Справа № 357/4326/19
Суддя: Горобцова Я.В.
Дата ухвалення: 2019-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2019 року № 357/4326/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Горобцової Я.В., розглянувши у місті Києві в порядку письмового провадження за правилами спрощеного провадження адміністративну справу за позовом Білоцерківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження в частині стягнення виконавчого збору,

о б с т а в и н и с п р а в и:

До Білоцерківського міськрайонного суду Київської області суду надійшов адміністративний позов Білоцерківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, в якому позивач просить суд.

- скасувати постанову державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 22.03.2019 про стягнення виконавчого збору № 58681905 у справі № 810/4324/18.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вищевказана постанова державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про стягнення з позивача виконавчого збору є неправомірною, оскільки, рішення Київського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2018 року по справі № 810/4324/18, на підставі якого було відкрито виконавче провадження № 58681905, виконано позивачем в добровільному порядку - 16 січня 2019 року, тобто до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 квітня 2019 року відкрито провадження у даній справі та призначено справу до розгляду.

22 травня 2019 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області адміністративну справу № 357/4326/19 за позовом Білоцерківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про скасування постанови про відкриття виконавчого провадження в частині стягнення виконавчого збору передано на розгляд Київському окружному адміністративному суду.

04 липня 2017 року адміністративна справа № 357/4326/19 передана на розгляд судді Горобцовій Я.В. згідно розподілу справ автоматизованою системою діловодства.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 09 липня 2019 року адміністративну справу № 357/4326/19 прийнято до провадження.

Постановою КМУ від 22 серпня 2018 року № 628 «Про деякі питання функціонування органів Пенсійного фонду України» реорганізовано деякі територіальні органи Пенсійного фонду України шляхом приєднання до окремих органів Пенсійного фонду України за переліком згідно з додатком, відповідно до якого Білоцерківське об`єднане управління Пенсійного фонду України приєдналося до Головного управління Пенсійного фонду України в Київській області.

Відповідно до ч.1 ст. 52 КАС України у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обовязкові для особи, яку він замінив.

25 липня 2019 року від представника позивача через службу діловодства суду надійшла заява про розгляд справи в порядку письмового провадження.

25 липня 2019 року від представника відповідача через службу діловодства суду надійшла заява про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 194 Кодексу адміністративного судочинства України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду документів.

За приписами ч. 4 ст. 287 КАС України адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом десяти днів після відкриття провадження у справі.

Згідно із ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

За приписами ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

в с т а н о в и в:

22 березня 2019 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у Київській області Титовим С.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 58681905 по виконанню виконавчого листа № 810/4324/18 про зобов`язання Білоцерківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію державного службовця з дати звернення - 20 липня 2018 року.

У постанові вказано про необхідність боржнику самостійно виконати рішення суду у строк протягом десяти робочих днів.

Факт отримання зазначеної постанови позивачем не заперечується.

22 березня 2019 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у Київській області Титовим С.І. винесено постанову ВП № 58681905 про стягнення з Білоцерківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області виконавчого збору у сумі 16 692,00 грн.

14 травня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Департаменту державної виконавчої служби України із заявою, в якій зазначила, що станом на 13 травня 2019 року боржник Білоцерківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області рішення Київського окружного адміністративного суду не виконав.

06 червня 2019 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у Київській області Качановим М.О. винесено постанову ВП № 58681905 про накладення штрафу на Білоцерківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області в сумі 5 100,00 грн., за невиконання рішення суду.

20 червня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Департаменту державної виконавчої служби України із заявою, в якій зазначила, що Білоцерківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області рішення Київського окружного адміністративного суду до теперішнього часу не виконало.

25 червня 2019 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у Київській області Качановим М.О. винесено постанову ВП № 58681905 про накладення штрафу на Білоцерківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області в сумі 10 200,00 грн., за невиконання рішення суду.

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у Київській області Качанова М.О. ВП № 58681905 закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 810/4324/18 про зобов`язання Білоцерківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію державного службовця з дати звернення - 20 липня 2018 року. Зі змісту даної постанови вбачається, що боржником рішення суду в термін, визначений ч. 6 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» не виконано. Штраф накладений на боржника постановою від 06 червня 2019 року не сплачено.

15 липня 2019 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у Київській області Качановим М.О. направлено до Білоцерківського ВП ГУНП у Київській області подання (повідомлення) про вчинення кримінального правопорушення Білоцерківським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Київської області.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначено Законом України від 02.06.2016 №1404-VIII «Про виконавче провадження» (в редакції, яка була чинною на момент прийняття спірних постанов).

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 (далі - Закон № 1404-VIII) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У відповідності до п.1 ч.1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у ст. 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Порядок виконання рішень немайнового характеру передбачений розділом VIII Закону №1404-VIII.

Відповідно до статті 63 Закону №1404-VIII, за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.

Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.

Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.

У разі повторного невиконання без поважних причин боржником рішення, якщо таке рішення може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та вживає заходів примусового виконання рішення, передбачених цим Законом.

У разі невиконання боржником рішення, яке не може бути виконано без участі боржника, виконавець надсилає до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 27 цього ж Закону виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи. Виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Відповідно до постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 21.05.2012 № 5 «Про внесення змін до постанови Пленуму ВАСУ від 13.12.2010 № 3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби» виконавчий збір - це санкція відповідальності майнового характеру, що накладається на боржника за невиконання рішення у строк, встановлений для його самостійного виконання. Для застосування виконавчого збору виконавець приймає постанову, яка, у разі її невиконання самостійно, виконується примусово в установленому Законом України «Про виконавче провадження» порядку.

Добровільне виконання боржником судового рішення є підставою для звільнення його від сплати виконавчого збору та інших витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій.

Разом з тим, суд звертає увагу, що невиконання боржником у встановлений строк рішення суду в добровільному порядку є підставою для примусового виконання такого рішення, що, в свою чергу, тягне за собою застосування специфічних санкцій майнового характеру, а саме - стягнення виконавчого збору та інших витрат виконавчого провадження.

При цьому Закон не ставить можливість застосування таких санкцій у залежність від фактичного вчинення державним виконавцем дій, спрямованих на примусове виконання рішення суду.

Суд зазначає, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку вчиняє державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання виконавчого документа боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання сплатити заборгованість або виконати вимоги самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.

Спірні відносини виникли з приводу примусового виконання рішення Київського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2018 щодо зобов`язання Білоцерківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію державного службовця з дати звернення - 20 липня 2018 року.

Як на підставу для задоволення позовних вимог позивач посилається на виконання судового рішення в добровільному порядку, що є правовою підставою для звільнення його від сплати виконавчого збору.

Так, з наданих сторонами до суду доказів вбачається, що рішенням Київського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2018 року зобов`язано Білоцерківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Київської області перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію державного службовця з дати звернення - 20 липня 2018 року.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2018 року вищевказане рішення Київського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2018 року залишено без змін.

Відповідно до ч. 2 ст. 255 КАС України у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Отже, рішення у справі на підставі якого було відкрито виконавче провадження № 58681905 набрало законної сили 20 грудня 2018 року.

Згідно долучених позивачем до матеріалів справи доказів, а саме протоколу призначення пенсії Білоцерківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області від 16 січня 2019 року, ОСОБА_1 починаючи з 20 липня 2018 року переведено на інший вид пенсійного забезпечення. Так, як вбачається з вказаного протоколу, в графі вид пенсії зазначено - пенсія за віком, в графі умови призначення - ЗУ «Про державну службу». Тобто, ОСОБА_1 було переведено з пенсії за віком на пенсію передбачену ЗУ «Про державну службу» (а.с.6).

Отже, матеріалами справи підтверджується факт добровільного виконання позивачем рішення суду по справі № 810/4324/18 - 16 січня 2019 року, тобто до відкриття виконавчого провадження.

Разом з тим, положеннями закону, а саме ч. 4 ст. 27 ЗУ «Про виконавче провадження» визначено, що одночасно з відкриттям виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Тобто, стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання рішення суду. Останнє розпочинається з прийняттям постанови про відкриття виконавчого провадження, у якій, з-поміж іншого, державний виконавець зобов`язаний зазначити суму виконавчого збору, яка належить до стягнення.

Отже, з аналізу вищезазначеного вбачається, що обов`язком держаного виконавця при відкритті виконавчого провадження є вирішення питання щодо стягнення з боржника суми виконавчого збору в розмірі встановленому ст.27 цього Закону.

Стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця при відкритті виконавчого провадження.

Крім того, на момент відкриття виконавчого провадження виконавець не володіє будь-якою інформацією від боржника щодо виконання судового рішення, оскільки вчинення будь-яких дій до відкриття виконавчого провадження Законом №1404-VІІІ не передбачено.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 07.03.2018 по справі №750/7624/17, в якій зазначено, що ч. 3 ст. 27 Закону №1404-VІІІ прямо передбачає обов`язок боржника сплати виконавчого збору при примусовому виконанні рішення, тобто незалежно від провадження державним виконавцем дій, спрямованих на його примусове виконання.

Отже, в даному випадку головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Головного територіального управління юстиції у Київській області приймаючи оскаржувану постанову № 58681905 від 22 березня 2019 року про стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 16 692,00 грн. - діяв правомірно та відповідно до положень вимог закону.

Також суд наголошує на тому, що позивач не надав суду жодних доказів на підтвердження факту направлення на адресу відповідача доказів щодо виконання ним рішення Київського окружного адміністративного суду від 22 жовтня 2018 року у справі № 810/4324/18, а тому за відсутності у відповідача доказів щодо самостійного виконання позивачем судового рішення, дії державного виконавця щодо прийняття постанови про стягнення виконавчого збору є правомірними.

З огляду на встановлені в даній справі обставини, суд дійшов висновку, що на дату відкриття виконавчого провадження у державного виконавця не було законних підстав для того, щоб не вирішувати питання про стягнення виконавчого збору за виконавчим документом.

При цьому, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.

Водночас, ч. 9 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч.1 ст. 39 Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

При цьому, п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Отже, в разі добровільного виконання боржником судового рішення до відкриття виконавчого провадження державний виконавець приймає постанову про закриття виконавчого провадження на підставі п. 9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», в якій зазначає, що виконавчий збір з урахуванням ч. 9 ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» стягненню не підлягає.

Позивачем не надано належних доказів повідомлення органів державної виконавчої служби про добровільне виконання ним судового рішення. У зв`язку з чим, в даному випадку у відповідача були відсутні правові підстави не застосовувати до позивача санкцію відповідальності майнового характеру.

Підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про правомірність винесеної постанови про стягнення виконавчого збору, оскільки відповідач в даному випадку діяв у відповідності до положень Закону №1404-VIII.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно вимог ч. 3 ст. 242 КАС України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Згідно із частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку суду, відповідач, як суб`єкт владних повноважень, покладений на нього обов`язок доказування з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, виконав, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

в и р і ш и в:

У задоволенні адміністративного позову - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складено 25.07.2019.

Суддя Я.В. Горобцова