Справа № 448/446/19
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2019 рокуЛьвів№ 857/7528/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючий суддя Шевчук С.М.,

суддів Кухтея Р.В., Носа С.П.,

за участі секретаря судового засідання Ігнатищ Л.М.,

представників позивача Брика А.О., Романюк М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу громадянина Республіки Малі ОСОБА_1 на рішення Мостиського районного суду Львівської області від 05 квітня 2019 року (рішення ухвалене у м. Мостиськ судом у складі головуючого судді Кічака Ю.В., дату складення повного тексту рішення суду не зазначено) у справі №448/446/19 за адміністративним позовом Мостиського прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Республіки Малі ОСОБА_1 про затримання іноземця з метою ідентифікації та забезпечення видворення за межі території України,

В С Т А Н О В И В:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

В квітні 2019 року Мостиський прикордонний загін Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся до суду з позовом та із заявою про зміну предмету позову (а.с. 28, 29) до особи, яка ідентифікувала себе, як громадянин Республіки Малі ОСОБА_1 про примусове видворення та затримання іноземця з метою його ідентифікації для забезпечення видворення за межі території України на строк визначений ст. 289 КАС України.

Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 05 квітня 2019 року адміністративний позов задоволено.

Примусово видворено громадянина Республіки Малі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя Республіки Малі, за межі території України.

Затримано громадянина Республіки Малі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення видворення за межі території України, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, на строк, визначений ч.11 ст.289 КАС України, достатній для виконання судового рішення, але який не може перевищувати шість місяців, починаючи з часу фактичного затримання, а саме з 13.45 год. 03.04.2019 року.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги позивач вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На підтвердження доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що суд першої інстанції не перевірив інформації щодо наявності у відповідача візи (дозволу) на перебування в Україні, строку дії останньої, зареєстрованого місця проживання. Вказує, що перетинав державний кордон України 23.05.2017 року у встановленому законом порядку на підставі та за наявності відповідної візи. В подальшому, ним 11.07.2018 року було отримано посвідку на тимчасове проживання в Україні, строком дії до 01.11.2019 року. Також вказує, що має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , а тому встановлена судом першої інстанції обставина, що іноземець не має постійного місця проживання в Україні не відповідає дійсності. Зазначає, що з 2012 року в Республіці Малі періодично відбуваються збройні повстання та сутички між сепаратистськими та ісламістськими радикалами, періодично відбуваються теракти в результаті яких гинуть мирні громадяни. У травні 2012 року Міжнародна неурядова організація «Міжнародна амністія» оприлюднила звіт, відповідно до якого стан прав людини та громадянина у Республіці Малі визнано найгіршим. Вказує, що зважаючи на зазначені обставини, 20.05.2019 року звернувся із заявою до Управління ДМС України в Чернігівській області про визнання біженцем та/або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, про те зважаючи, що оскільки не було надано кваліфікованої юридичної допомоги з приводу правильності оформлення заяви, останню було повернуто заявнику. На даний час, вказує, що повторно звернувся із аналогічною заявою до Управління ДМС України в Чернігівській області.

Позивач на апеляційну скаргу у встановлений судом строк відзиву не подав.

Відповідач та його представник були повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги у відповідності до вимог ст. 268 КАС України, шляхом надіслання повідомлень на електронні пошти зазначених учасників справи, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. В судове засідання не прибули, про причини неприбуття відповідач не повідомив. Представник відповідача Гиляка О.М. звернулася до суду із заявою, якою просить розгляд справи проводити у її відсутності.

ІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

Судом першої інстанції встановлено, що 03.04.2019 року особа, яка ідентифікувала себе, як громадянин Республіки Малі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (відповідач у справі) незаконно поза пунктами пропуску, перетнув державний кордон з України в Республіку Польща в районі прикордонного знаку №510, на ділянці відповідальності Відділу прикордонної служби «Шегині» на території Мостиського району Львівської області.

Під час затримання відповідач не мав при собі паспортного та іншого документа, за наявності якого можлива достовірна його ідентифікація та встановлення обставин щодо законності перебування на території України, законності ним перетину (поза пунктами пропуску) державного кордону з України в Республіку Польща.

03.04.2019 року під час проведення прикордонно-представницької зустрічі представників прикордонної служби України з представниками ПВ РП в рамках Угоди між Україною та Європейським Співтовариством про реадмісію осіб, яку ратифіковано Законом №116-VI від 15.01.2008 року, відповідач був переданий з Республіки Польща на територію України та затриманий в пункті пропуску «Шегині-Медика».

Вищевказане підтверджується протоколом про адміністративне затримання від 03.04.2019 року (а.с.14).

04 квітня 2019 року начальником Мостиського прикордонного загону прийнято рішення про примусове повернення за межі України громадянина Республіки Малі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11). Згідно вказаного рішення відповідача зобов`язано у термін до 05 квітня 2019 року покинути територію України. Відповідач був ознайомлений із змістом вказаного рішення, для ознайомлення з яким був наданий перекладач. Відповідач у вказаному рішенні зазначив, що не може виконати дане рішення про примусове повернення у зв`язку з відсутністю коштів та документів (а.с.11 на звороті).

Постановою судді Мостиського районного суду Львівської області від 05.04.2019 року відповідача визнано винним у вчиненні вищевказаного адміністративного правопорушення - перетинанні державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України, передбаченого ч.1 ст.204-1 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді адміністративного арешту строком на 2 доби (а.с.27).

ІІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з того, що згідно постанови Мостиського районного суду Львівської області від 05.04.2019 року відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.204-1 КУпАП, що свідчить про грубе порушення ним та ігнорування законодавства України, тобто відповідач намагався виїхати (вибути) з території України незаконно, такий не виконував та не має можливості добровільно виконати рішення про повернення на батьківщину, у відповідача відсутні документи, які посвідчують його особу та які б надавали йому право перебувати на території України, а також документи для перетину державного кордону в офіційному порядку та повернення на батьківщину, відсутні кошти для повернення на територію Республіки Малі, до міграційної служби із заявою про набуття статусу біженця відповідач не звертався. Беручи до уваги наявність рішення компетентного органу про примусове повернення відповідача, суд дійшов висновку про існування обґрунтованих підстав вважати, що відповідач ухилитиметься від виконання рішення про повернення до країни походження. З огляду на наведені положення закону та враховуючи встановлені судом обставини про те, що відповідач незаконно поза пунктом пропуску перетнув державний кордон України, тобто вчинив порушення законодавства України з прикордонних питань, беручи до уваги відсутність у відповідача законних підстав для перебування на території України, відсутність документів, що дають право на виїзд з України, відсутність у нього постійного місця проживання та законного джерела існування на території України, власного житла чи дозволу на працевлаштування, суд вважав, що є підстави для затримання відповідача з поміщенням такого до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, з метою забезпечення його примусового видворення.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» визначає правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України.

Відповідно до ст. 9 названого Закону іноземці та особи без громадянства в`їжджають в Україну за наявності визначеного цим Законом чи міжнародним договором України паспортного документа та одержаної у встановленому порядку візи, якщо інше не передбачено законодавством чи міжнародними договорами України. Це правило не поширюється на іноземців та осіб без громадянства, які перетинають державний кордон України з метою визнання їх біженцями або особами, які потребують додаткового або тимчасового захисту чи отримання притулку.

У зв`язку з відсутністю паспортних та інших документів, які не дають достеменно ідентифікувати особі відповідача у даній справі, суду не надається за можливе встановити обставини щодо законності в`їзду та перебування відповідача на території України.

Водночас матеріалами справи підтверджено обставини за яких 03.04.2019 року (особа яка ідентифікувала себе, як- громадянин Республіки Малі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ) без будь-яких документів, що посвідчують особу та без права в`їзду в Республіку Польща незаконно поза пунктами пропуску, перетнула державний кордон з України в Республіку Польща в районі прикордонного знаку № 510 , на ділянці відповідальності Відділу прикордонної служби «Шегині» на території Мостиського району Львівської області.

Частинами 1, 5 статті 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» передбачено, що іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Згідно з частиною 1 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилитимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Отже, із змісту наведеної норми видно, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передує прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове повернення, за яким примусовому видворенню підлягають:

1) особи, які не виконали рішення відповідного компетентного органу про примусове повернення;

2) або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення.

Таким чином, примусове видворення з України іноземця на підставі винесеної постанови адміністративного суду застосовується, якщо рішення про примусове повернення не виконано іноземцем в установлений строк без поважних причин або наявні обґрунтовані підстави вважати, що іноземець ухилитиметься від виконання такого рішення.

З матеріалів справи вбачається, 04.04.2019року начальником Мостинського прикордонного загону затверджено рішення про примусове повернення за межі України особи, яка ідентифікувала себе, як громадянин республіки Малі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У зв`язку з чим вказану особу зобов`язано покинути територію України у термін до 05.04.2019року. Про вказане рішення в установленому порядку було повідомлено відповідача.

Так на звороті названого рішення особа, яка ідентифікувала себе, як громадянин республіки Малі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вчинила відмітку про відмову у виконанні названого рішення у зв`язку з відсутністю коштів та документів (а.с. 11 на звороті).

Таким чином, наявними у справі доказами підтверджуються обставини щодо не виконання особою, яка ідентифікувала себе, як -громадянин республіки Малі ОСОБА_1 рішення органу охорони державного кордону про примусове залишення території України.

Рішення про примусове залишення територію України особою, яка ідентифікувала себе, як -громадянин республіки Малі ОСОБА_1 від 04.04.2019 року не оскаржувалось та є чинним.

Досліджуючи доводи скаржника, щодо наявності у позивача візи (дозволу) на перебування в Україні та посвідки на тимчасове проживання в Україні, строком дії до 01.11.2019 року, то відповідно до статті 1 Закону України «Про імміграцію» посвідка на постійне проживання - документ, що підтверджує право іноземця чи особи без громадянства на постійне проживання в Україні.

Колегією суддів встановлено, що посвідка, видана громадянину республіки Малі ОСОБА_1 на тимчасове проживання в Україні НОМЕР_1 терміном дії до 01.11.2019 року (а.с.9) є такою що скасована відповідно до рішенням Управління ДМС України в Сумській області №5901:5-2681/59.3-19 від 26.03.2019 року(а.с.6).

Окрім того, судом встановлено, що термін дії посвідки на постійне проживання в Україні за адресою місця реєстрації: АДРЕСА_1 , завершився- 30.07.2018року (а.с.7-8).

За наведених обставин справи, зібраними у справі доказами підтверджуються обставини з приводу того, що на момент незаконного перетину відповідачем (03.04.2019 року) поза межами пунктів пропуску державного кордону з України в Республіку Польща у громадянина республіки Малі ОСОБА_1 була відсутня посвідка на постійне місце проживання в Україні за адресою АДРЕСА_1 .

Стосовно ж доводів скаржника, щодо наявності у відповідача візи, то колегія суддів зазначає, що у відповідності до ч. 2 ст. 12 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» віза скасовується під час перебування іноземця або особи без громадянства на території України у разі прийняття рішення про примусове повернення або примусове видворення іноземця або особи без громадянства за межі території України.

Окрім того, обставини щодо видачі візи громадянину республіки Малі ОСОБА_1 на в`їзд та тимчасове перебування на території України не може бути беззаперечним доказом того, що така віза належить саме відповідачеві і такий на законних підставах перебуває на території України, оскільки у відповідача відсутній паспортний документ, що посвідчує його особу, а його ідентифікація, як громадянина республіки Малі ОСОБА_1 , проведена виключно з його слів за відсутності документів, що посвідчують вказану особу.

За наведених обставин, зібраними у справі доказами не підтверджуються обставини щодо наявності законних підстав для перебування на території України, особи яка себе ідентифікувала, як громадянин республіки Малі ОСОБА_1 за відсутності паспортних документів.

Враховуючи викладені обставини та враховуючи вчинене відповідачем порушення щодо незаконного перетину держаного кордону України в напрямку республіки Польща поза пунктами пропуску, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що правові підстави для перебування відповідача на території України відсутні.

Водночас, колегією суддів враховано, що з огляду на незаконне перетинання відповідачем державного кордону України з Республікою Польща, відмову відповідача виконати рішення про примусове повернення з України, відсутність у відповідача документів, що посвідчують його особу (що не дає можливість його ідентифікації), відсутність постійного місця проживання, а також коштів, необхідних для добровільного залишення території України (на відсутність яких вказує сам відповідач) у позивача виникли обґрунтовані підстави вважати, що відповідач ухилитиметься від виконання рішення про своє примусове повернення з України.

Вказані обставини є правовою підставою в розумінні частини 1 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» для прийняття рішення щодо примусового повернення відповідача за межі України.

Досліджуючи доводи апеляційної скарги щодо недопустимості примусового видворення відповідача до республіки Малі через загрозу життю та здоров`ю відповідача у зв`язку із тим що з 2012року в республіці Малі періодично відбуваються збройні повстання та сутички у зв`язку з чим гинуть мирі громадяни, то колегія суддів зазначає таке.

Статтею 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» наведений вичерпний перелік обставин, за яких іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворенні або видані чи передані до країн, зокрема: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки.

Судом встановлено, що згідно загально поширеної інформації в мережі «Інтернет» у 2012-2013 роках відбувався конфлікт у Північному Малі, через терористичні загрози в регіоні Сахеля та військові операції на більшій частині території Республіки Малі.

Станом на дату розгляду справи (квітень - липень 2019р.) суд першої та апеляційної інстанцій не здобув загально поширеної інформації щодо будь-яких військових чи терористичних операцій на території республіки Малі, які вказували б на загрозу життю та здоров`ю відповідача.

Відповідачем та його представником в установленому порядку не надано суду доказів на підтвердження обставин щодо наявності у період 2019року будь-яких військових чи терористичних операцій на території республіки Малі, які могли б бути загрозою для життя та здоров`я відповідача у разі повернення його до країни походження.

Доказів поширення на відповідача дії приписів Закону України «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» матеріали справи не містять. Доказів звернення відповідача на предмет отримання статусу біженця судам першої та апеляційної інстанцій не надано.

Відповідно до частини четвертої статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

У разі звернення особи під час її перебування в пункті тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, вона продовжує перебувати в зазначеному пункті до остаточного прийняття рішення за заявою.

За наведених обставин, приведені відповідачем доводи щодо ймовірного звернення ним на предмет отримання статусу біженця, то вказані доводи не вказують на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, оскільки відповідач у разі звернення із заявою про надання статусу біженця не буде підлягати видворенню до моменту остаточного прийняття рішення за його заявою щодо надання статусу біженця.

Водночас, як слідує з матеріалів справи органом охорони державного кордону та судом першої інстанції (при прийнятті рішень від 04.04.2019року про примусове повернення за межі території України та судового рішення про примусове видворення особи, яка ідентифікувала себе, як -громадянин республіки Малі ОСОБА_1 за межі митної території України) враховано обставини щодо відсутності достовірних відомостей стосовно ідентифікації особи- відповідача та відомостей щодо його громадської приналежності (або походження) або країни прибуття на територію України у зв`язку з чим прийняті рішення не містять відомостей стосовно назви країни до якої слід провести таке видворення відповідача.

Однак, враховуючи висловленні відповідачем побоювання щодо видворення до країни де його життю або здоров`ю загрожуватиме небезпека, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зміни рішення суду першої інстанції, шляхом викладення абзацу другого резолютивної частини рішення щодо «примусово видворення громадянина Республіки Малі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя Республіки Малі, за межі території України» в редакції наступного змісту: «Примусово видворити, особу яка ідентифікувала себе, як громадянина Республіки Малі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя Республіки Малі, за межі території України з урахуванням обмежень, визначених статтею 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

Досліджуючи доводи апеляційної скарги які стосуються судового рішення щодо затримання відповідача з метою ідентифікації та видворення за межі території України, то колегією суддів враховано таке.

Відповідно до частини першої та другої статті 289 КАС України (в чинній редакції), за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилитиметься від виконання рішення про її примусове видворення, перешкоджатиме проведенню процедури видворення чи реадмісії відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію або якщо існує ризик її втечі, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, центральним органом виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, його територіальним органом чи підрозділом, органом охорони державного кордону або Служби безпеки України подається до місцевого загального суду як адміністративного суду за місцезнаходженням цих органів (підрозділів) або за місцезнаходженням пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, позовна заява про застосування судом до іноземця або особи без громадянства одного з таких заходів:

1) затримання іноземця або особи без громадянства з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України;

2) затримання іноземця або особи без громадянства з метою забезпечення її передачі відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію;

3) взяття іноземця або особи без громадянства на поруки підприємства, установи чи організації;

4) зобов`язання іноземця або особи без громадянства внести заставу.

Частиною 11 статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що строк затримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, становить шість місяців. За наявності умов, за яких неможливо ідентифікувати іноземця або особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи у зазначений строк або прийняти рішення за заявою про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту в Україні, цей строк може бути продовжений, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Згідно з пунктом. 5 та 8 Типового Положення про пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1110 від 17 березня 2003 року, іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, чи у разі порушення іноземцями законодавства України, у разі неможливості з об`єктивних причин (відсутність паспортних документів, коштів для повернення тощо) проведення організаційних і практичних заходів щодо їх адміністративного видворення, розміщуються в пунктах тимчасового перебування протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України.

Відповідно до пункту 12 розділу 2 Інструкції про порядок утримання іноземців та осіб без громадянства в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, затвердженої наказом МВС України № 748/288781 від 29 лютого 2016 року, іноземці та особи без громадянства утримуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства протягом строку, необхідного для виконання постанови суду, зокрема про затримання з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з України.

Згідно п. 1.8 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрацією державної прикордонної служби України та Служби безпеки України від 23 квітня 2012 року №353/271/150, примусове видворення передбачає: виявлення порушника, поміщення його в пункт тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України (ПТПІ), документальне оформлення примусового видворення, подальше супроводження іноземця до пункту пропуску через державний кордон України чи до країни походження.

Отже, з наведеного випливає, що затримання іноземця або особи без громадянства та поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, можливо також з метою ідентифікації, втім за умови обов`язкового забезпечення примусового видворення з України.

З огляду на виявлені порушення щодо незаконного перетинання відповідачем поза пунктами пропуску державного кордону з України в Республіку Польща, відсутності у відповідача законних підстав для перебування відповідача на території України, відсутності у відповідача паспортних та інших документів (за наявності яких можлива його ідентифікація), відсутності у відповідача постійного місця проживання, а також коштів, необхідних для добровільного залишення території України (на відсутність яких вказує сам відповідач), а також з урахуванням висловленої відповідачем відмови у примусовому поверненні з території України, колегія суддів приходить до висновку про наявність у позивача обґрунтованих підстав вважати, що відповідач ухилитиметься від виконання рішення про своє примусове повернення з України.

Як наслідок, зібраними у справі доказами та положеннями приведеного законодавства підтверджується правомірність висновків суду першої інстанції про наявність правових підстав, визначених статтею 289 КАС України для затримання відповідача з метою ідентифікації для забезпечення його видворення за межі території України, в межах строку визначеного частиною 11 статтею 289 КАС України на строк шість місяців.

Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що позовні вимоги про примусове видворення відповідача та його затримання з метою ідентифікації для забезпечення видворення за межі території України, є обґрунтованими та підставними, а тому підлягають задоволенню.

Приведені доводи апеляційної скарги, в силу викладеного вище, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Статтею 317 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції має право змінити судове рішення у випадку неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

З огляду на встановлені судом обставини з приводу примусового видворення відповідача та відсутності його ідентифікаційних даних, а також відомостей щодо країни громадської приналежності (походження), країни з якої в`їхав відповідач, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу відповідача частково та змінити судове рішення в частині абзацу другого резолютивної частини. У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. 271, ст. 272, ст. 288, ст. 308, ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу громадянина Республіки Малі ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Мостиського районного суду Львівської області від 05 квітня 2019 року у справі №448/446/19 змінити, шляхом викладення абзацу другого резолютивної частини вказаного рішення про «примусове видворення громадянина Республіки Малі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя Республіки Малі, за межі території України» на судове рішення в редакції наступного змісту: «Примусово видворити, особу яка ідентифікувала себе, як - громадянин Республіки Малі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя Республіки Малі, за межі території України з урахуванням обмежень, визначених статтею 31 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства».

У решті рішення Мостиського районного суду Львівської області від 05 квітня 2019 року у справі №448/446/19 залишити без змін .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення. У випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос
Повне судове рішення складено 25.07.2019р.