтованими, прийнятими без достатніх правових підстав, оскаржувані повідомлення-рішення, у відповідній частині, підлягають скасуванню.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем безпідставно віднесено до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість по податковим накладним виписаним контрагентом ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020» та безпідставно сформовано витрати по господарським операціям з вказаним контрагентом та, відповідно, правомірність прийнятих податкових повідомлень-рішень.

Висновки суду першої інстанції ґрунтуються на тому що надані позивачем первинні документи складені та підписані від імені ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020» ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не відповідають вимогам первинних документів, передбаченим законодавством, внаслідок доведення контролюючим органом нереального характеру поставки товару та складання їх за умови нездійснення господарських операцій. Вважати документи контрагента позивача належними для формування податкового кредиту суд визнав неможливим, з огляду на обов`язковість вироків судів в кримінальних справах №646/3810/15-к та № 641/898/17. Так, вироком Червонозаводського районного суду м.Харкова від 09.04.2015 у справі №646/3810/15-к ОСОБА_1 (засновника та директора ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020») визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 205 КК України та вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16.03.2017 у справі № 641/898/17 ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 256, ч.2 ст.205 КК України. За вказаних обставин, за відсутності належним чином оформленого, достовірного первинного документа, який би свідчив про придбання позивачем спірного дизельного палива, останнє є безоплатно отриманим, що свідчить про правомірність висновків акту перевірки в цій частині. Судом першої інстанції відхилено висновок судово-економічної експертизи від 03.08.2018 №1718, як доказ правомірності формування позивачем даних податкового обліку, зважаючи на те, що підчас її проведення не враховувалися докази фіктивності контрагента позивача, наявні у вказаних вироках та нереальності господарських операцій з останнім.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд першої інстанції вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що первинні документи, на підставі яких сформовано бухгалтерський та податковий облік, які були складені позивачем на підставі договору з ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020» відповідають діючому законодавству, містять всі обов`язкові реквізити, мають доказову силу, є первинними у розумінні Податкового кодексу України для формування податкового кредиту та витрат.

Вказує на безпідставність висновків суду першої, які зроблені на підставі вироків щодо посадових осіб контрагента позивача, оскільки вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09.04.2015 у справі № 646/3810/15-к, яким ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 205 КК України, надана правова оцінка правовідносин між ПАТ «НАК «Нафтогаз України» та ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020» у період 2011 року, тоді як податкові повідомлення-рішення прийняті щодо взаємовідносин позивача з ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020» за період роботи з березня 2013 по січень 2014 року.

Вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16.03.2017 у справі № 641/898/17, яким ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 256, ч.2 ст.205 КК України, на який посилається податковий орган, був відсутнім на момент проведення перевірки та прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, що унеможливлює посилання на нього контролюючого органу відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України.

Сама по собі фіктивність реєстрації контрагента не може бути безпосереднім свідченням одержання платником необґрунтованої податкової вигоди без підтвердження факту відсутності реального здійснення господарських операцій.

Обидва вироки не містять жодного посилання на взаємовідносини позивача та ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020». В них не досліджувались обставини господарської діяльності по взаємовідносинам між підприємствами та не досліджувались докази на підтвердження таких обставин. Тому, дані вироки не стосуються предмету спору.

Покупець не може нести відповідальність за порушення податкового законодавства продавцем-контрагентом, за умови необізнаності першим щодо таких порушень. Податковим органом не надано доказів того, що позивач знав або міг дізнатись про те, що його контрагент порушує вимоги податкового законодавства. Податковий орган не надав жодних доказів на підтвердження того, що позивач як платник податків, діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про порушення, яких допустився його контрагент.

При оцінці вказаних обставин, судом першої інстанції не було враховано судову практику Верховного Суду про неможливість автоматичного висновку про нереальність господарських операцій, при наявності вироку, ухваленому на підставі угод в кримінальному провадженні.

Також, вважає безпідставним відхилення судом першої інстанції висновку судово-економічної експертизи з мотиву, що під час її проведення не враховувались докази фіктивності ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020», наявні у вироках судів та, відповідно, нереальності господарських операцій з останнім., оскільки у висновку експертом вказано, що надання правової оцінки укладених між підприємствами договірних відносин, як таких, що є недійсними, не обумовленими наявністю об`єктивно існуючої потреби в організації господарської діяльності, а також оцінка документів виходить за межі компетенції експерта - економіста.

В матеріалах справи відсутні документи (відомості) Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального Головного управління ДФС щодо визнання недійсним договору №134/13 від 04.03.2013, укладеного між позивачем та ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020», визнання недійсним (тощо) первинних документів, виписаних сторонами за таким договором, з наведенням відповідних правових наслідків щодо такого визнання та впливу на об`єкти оподаткування; відомості щодо надання правової оцінки документів (у т. ч. накладних, податкових накладних, залізничних накладних, та іншого), складених вказаним суб`єктом підприємницької діяльності.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач вказує на безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.

Зазначає, що в ході проведення перевірки контролюючим органом встановлено, що позивач декларував фінансово-господарські взаємовідносини із ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020» у березні 2013 року, квітні 2013 року, червні 2013 року, листопаді 2013 року, грудні 2013 року, січні 2014 року.

Проте, вироком Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09.04.2015 ОСОБА_1 , який є засновником та директором ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020», визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 205 КК України. Вказаним вироком встановлено, що ОСОБА_1 засновник і директор ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020», будучи лише формально учасником та директором товариства, не виконував функцій, покладених на нього згідно статуту підприємства, не вчинив дій щодо управління ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020», не приймав участі у фінансово-господарській діяльності цього підприємства та не отримував від неї прибутку.

Враховуючи встановлений судом факт перереєстрації ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020» на ОСОБА_1 , з метою ведення «фіктивного підприємництва», відповідальність за яке доведена та підпадає під ознаки злочину, передбаченого ч.2 ст. 205 КК України, подальші дії щодо виведення зі складу засновників ОСОБА_1 та введення ОСОБА_2 , з відповідною заміною на ОСОБА_2 , не мають правових наслідків щодо реальності проведення господарських операцій та достовірності даних первинних документів.

Також, вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16.03.2017 ОСОБА_2 також визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 256, ч. 2 ст. 205 КК України.

При цьому, відповідно до вироку Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16.03.2017 у справі № 641/898/17 до складу злочинної організації у зазначений період входили наступні суб`єкти підприємницької діяльності - резиденти: ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020», ТОВ «Торговий Дім ВЕТЕК» та ТОВ «Зовнітрансгаз». ТОВ «Торговий Дім ВЕТЕК» та ТОВ «Зовнітрансгаз» є вантажовідправниками дизпалива для ПрАТ «ІНГЗК» відповідно до наданих в ході перевірки документів

Отже, паперові носії, що містять окремі ознаки первинних документів - податкові накладні по ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020» (яке використовувалось з метою прикриття злочинів та незаконної діяльності, надання їй видимості законності) та підписані начебто ОСОБА_1 , який не приймав участі у фінансово-господарській діяльності підприємства, заперечує свою участь у господарській діяльності та ОСОБА_2 , не вважаються первинними у значенні Закону № 966, Положення № 88, не відповідають вимогам Порядку № 1379 та не можуть бути підставою для формування податкового кредиту позивачем.

Враховуючи наявність вироку суду щодо керівника ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020», податковим органом встановлено відсутність поставки дизельного палива по ланцюгам поставки/продажу та інших фактів, наведених в акті перевірки, позивачем в податкових накладних, видаткових накладних, на підставі яких підприємством відображено податковий кредит з ПДВ, зазначені неправдиві відомості щодо підпису особи, яка його вчинила, щодо змісту господарських операцій, відповідно складені в порушення вимог чинного законодавства.

Зважаючи на характер угоди та специфіки виконання господарських операцій, під час проведення перевірки не надано документального підтвердження тих обставин та відносин, які за звичайною діловою практикою супроводжують фактичне (реальне) виконання. Будь-які документи мають силу первинних документів лише у разі фактичного здійснення господарської операції. Юридична дефектність документів не дає змогу формувати дані податкового обліку, тому суму податкового кредиту позивачем сформовано неправомірно.

Стверджує, що первинна документація щодо здійснених господарських операцій між позивачем та ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020» є такою, що не містить достовірної інформації та не несе в собі доказової сили.

В ході перевірки встановлено, що вартість дизельного палива, яке отримано від невстановленої особи (заборгованість за поставлений товар - відсутня, а в обліку товариства оприбуткування та розрахунки по ньому проведено на підставі паперових носіїв, які не відповідають вимогам, визначеним до первинних бухгалтерських документів) ПрАТ «ІНГЗК» оприбуткувано від ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020» та в подальшому списано на результати господарської діяльності підприємства. В ході поточної перевірки звичайними визнано ціни на рівні цін, за якими ПрАТ «ІНГЗК» оприбутковано дизельне паливо в межах виконання договору, реальність якого не підтверджено, із врахуванням с ум податку на додану вартість. За вказаних обставин встановлено порушення пп.135.5.4 п.135.5 ст.135, п.137.10 ст. 137 ПК України при оприбуткуванні дизельного палива, що безоплатно отримано від невстановленої особи, в результаті чого занижено доходи по рядку 03 «Інші доходи» декларацій з податку на прибуток підприємств.

Також, відповідач погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відхилення як доказу висновку судово-економічної експертизи, виходячи з того, що під час проведення експертизи не враховувались докази фіктивності контрагента ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020», наявні у вироках судів. Зокрема: на сторінці 3-4 висновку експертом зафіксовано факти, що ПрАТ «ІНГЗК» надано експерту додаткові матеріали: накладні-вимоги на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів (дизельного палива) за січень-березень 2014 року; роздавальні відомості на видачу ПММ за січень-березень 2014 року; лімітно-забірні картки на отримання матеріалів - дизельного пального за січень-квітень 2014 року; реєстри руху ТМЦ, придбаних у постачальника ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020» у квітні-червні, листопаді-грудні 2014 року; звіти по паливно-мастильним матеріалам по дільницям за січень-квітень 2014 року. При цьому, при проведенні перевірки зазначені документи платником податків до перевірки не надано.

Зазначає, що ПрАТ «ІНГЗК» надано акти прийняття невстановленої форми (не містять відомостей, що зазначаються у Актах за формою № 5-НП), складені виключно працівниками ПрАТ «ІНГЗК», які містять відомості про те, що ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020» начебто попередньо поставив до ПрАТ «ІНГЗК» дизельне паливо, проте також містять відомості щодо невідповідності кількості отриманого дизпалива кількості зазначеній у паперових носіях складених за формою (видаткових накладних, рахунків).

Представником позивача надано письмові пояснення щодо відзиву на апеляційну скаргу, де вказано, що на час винесення оскаржуваних податкових повідомлень-рішень та на сьогоднішній день відсутній будь-який обвинувальний вирок суду, що набрав законної сили, згідно якого службових осіб ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020» визнано винними у кримінальному провадженні за ст. 212 ч.3, ст. 205 ч. 2 КК України за період діяльності саме з липня 2013 року по лютий 2014 року.

Обставини щодо діяння фізичної особи (засновника чи директора підприємства), встановлені вироком суду по кримінальній справі відносно цієї фізичної особи, не можна вважати обов`язковими при оцінці правомірності поведінки юридичної особи-контрагента, якщо не йдеться про відповідальність за порушення податкового законодавства цією юридичною особою.

У вироку суду від 09.04.2015 по справі № 646/3810/15-к не зазначено, що спірні господарські операції та операції по взаємовідносинам з ПрАТ «ІНГЗК» ставляться йому у вину.

Встановлені вироком суду обставини не спростовують реальність спірних операцій, оскільки фінансово-господарські правовідносини між ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020» та ПрАТ «ІНГЗК» у цій кримінальній справі не досліджувались. Сама по собі фіктивність реєстрації контрагента не може бути безпосереднім свідченням одержання платником необґрунтованої податкової вигоди без підтвердження факту відсутності реального здійснення господарських операцій.

Контролюючим органом не наведено жодних доказів на підтвердження того, що позивач як платник податку діяв без належної обачності й обережності і йому було відомо про порушення, які допускав його контрагент, або що самостійною діловою метою здійснення господарських операцій з даним підприємством було одержання податкової вигоди.

Вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16.03.2017 відносно обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 205, ч. 1 ст. 256 КК України ОСОБА_2 не був предметом дослідження під час перевірки та складання акта № 15 планової перевірки та не містить інформації щодо операцій між підприємствами.

Товар, отриманий позивачем від ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020» не відповідає жодному визначенню безповоротної фінансової допомоги, яке надається ПК України, отже вказаний товар не є безоплатно наданим або безповоротною фінансовою допомогою в розумінні норм податкового законодавства, відповідно у ПрАТ «ІНГЗК» не було законодавчих підстав вартість отриманого товару включати до доходів.

Під час проведення експертизи, експертом було проведено дослідження на підставі саме тих документів, що надавались податковому органу під час перевірки. Саме на підставі цих документів були сформовані показники податкової звітності. Цих документів достатньо для підтвердження фактичного здійснення господарських операцій.

Також, на обґрунтування своєї позиції посилається на обставини встановлені у висновку судово-економічної експертизи від 10.08.2018, проведеної в рамках кримінального провадження по взаємовідносинам позивача з ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020», а також на постанову слідчого відділу Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області від 26 листопада 2018 року, якою в рамках кримінального провадження, кримінальне правопорушення за фактом умисного ухилення від сплати податків службовими особами ПрАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» по взаємовідносинам із придбання нафтопродуктів у ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020», за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.212 КК України закрито, у зв`язку з відсутністю в діянні складу адміністративного правопорушення.

Відповідачем критично оцінюються висновки зазначеної експертизи проведеної в рамках кримінального провадження, а також відповідач вказує на те, що у постанові про закриття кримінального правопорушення від 26 листопада 2018 року встановлено внесення недостовірних даних до паперових носіїв, за формою первинних документів ( податкових, видаткових накладних, актів приймання-передачі ТМЦ) про задекларовані взаємовідносини: в частині законного походження товарно-матеріальних цінностей; підпису осіб, які приймали участь у здійсненні фінансово-господарських операцій з боку постачальника ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020», отже вказані висновки співпадають з висновками податкового органу. Також відповідач посилається на висновки Верховного Суду викладені у постанові від 02.04.2019 у справі № 815/7192/15 в якій розглянуті взаємовідносини ТОВ «Юні-Сервіс» з ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020».

Представник прокуратури Дніпропетровської області підтримує позицію податкового органу, а також посилається на те, що висновки, викладені у постанові про закриття кримінального правопорушення від 26 листопада 2018 року підтверджують факт внесення недостовірних даних до паперових носіїв за формою первинних документів (податкових, видаткових накладних, актів приймання-передачі ТМЦ) про задекларовані взаємовідносини в частині законного походження товарно-матеріальних цінностей та підпису осіб, які приймали участь у здійсненні фінансово-господарських операцій з боку постачальника. За вказаних обставин, стверджує про обґрунтованість висновків податкового органу щодо порушення вимог податкового законодавства, які не спростовуються доводами апеляційної скарги. Також посилається на висновки Верховного Суду при вирішенні аналогічних справ, у яких контрагентом позивачів виступало ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020». (постанови Верховного Суду від 02.04.2019 у справі № 815/7192 та від 21.05.2019 у справі № 826/14542)

Представник позивача у судовому засіданні підтримує доводи, викладені в апеляційній скарзі, наполягає на її задоволенні.

Представники відповідача та прокурор заперечують проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на її безпідставність, просять залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване.

Заслухавши пояснення представників сторін та прокуратури, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги та відзиву не неї, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Судом встановлено, що Приватне акціонерне товариство «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» () (до зміни організаційно-правової форми було Публічним акціонерним товариством «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат») зареєстровано 17.01.1997 року виконавчим комітетом Криворізької міської ради та перебуває на податковому обліку в Дніпропетровському управлінні Офісу великих платників податків ДФС; є платником податку на додану вартість.

СДПІ з обслуговування великих платників у м. Дніпро Міжрегіонального головного управління ДФС проведено документальну планову виїзну перевірку ПрАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2015, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2013 по 31.12.2015, за результатами якої складено акт від 05.08.2016 №15/28-01-51-03/00190905, у якому встановлено порушення:

1) з податку на прибуток:

- п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.п.135.5.4 п.135.5 ст.135, п.137.10 ст.137, п.138.2, п.138.8 ст.138, п.п.139.1.1, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139, п.п.153.1.3 п.153.1, п.п.153.2.6 п.153.2 ст.153 Податкового кодексу України, ст. 1, 3, 9, 11, 12 Закону України від 16.07.1999 року № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.1, 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 року № 88, в результаті чого:

завищено від`ємне значення об`єкту оподаткування у загальній сумі грн., у тому числі: у розрізі звітних податкових періодів: 2015 рік - у сумі грн.;

занижено податок на прибуток всього у розмірі 998580441 грн., у тому числі у розрізі звітних податкових періодів: 2013 рік - 37845912 грн., 2014 рік - 541691029 грн., 2015 рік -419043500 грн.;

- п.57.1 ст.57 Податкового кодексу України з урахуванням п.п. 153.3.4 п. 153.3 ст. 153 Податкового кодексу України, в результаті чого неправомірно завищено від`ємне значення податкового зобов`язання в податковій декларації з податку на прибуток за період 2014 рік (рядок 13 Декларації), що призвело до заниження податкових зобов`язань з податку на прибуток на 429334027 грн.;

2) з податку на додану вартість:

- п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188, п. 193.1 ст. 193, ст. 194, п. 195.1 ст. 195 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено заниження податкових зобов`язань з ПДВ, які підлягають нарахуванню та сплаті в бюджет в сумі 101428839 грн., у тому числі в розрізі звітних (податкових) періодів: січень 2013 року -555198 грн., лютий 2013 року - 957255 грн., березень 2013 року - 4172765 грн., квітень 2013 року -5724859 грн., травень 2013 року - 1440098 грн., червень 2013 року - 1950508 грн., липень 2013 року 38400 грн., серпень 2013 року - 1052315 грн., вересень 2013 року - 516332 грн., жовтень 2013 року 506075 грн., листопад 2013 року - 825223 грн., грудень 2015 року - 6118568 гри., січень 2014 року -5527978 грн., лютий 2014 року - 491198 грн., березень 2014 року - 3497668 грн., квітень 2014 року 3155563грн., травень 2014 року - 59173 грн., червень 2014 року - 597922 грн., липень 2014 року - 4002522 грн., серпень 2014 року - 12564514 грн., вересень 2014 року - 8142884 грн., жовтень 2014 - 6993493 грн., листопад 2014 року - 8944090 грн., грудень 2014 року -11536016 грн., січень 2015 року - 2355443 грн., лютий 2015 року - 939824 грн., березень 2015 року - 1052213 грн., квітень 2015 року - 13332839 грн., травень 2015 року - 564951 грн., червень 2015 року - 648838 грн., липень 2015 року - 1940456 грн., серпень 2015 року - 1805065 грн., вересень 2015 року -1418593 грн.;

- п. 198.1, п. 198.3 ст. 198, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено завищення суми заявленого бюджетного відшкодування з ПДВ на суму 27744878, у тому числі в розрізі звітних (податкових) періодів: жовтень 2015 року -1321840 грн., листопад 2015 року -10691106 грн., грудень 2015 року - 15731932 грн.

На підставі висновків акта перевірки контролюючим органом прийняті податкові повідомлення - рішення:

від 16.08.2016 №, яким зменшено суму бюджетного відшкодування з податку на додану вартість у розмірі 27 744 878 грн. та застосовані штрафні санкції у розмірі 13 872 439 грн.;

від 16.08.2016 №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість у розмірі 99 916 386 грн. та застосовані штрафні санкції у розмірі 49 958 193 грн.;

від 16.08.2016 №, яким зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податку на прибуток у розмірі 3 381 351 629 грн.;

від 16.08.2016 №, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток у розмірі 1 427 914 468 грн. та застосовані штрафні санкції у розмірі 252 217 742 грн.;

від 16.08.2016 №, яким застосовано штрафні санкції у розмірі 510 грн.

За результатом адміністративного оскарження позивачем вказаних податкових повідомлень-рішень Офісом великих платників податків Державної фіскальної служби прийнято рішення № 7273/10/28-10-10-4-33 від 04.11.2016 року, яким скасовано податкові повідомлення-рішення від 16.08.2016 року № , № , № 3, № в частині невизнання перевіркою взаємовідносин з ТОВ «Криворіжспецремтранс», ТОВ «Олір», ТОВ «Крост», ПП «Спецконтакт», та у відповідній штрафній санкції, а в іншій частині скарга залишена без змін, а також залишено без змін податкове повідомлення-рішення від 16.08.2016 року № .

З урахуванням рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби № 7273/10/28-10-10-4-33 від 04.11.2016 року, Спеціалізованою державною податковою інспекцією з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального Головного управління ДФС 10.11.2016 року прийнято, зокрема:

- податкове повідомлення-рішення № про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств за податковим зобов`язанням на 1 411 075 214 грн. та за штрафними санкціями - 249 943 197,30 грн.;

- податкове повідомлення-рішення № про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість за податковим зобов`язанням на 86 246 070 грн. та за штрафними санкціями - 43 123 035 грн.

В подальшому позивачем оскаржені вказані податкові повідомлення - рішення до ДФС України.

Рішенням ДФС України від 16.01.2017 № 740/6/99-99-11-01-02-25 скаргу позивача задоволено частково, податкові повідомлення - рішення СДПІ у м. Дніпропетровську від 16.08.2016 №, від 10.11.2016 №, №, № скасовані у частині визначення податкового зобов`язання з податку на додану вартість та податку на прибуток за рахунок невизнання перевіркою взаємовідносин з ТОВ «ТБ ДНІПРО», ФОП ОСОБА_1, ТОВ НВП «ЕЛАСТ», ТОВ «ЕЛЕКТРОКОМПЛЕКС», ТОВ «ТД «ЛІВАР», ТОВ «КЛАСТЕР-УКРМАШ», ТОВ «СТРОЙБЕТОН», ТОВ «КРАФТ ЕЛЕКТРИК», ТОВ «АВТОТЕХКОМ», ТОВ НВП «РЕМА», ТОВ «БВІ», ТОВ «УКРІНТРОСЕРВІС», ТОВ НВП «ІНСТРУМЕНТАЛЬНИЙ ЦЕНТР», ТОВ «СПЕЦМОНТАЖКРАН», ТОВ «ТЕХНОКОМПЛЕКТ-КР» та у частині донарахувань з податку на прибуток по операціях за період 2015р. щодо яких контролюючим органом підтверджено здійснення оплати скаржником грошовими коштами на користь контрагентів - Постачальників (окрім ТОВ «ТБ ДНІПРО», ФОП ОСОБА_1, ТОВ НВП «ЕЛАСТ», ТОВ «ЕЛЕКТРОКОМПЛЕКС», ТОВ «ТД «ЛІВАР», ТОВ «КЛАСТЕР-УКРМАШ», ТОВ «СТРОЙБЕТОН», ТОВ «КРАФТ ЕЛЕКТРИК», ТОВ «АВТОТЕХКОМ», ТОВ НВП «РЕМА», ТОВ «БВІ», ТОВ «УКРІНТРОСЕРВІС», ТОВ НВП «ІНСТРУМЕНТАЛЬНИЙ ЦЕНТР», ТОВ «СПЕЦМОНТАЖКРАН», ТОВ «ТЕХНОКОМПЛЕКТ-КР») та не встановлено дебіторської заборгованості за 2015р. та у зазначеній частині рішення Офісу ВПП ДФС.

На підставі вказаного рішення ДФС України, відповідачем прийняті оскаржувані податкові повідомлення - рішення № від 20.01.2017, № від 20.01.2017.

З урахуванням уточнення позовних вимог, позивач оскаржує правомірність прийняття податкових повідомлень - рішень № від 20.01.2017 року в частині 20 489 620 грн. основного платежу та 10 244 810 грн. штрафних фінансових санкцій; та податкове повідомлення-рішення № від 20.01.2017 в частині 42 127 574 грн. за основним платежем та 10 531 893,5 грн. штрафних фінансових санкцій.

Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. (частина 1 статті 1 Податкового кодексу України)

Витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших документів, встановлених розділом II цього Кодексу. (пункт 138.2 статті 138 ПК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)

Не включаються до складу витрат витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.( підпункт 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України)

За приписами пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України, податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними або оформлені з порушенням вимог чи не підтверджені митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п. 201.11 ст. 201 цього Кодексу).(пункт 198.6 статті 198 Податкового кодексу України)

Відповідно до п.п. 135.5.4 п. 135.5 ст. 135 ПК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до складу інших доходів включається вартість товарів, робіт, послуг, безоплатно отриманих платником податку у звітному періоді, визначена на рівні не нижче звичайної ціни, суми безповоротної фінансової допомоги, отриманої платником податку у звітному податковому періоді, безнадійної кредиторської заборгованості, крім випадків, коли операції з надання/отримання безповоротної фінансової допомоги проводяться між платником податку та його відокремленими підрозділами, які не мають статусу юридичної особи.

За змістом п.п. 14.1.13 п. 14.1 ст. 14 ПК України безоплатно надані товари, роботи, послуги: а) товари, що надаються згідно з договорами дарування, іншими договорами, за якими не передбачається грошова або інша компенсація вартості таких товарів чи їх повернення, або без укладення таких договорів; б) роботи (послуги), що виконуються (надаються) без висування вимоги щодо компенсації їх вартості; в) товари, передані юридичній чи фізичній особі на відповідальне зберігання і використані нею.

За приписами статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція - дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Тому, будь-які документи (у тому числі договори, акти виконаних робіт, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

З метою встановлення факту здійснення господарської операції, визначення об`єкта оподаткування, формування витрат з податку на прибуток підлягають з`ясуванню, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції; установлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.

Предметом спору у даній справі визначено правомірність формування витрат та податкового кредиту по взаємовідносинам між позивачем та ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020», надаючи оцінку яким колегія суддів виходить з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що між ПрАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» (покупець) та ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020» (постачальник) укладено договір №134/13 від 04.03.2013 року, предметом якого є постачання матеріалів (ресурсів).

Відповідно до п.2.1 Договору кількість, номенклатура ресурсів зазначаються в специфікаціях до Договору, які є його невід`ємною частиною. Строк дії договору до 31.12.2013. (п.10.5)

Договір від імені ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020» підписано ОСОБА_1

Протокол розбіжностей до договору, частину специфікацій, рахунків на оплату та видаткові накладні від імені ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020» підписано ОСОБА_1 .

Відповідно до наказу ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020» від 06.07.2013 обов`язки директора Товариства прийняв ОСОБА_2

З вказаного періоду специфікації, рахунки на оплату, видаткові накладні від імені ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020» підписано ОСОБА_2

Додатковою угодою від 31.12.2013 №1 до договору №134/13 від 04.03.2013 продовжений строк дії останнього до 31.12.2014.

Судом апеляційної інстанції досліджено наявні в матеріалах справи первинні документи, надані позивачем на підтвердження фактичного виконання зазначеного договору з ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020» : податкові накладні, прибуткові ордери, видаткові накладні, розрахунки вартості/кількості прийнятих ТМЦ, рахунки на оплату, залізничні накладні, відомості вагонів, акти прийняття, виписка (реєстр платежів ПАТ «Пумб», довіреності на право здійснення операцій з відправлення і отримання вантажів, накладні-вимоги на відпуск (внутрішнє переміщення) матеріалів - дизельного палива, роздавальні відомості на видачу паливно-мастильних матеріалів, лімітно-заборні карки на отримання дизельного палива, реєстри руху ТМЦ, звіти по паливно-мастильним матеріалам по дільницям, оборотно-сальдові відомості,протоколи засідання інвентаризаційної комісії з проведення інвентаризації паливно-мастильних матеріалів, акти контрольних замірів залишків палива, інвентаризаційні описи ТМЦ.

Досліджуючи питання щодо реальності здійснення господарських операцій за вказаним договором, з урахуванням положень статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», судом апеляційної інстанції встановлено, що первинні документі відповідають вимогам чинного законодавства та містять всі обов`язкові реквізити, що передбачені для оформлення первинних документів.

Вказані первинні документи оформлені належним чином, дають можливість визначитись зі змістом та обсягом вказаних господарських операцій, ідентифікувати їх учасників, перевірити правильність відображення операцій в податковому обліку, тобто, у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підтверджують факт здійснення між сторонами господарських операцій, фактичний рух активів та зміни у власному капіталі позивача. На документах містяться відбитки печатки, яка є засобом ідентифікації юридичної особи відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», а отже мають силу первинних документів для цілей ведення податкового обліку. Використання позивачем придбаного товару у власній господарській діяльності підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Доказів порушень відображення вищевказаних господарських операцій в бухгалтерському та податковому обліку позивача матеріали справи не містять, як не містить таких висновків і акт перевірки.

На час здійснення господарських операцій контрагент позивача мав спеціальну податкову правосуб`єктність, перебував на обліку платників податків, а також був зареєстрованим в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, що підтверджується матеріалами справи, та не спростовано відповідачем.

Таким чином, наявність вищенаведених первинних документів в їх сукупності свідчить про рух активів позивача у процесі здійснення господарських операцій з ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020», що мали місце реальні зміни майнового стану платника податків, які є обов`язковою ознакою господарської операції.

Отже, у матеріалах справи міститься первинна документація, яка підтверджує реальність господарських операцій.

Щодо доводів податкового органу, про відсутності актів приймання нафтопродуктів за формою 5-НП, колегія суддів зазначає, що відповідачем не враховано положення п. 14.6 цієї Інструкції про порядок приймання, транспортування, зберігання, відпуску та обліку нафти і нафтопродуктів на підприємствах і організаціях України, затвердженою наказом Мінпаливенерго України, Мінтрансзв`язку України, Мінекономіки України, Держспоживстандарту України № 281/171/578/155 від 20.05.2008, відповідно до якого кількість нафти і нафтопродуктів, що приймаються для зберігання під час надходження їх залізничним транспортом, визначається на підставі актів приймання нафти або нафтопродуктів за кількістю за формою N 5-НП; у разі відсутності нестач понад норми природних втрат допускається оформлення приймання нафтопродуктів за кількістю актами інших форм з використанням автоматичних систем оброблення інформації.

Отже, заперечення щодо форми акту, яким вантажоодержувач за відсутності втрати товару оформив приймання товару від залізниці, не може бути визнано обґрунтованими, оскільки у такому випадку додержання форми 5-НП не вимагається.

При цьому колегія суддів зазначає, що відсутність окремих документів, а так само помилки у їх оформленні, не можуть бути підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних вбачається, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце.

Під час розгляду цієї справи ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20.04.2017 року призначено судово-економічну експертизу, на вирішення якої поставлено наступні запитання:

1) Чи підтверджується документально висновок податкового органу, викладений в розділ 3.12 Акта планової виїзної документальної перевірки від 05.08.2016 року №15/28-01-51-03/00190905 в частині порушення пп.135.5.4 п.135.5 ст.135, п.137.10 ст.137, п.138.2, п. 138.8 ст.138 та пп.139.1.9 п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу України, ст.1, ст.3, ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», в результаті чого занижено податок на прибуток всього на загальну суму 42 127 574,00 грн., у тому числі: 2013 рік - 29 604 381,00 грн., 2014 рік - 12 523 193,00 грн., зазначену, як частину грошового зобов`язання у податковому повідомленні-рішенні форми «Р» від 20.01.2017 року №;

2) Чи підтверджується документально висновок податкового органу, викладений в розділ 3.12 Акта планової виїзної документальної перевірки від 05.08.2016 року №15/28-01-51-03/00190905 в частині порушення п.198.1, п.198.2, п.198.6 ст. 198, п.200.1 ст.200, п.201.1 ст.201, п.46.5 ст.46 Податкового кодексу України, Порядку заповнення та подання податкової звітності з ПДВ, затверджених наказом Міністерства фінансів України за №1492 від 25.11.2011 року та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 20 грудня 2011 року за №1490/20228, зі змінами та доповненнями, в результаті чого занижено податок на додану вартість, що підлягає сплаті до бюджету всього на суму 20 489 620,00 грн., у тому числі: березень 2013 року - 3 484 618,00 грн., квітень 2013 року - 5 134 446,00 грн., травень 2013 року - 587 006,00 грн., червень 2013 року - 821 048,00 грн., грудень 2013 року - 5 543 019,00 грн., січень 2014 року - 4 919 483,00 грн. (періоди відображення в декларації з ПДВ), зазначену, як частину грошового зобов`язання у податковому повідомленні-рішенні форми «Р» від 20.01.2017 року №.

За результатом проведеної експертизи Донецьким науково-дослідним інститутом судових експертиз Міністерства юстиції України складено Висновок № 1718 від 03.08.2018, відповідно до якого, в обсязі наданих на дослідження документів та в межах компетенції судового експерта-економіста, висновки Спеціалізованої державної податкової інспекції з обслуговування великих платників у м. Дніпропетровську Міжрегіонального Головного управління ДФС, визначені у питаннях про призначення експертизи, документально не підтверджено. (том 20 а. с.59-77)

Так, відповідно до Висновку експертизи, проведеним дослідженням, в обсязі наданих документів встановлено документальне підтвердження господарських операцій ПрАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» по придбанню дизельного палива у ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020» за договором №134/13 від щ04.03.2013; оприбуткування в бухгалтерському обліку ПрАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» дизельного палива, отриманого за вказаним договором; здійснення оплати за цим договором; надані на дослідження податкові накладні оформлені у відповідності з вимогами ПК України; обсяги придбання за податковими накладними значаться в наданих на дослідження податкових деклараціям з податку на додану вартість ПрАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» за березень 2013 - січень 2014 року; надані на дослідження податкові накладні відповідають даним витягу з реєстру виданих та отриманих податкових накладних; документально підтверджено використання отриманого дизельного палива за вказаним договором у господарській діяльності ПрАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат»

Статтею 108 КАС України встановлено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 90 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивованим у судовому рішенні.

Досліджуючи висновок експертизи в сукупності з іншими доказами у справі, враховуючи наведені вище висновки суду апеляційної інстанції про відповідність первинних документів за вказаними господарськими операціями вимогами чинного законодавства, що підтверджують фактичне здійснення між сторонами господарських операцій, відсутність порушень відображення вищевказаних господарських операцій в бухгалтерському та податковому обліку позивача, а також обсяг досліджених при проведенні експертизи документів бухгалтерського та податкового обліку, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для сумніву в правильності висновку експертизи.

Позивачем на підтвердження відсутності порушень податкового законодавства по господарських операціях, які були досліджені контролюючим органом відповідно та відображені в акті перевірки , на підставі якого прийнято спірні податкові повідомлення-рішення, надано прийняту в рамках кримінального провадження № 0000076 постанову про закриття кримінального правопорушення від 26 листопада 2018 року, відповідно до якої кримінальне правопорушення за фактом умисного ухилення від сплати податків службовими особами ПрАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 212 КК України закрито, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Відповідно до вказаної постанови встановлено наступне.

ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020» (постачальник в особі директора ОСОБА_1 ) укладено 04.03.2013 з ПрАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» (покупець) в особі представника Гусака ОСОБА_3 . Г. договір № 134/13, відповідно до якого постачальник зобов`язується передати, а покупець прийняти і оплатити матеріали (ресурси) на умовах, передбачених цим договором. Кількість та номенклатура ресурсів зазначаються у специфікаціях до договору, які являються невід`ємною його частиною.

В ході досудового розслідування встановлено, що на підставі договору № 134/13 від 04.03.2013 та специфікацій до нього, у 2013-2014 роках ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020» здійснювало до ПрАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» постачання нафтопродуктів залізничним транспортом до станції «Інгулець» та всього було поставлено 11 773,668 т. дизельного палива на загальну суму 122 937 721,36 грн., з ПДВ, що документально підтверджується специфікаціями, податковими та видатковими накладними; прибутковими ордерами; рахунками на оплату; залізничними накладними (відповідно до наданих видаткових накладних); відомостями вагонів відповідно до наданих залізничних накладних; платіжними дорученнями.

Відповідно до Акту Спеціалізованої державної податкової інспекції у м. Дніпропетровську ГУ ДФС № 16/28-01-51-03/00190905 від 09.09.2016 «Про результати документальної позапланової виїзної перевірки Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» з питання дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства України по взаємовідносинам з ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020» за період з 01.01.2013 по 31.05.2016» встановлено заниження податку на прибуток на загальну суму 42 127 574 грн., заниження податку на додану вартість всього на суму 20 489 620 грн.

Разом з тим, проведеним розслідуванням не встановлено причетності посадових осіб ПрАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» до сприяння ОСОБА_4 у реалізації через ТОВ «ГАУКРАЇНА-2020» не розмитнених нафтопродуктів. Навпаки, отриманими під час розслідування доказами підтверджено товарність операції з поставки нафтопродуктів по контракту ТОВ «ГАУКРАЇНА-2020» № 134/13 від 04.03.2013 із ПрАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат».

Від ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020» реально поставлялися залізничним транспортом нафтопродукти, в тому числі й ПрАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат».

Допитаний під час досудового розслідування засновник та директор ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020» - ОСОБА_1 (засуджений вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16.03.2017 за ч. 2 ст. 205, ч. 1 ст. 256 КК України) показав, що він являється фіктивним засновником та керівником зазначеного підприємства та ніякого відношення до його діяльності не мав.

При цьому, відповідно до інформації, наданої Одеською залізницею та ДП «Південна залізниця» листом від 21.03.2014 № НЮ-40/47, встановлено, що протягом 2013 року та у січні-лютому 2014 року, із залізничних станцій, в районах яких знаходились нафтобази, орендовані членами злочинної організації, здійснювалось відвантаження залізничними цистернами нафтопродуктів від імені задіяних у злочинній схемі підприємств - резидентів на адресу підприємств реального сектору економіки.

Відповідно до висновку № 2599 від 10.08.2018 за результатами проведення судової економічної експертизи, яку було призначено в межах кримінального провадження підтверджується документально первинними документами бухгалтерського обліку та обліковими регістрами за період з 01.01.2013 по 31.12.2014 реальність здійснення господарських операцій ПрАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» по господарських операціях із ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020», фактичне постачання товару від ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020» до ПрАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» та використання у власній господарській діяльності ПрАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» нафтопродуктів, придбаних у ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020», наведених у акті перевірки від 09.09.2016, розділі 3.12 акту перевірки від 05.08.2016 №15/28-01-51-03/00190905.

Окрім того, згідно висновку експертизи, висновки акту перевірки від 09.09.2016, розділу 3.12 акту перевірки від 05.08.2016 №15/28-01-51-03/00190905, а саме: щодо заниження податку на прибуток, щодо заниження податку на додану вартість, нормативно та документально не підтверджено.

Таким чином, під час досудового розслідування встановлено, що посадові особи ПрАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», укладаючи угоду щодо придбання нафтопродуктів у ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020», з огляду на створений на той час у державі позитивний імідж компаній ОСОБА_4 , не були обізнані про те, що це підприємство придбано для прикриття незаконної діяльності щодо реалізації на території України не розмитнених нафтопродуктів та не мали умислу на мінімізацію податкових зобов`язань підприємства та незаконне формування податкового кредиту за рахунок операцій із ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020» і ухилення таким чином від сплати податків, розкрадання грошових коштів та вчинення інших протиправних дій.

Натомість, посадові особи ПрАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», не маючи сумнівів щодо легальності діяльності та надійності ТОВ «ГАУКРАЇНА-2020» реально придбали у даного підприємства товар - нафтопродукти, необхідні для здійснення господарської діяльності підприємств, які використали за призначенням, оплативши постачальнику у повному обсязі за поставлений товар.

Таким чином, постановою у межах кримінального провадження надано правову оцінку реальності вчинення господарських операцій за договором №134/13 від 04.03.2013 року, укладеним між ПрАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» (покупець) та ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020».

Відповідно до інформації наданої Прокуратурою Одеської області у листі від 24.05.2019, постанова слідчого від 26.11.2018 про закриття кримінального провадження прокурором не скасовувалась. Під час досудового розслідування посадовим особам ПрАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» про підозру не повідомлялось, причетність останніх до вчинення розслідуваних в рамках даного кримінального провадження злочинів не встановлено.

Надаючи оцінку доводам податкового органу щодо нереальності вказаних господарських операцій, колегія суддів виходить з наступного.

Так, податковим органом під час проведення перевірки по вказаним господарським операціям, враховано вирок Червонозаводського районного суду м.Харкова від 09.04.2015, яким затверджено угоду про визнання винуватості та ОСОБА_1 , який є засновником та директором ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020», визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 205 КК України, внаслідок чого встановлено порушення позивачем податкового законодавства щодо формування витрат та податкового кредиту.

Також, на обґрунтування своєї позиції податковий орган посилається на вирок Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16.03.2017, яким затверджено угоду про визнання винуватості та ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 256, ч. 2 ст. 205 КК України.

Відповідно до частини 6 статті 78 КАС України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для адміністративного суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Судом апеляційної інстанції враховується правова позиція Верховного Суду у постановах у справах: № 813/1974/17 від 27.02.2018, № 802/1853/16-а від 27.02.2018, № 814/569/16 від 05.03.2019, № 810/1967/16 від 05.02.2019, №826/1571/16 від 12.04.2018, відповідно до якої судом вказується на неможливість безпідставного поширення судом висновку про фіктивність підприємства на відносини з усіма контрагентами; зазначається, що суд повинен перевірити зв`язок між фіктивністю підприємства, встановленою вироком суду, який набрав законної сили, та нереальністю господарських операцій позивача та його контрагентів. Сам факт наявності вироків, ухвалених на підставі угод у кримінальному провадженні, не дає підстав для автоматичного висновку про нереальність господарських операцій, внаслідок чого є нагальна необхідність перевіряти доведеність кожного податкового правопорушення і здійснювати комплексне дослідження усіх складових господарських операцій, з врахуванням обставин, встановлених у вироках, які набрали законної сили.

Під час проведення господарських операцій платник податків може бути і необізнаним стосовно дійсного стану правосуб`єктності своїх контрагентів і реально отримати від них товари (роботи чи послуги), незважаючи на те, що контрагенти можливо і мають наміри щодо порушення податкового законодавства, а тому необхідно встановлення фактів, які б свідчили про узгодженість дій між позивачем та його контрагентами з метою незаконного отримання податкової вигоди або обізнаності позивача з будь-якими протиправними діями контрагентів.

Вироками у кримінальних провадженнях відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , на яких ґрунтуються висновки податкового органу та суду першої інстанції, затверджено угоди про визнання винуватості між прокурором та вказаними особами.

Проте, у вказаних вироках зафіксовано об`єктивну сторону складу злочину. Господарські правовідносини між ПрАТ «ІНГЗК» та ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020» не досліджувались та не встановлено фіктивність зазначених господарських операцій.

За вказаних обставин наявність вказаних вироків, ухвалених на підставі угод у кримінальних провадженнях, не може бути беззаперечним доказом того, що господарськи правовідносини між позивачем ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020» не мали реального характеру.

Враховуючи положення частини 2 статті 61 Конституції України щодо індивідуального характеру юридичної відповідальності особи, діюче законодавство України, так само як Податковий кодекс України не передбачає відповідальності у виді донарахування податкових зобов`язань, застосування штрафних санкцій або не підтвердження права на податковий кредит на господарюючого суб`єкта за можливі неправомірні дії свого контрагента; окрім того, не передбачає обов`язку або права одного платника податку контролювати показники податкової звітності з податку на додану вартість іншого платника податку, або на господарюючих суб`єктів не покладається обов`язок та не надається право контролювати дотримання законодавства платником податків, який виступає контрагентом у господарській операції. Ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. Такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Чинне законодавство не містить норм щодо солідарної відповідальності платників податків.

У податковому праві визнається критерій добросовісності платника податків, який передбачає законність дій платника у сфері податкових правовідносин (у тому числі і щодо формування даних податкового обліку), доки це не спростовано у порядку, встановленому Податковим кодексом України.

Таким чином, порушення допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, не впливають на права та обов`язки іншого платника податків.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Податкового кодексу України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Пунктом 36.5 даної статті встановлено, що відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків, крім випадків, визначених цим Кодексом або законами з питань митної справи.

Якщо податковим органом встановлено неналежне виконання контрагентом позивача своїх податкових обов`язків, відповідальність за їх невиконання або неналежне виконання повинно нести саме це підприємство.

Лише встановлення факту узгодженості дій платника податків з недобросовісним постачальником з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями контрагента може слугувати підставою для висновку про неправомірне формування ним податкового обліку.

Європейський суд з прав людини у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» (заява № 3991/03) у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив:

« 70. І, нарешті, що стосується зусиль для попередження обманних зловживань системою оподаткування ПДВ, Суд визнає, що коли Держави - члени Конвенції володіють інформацією про такі зловживання зі сторони певної фізичної чи юридичної особи, вони можуть вжити відповідних засобів щодо недопущення, зупинення чи покарання за такі зловживання. Однак, Суд вважає, що коли національна влада за відсутності будь-яких вказівок на пряму участь фізичної або юридичної особи у зловживаннях, пов`язаних зі сплатою ПДВ, що нараховується при низці операцій з поставок, або будь-яких вказівок на обізнаність про таке порушення, все-таки карає одержувача оподатковуваної ПДВ поставки, який повністю виконав свої зобов`язання, за дії чи бездіяльність постачальника, який знаходився поза контролем одержувача і по відношенню до якого не було засобів відстеження і забезпечення його старанності, то влада виходить за розумні межі і порушує справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту права власності.

71. Враховуючи своєчасне і повне виконання компанією-заявником своїх обов`язків із декларування ПДВ, неможливості з її сторони забезпечити дотримання постачальником його обов`язків щодо декларування ПДВ і той факт, що не було ніякого шахрайства стосовно системи оподаткування, про яке компанія-заявник знала чи могла знати, Суд вважає, що компанія-заявник не повинна нести відповідальність за наслідки невиконання постачальником його обов`язків щодо своєчасного декларування ПДВ і, як наслідок, сплачувати ПДВ повторно разом із пенею. Суд вважає, що такі вимоги прирівнюються до надзвичайного обтяження для компанії-заявника, що порушило справедливий баланс, який повинен був підтримуватися між вимогами загальних інтересів та вимогами захисту права власності. Таким чином, мало місце порушення статті 1 Протоколу № 1».

Отже, Європейський Суд з прав людини визначає правило індивідуальної відповідальності платника податків. Добросовісний платник податків не має зазнавати негативних наслідків через порушення законодавства його контрагентом.

У разі наявності у державних органів інформації про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб`єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (Рішення Європейського суду з прав людини від 09.01.2007 року у справі «Інтерсплав проти України»).

Суд вважає за необхідне дотримуватися позиції, викладеної в п.53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федорченко і Лозенко проти України». Відповідно до вказаної позиції суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумними сумнівами». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Колегія суддів зазначає, що відповідачем не доведено та не встановлено судом, що між позивачем та ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020» мали місце узгоджені дії, спрямовані на безпідставне отримання податкової вигоди та, що позивач був обізнаним з приводу дійсного стану правосуб`єктності контрагента.

При цьому, судом встановлено та не заперечується відповідачем, що на момент укладення угоди та вчинення господарських операцій контрагент позивача був зареєстрований як юридична особа та як платник податку на додану вартість, відтак перепон з приводу укладення, а також виконання господарських договорів з ним, а надалі і включення до складу витрат для цілей оподаткування податком на прибуток за таким договором у позивача не було.

Встановлені у даній справі обставини, сукупність досліджених судом доказів, свідчать про те, що спірні господарські операції є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджуються необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій.

Таким чином, судом не встановлено порушення позивачем вимог норм податкового законодавства, зафіксованих в акт і перевірки, які б позбавляло його права на формування витрат та податкового кредиту за спірною операцією з ПрАТ «ІНГЗК» та ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020».

Надаючи оцінку доводам податкового органу та прокуратури про необхідність врахування висновків Верховного Суду при вирішенні справ, у яких контрагентом позивачів виступало ТОВ «ГАЗУКРАЇНА-2020», викладених у постановах Верховного Суду від 02.04.2019 у справі № 815/7192 та від 21.05.2019 у справі № 826/14542, колегія суддів встановила, що в основу вказаних рішень були покладені не тільки вироки суду, а здійснено додатково аналіз первинної документації за відповідними правочинами. При цьому, зі змісту постанов касаційної інстанції вбачається, що такі документи як судово-економічні експертизи, постанови про закриття кримінального провадження за відсутністю складу кримінального правопорушення, не були об`єктом дослідження у вказаних адміністративних справах, тоді як в даній адміністративній справі вказані докази, в сукупності з іншими, дають підстави для інших висновків, які викладені в мотивувальній частині постанови.

Враховуючи встановлені обставини справи, оцінивши докази у справі в їх сукупності та норми чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувані податкові повідомленні-рішення не узгоджуються з критеріями правомірності, які пред`являються до суб`єкта владних повноважень та закріплені у статті 2 КАС України, а отже є неправомірними та підлягають скасуванню.

Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.

Частиною 1 статті 139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Отже, загальний розмір документально підтверджених витрат заявника апеляційної скарги - судового збору, що належить до відшкодування, становить 3 127 273,00 грн. (1 250 909,00 грн. +1 635 743,00 грн. + 240621,00 грн.). (том1 а. с. 3, том 21 а. с. 90, 91)

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 317, 321,322, 327, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» - задовольнити.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2018 року - скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» до Офісу великих платників податків ДФС в особі Дніпропетровського управління Офісу великих платників податків ДФС, за участю Прокуратури Дніпропетровської області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Дніпропетровського управління Офісу великих платників податків:

№ від 20.01.2017 року за формою «Р» про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість в частині 20 489 620 грн. основного платежу та 10 244 810 грн. штрафних фінансових санкцій;

№ від 20.01.2017 за формою «Р» про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на прибуток приватних підприємств в частині 42 127 574 грн. за основним платежем та 10 531 893,5 грн. штрафних фінансових санкцій.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби в особі Дніпропетровського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби на користь Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» витрати на оплату судового збору в сумі 3 127 273,00 грн. (три мільйони сто двадцять сім тисяч двісті сімдесят три гривень).

Постанова набирає законної сили з 04.07.2019 року та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 24.07.2019.

Головуючий - суддя Т.І. Ясенова

суддя О.В. Головко

суддя А.В. Суховаров