Справа № 823/1942/18
Суддя: Стеценко С.Г.
Дата ухвалення: 2019-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

22 липня 2019 року

Київ

справа №823/1942/18

адміністративне провадження №К/9901/19541/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Стеценка С.Г.,

суддів: Стрелець Т. Г., Тацій Л. В.,

перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 30.01.2019 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.06.2019 у справі №823/1942/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області (далі - ГУ ПФУ, Ліквідаційна комісія УМВС, відповідачі), в якому просив: визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ щодо не проведення перерахунку позивачу пенсії з 01.04.2012 відповідно до частини третьої статті 51, частини третьої статті 63 Закону України від 09.04.1992 №2262-ХІІ «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон №2262-ХІІ), постанов Кабінету Міністрів України від 13.02.2008 №45 "Про затвердження Порядку проведення перерахунку пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", та внесення змін до постанови КМУ від 17.07.1992 №393", від 07.11.2007 №1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб", від 23.04.2012 №355 "Про збільшення розмірів пенсій, призначених відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" (далі - постанови КМУ №45, №355, №1294 відповідно) та довідки від 03.06.2012 № про розмір грошового забезпечення станом на 01.04.2012 (далі - довідка); зобов`язати ГУ ПФУ відповідно до частини третьої статті 51, частини третьої статті 63 Закону №2262-ХІІ, постанов КМУ №45, №1294, №355 та довідки повести перерахунок пенсії позивачу та здійснити виплату різниці між належною до сплати та фактично виплаченою пенсією, починаючи з 01.04.2012; зобов`язати ГУ ПФУ після здійснення вищезазначеного перерахунку пенсії позивачу за нормами грошового забезпечення, чинними на 01.04.2012 та зазначеними у довідці, виконати вимоги постанови КМУ №355 відповідно до якої провести підвищення до пенсії позивача, призначеної відповідно до Закону №2262-ХІІ, а саме з 01.07.2012 у розмірі 11% пенсій, обчислених відповідно до статей 13, 21, 36 Закону, збільшивши його з 01.09.2012 до 23% та з 01.01.2013 до 35%, виплатити різницю між належною до сплати та фактично виплаченою пенсією, починаючи з 01.07.2012; визнати протиправною бездіяльність ГУ ПФУ, щодо не проведення з 01.01.2016 перерахунку позивачу пенсії на підставі статті 63 Закону №2262-ХІІ, а також довідок про розмір грошового забезпечення позивача, як основного, так додаткового документів, поданого пенсіонером, а також визнати неправомірною відмову пенсійного органу у визнанні за позивачем права на проведення перерахунку пенсії, яка полягає у неприйняття додаткових документів про грошове забезпечення; зобов`язати ГУ ПФУ провести перерахунок позивачу пенсії на підставі статті 63 Закону №2262-ХІІ, а також довідок про розмір грошового забезпечення позивача та виплатити різницю між належною до сплати та фактично виплаченою пенсією, починаючи з 01.01.2016 до моменту здійснення перерахунку та виплачувати таку пенсію в подальшому з урахуванням здійсненого перерахунку; визнати протиправною бездіяльність Ліквідаційної комісії УМВС щодо неврахування окремих додаткових видів грошового забезпечення при нарахуванні пенсії, не виготовлення для перерахунку позивачу нової довідки про розмір грошового забезпечення з урахуванням всіх його складових, передбачених чинним Законодавством на 01.01.2016, за формою згідно з додатком 2 до постанови КМУ №45, з урахуванням змін у грошовому забезпеченні, передбачених постановою КМУ від 11.11.2015 №988 "Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції" (далі - постанова КМУ №988), та не направлення до ГУ ПФУ уточної довідки про розмір грошового забезпечення позивача; зобов`язати Ліквідаційну комісію УМВС виготовити та направити ГУ ПФУ нову довідку про розмір грошового забезпечення позивача з повною реальною інформацією, передбаченою додатком 2 до постанови КМУ №45, з урахуванням змін у грошовому забезпеченні, передбачених постановою КМУ №988, із зазначенням основних і додаткових видів грошового забезпечення в наступних розмірах: посадовий оклад - 3100 гривень; оклад за звання - 2200 гривень; надбавка за вислугу (35%) - 1855 гривень; надбавка за службу в умовах режимних обмежень (15%) - 465 гривень; надбавка за виконання особливо-важливих завдань (50%) - 3755 гривень; надбавка за ОРД (41%) - 1271 гривень; премія (80%) - 9974,80 гривень (далі - спірний перерахунок пенсії).

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 30.01.2019, ухваленим за наслідками розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження і переглянутим в апеляційному порядку постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.06.2019, відмовлено у задоволенні позову.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що підстави для здійснення позивачу спірного перерахунку пенсії відсутні, оскільки така обчислена і виплачується останньому у відповідності з вимогами законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини.

Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями, позивач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і порушення норм процесуального права, просить їх скасувати та задовольнити позов.

При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження за зазначеною касаційною скаргою, суд виходить з такого.

Згідно з матеріалами касаційної скарги предмет спору в даній справі стосується дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень в межах відносин щодо перерахунку позивачу пенсії, призначеної відповідно до Закону №2262-ХІІ.

Тобто, у даному випадку, спір у справі виник щодо оскарження фізичною особою дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо перерахунку пенсійної виплати.

Разом з тим, за змістом пункту 3 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Отже, дана справа в силу приписів пункту 3 статті 12 КАС України віднесена до справ незначної складності.

В свою чергу пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Наведеним конституційним положенням кореспондують стаття 14 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" і стаття 13 КАС України.

Аналіз наведених положень законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, у разі незгоди з ухваленими судовими рішеннями після перегляду таких в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх касаційного оскарження, однак, лише у визначених законом випадках.

Такий підхід правового регулювання, передбачений вказаними вище приписами національного законодавства, повністю узгоджується з правовими позиціями, сформованими Європейським судом з прав людини у справах Levages Prestations Services v. France (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23.10.1996 та Brualla Gomez de la Torre v. Spain (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) 19.12.1997, згідно з якими умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Також, частиною третьою статті 3 КАС України передбачено, що провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Так, згідно з приписами пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Таким чином, судові рішення, ухвалені у справах незначної складності, підлягають касаційному оскарженню виключно у випадках, вичерпний і остаточний перелік яких передбачений підпунктами "а"-"г" пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України.

У касаційній скарзі наявні посилання на те, що дана справа, на думку скаржника, стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а також становить значний суспільний інтерес і має для нього виняткове значення.

Втім, Верховний Суд, оцінивши наведені позивачем аргументи, не знаходить, у даному випадку, наявності обставин, які б могли зумовити касаційне оскарження ухвалених у цій справі судових рішень.

Суд звертає увагу, що вжите законодавцем словосполучення "значний суспільний інтерес" необхідно розуміти як серйозну, обґрунтовану зацікавленість, яка має неабияке виняткове значення для усього суспільства в цілому, певних груп людей, територіальних громад, об`єднань громадян тощо до певної справи в контексті можливого впливу ухваленого у ній судового рішення на права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб. Вказане поняття охоплює ті потреби суспільства або окремих його груп, які пов`язані із збереженням, примноженням, захистом існуючих цінностей девальвація та/або втрата яких мала б значний негативний вплив на розвиток громадянського суспільства. Наявність значного суспільного інтересу може мати місце й тоді, коли предмет спору зачіпає питання загальнодержавного значення, як от визначення і зміни конституційного ладу в Україні, виборчого процесу (референдуму), обороноздатності держави, її суверенітету, найвищих соціальних цінностей, визначених Конституцією України тощо.

Поряд із цим, заявник не навів конкретних фактів наявності значного суспільного інтересу саме до цієї конкретної справи, а лише висловив припущення щодо можливої зацікавленості окремих осіб, яким призначена пенсія на підставі Закону №2262-ХІІ, до предмету цього спору.

Також, з матеріалів касаційної скарги не вбачається наявності дійсно унікального випадку й того, що рішення у даній справі, в контексті індивідуальних ознак даного спору, тягне за собою наслідки, які мають виразну своєрідність, особливості, характерні виключно для особи, яка подає касаційну скаргу.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зважаючи на те, що оскаржувані судові рішення ухвалені у справі, яка процесуальним законом віднесена до категорії справ незначної складності, а з наведених у касаційній скарзі мотивів й доданих до неї матеріалів не вбачається наявності передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України виняткових обставин, у відкритті касаційного провадження у даній справі належить відмовити.

Суд враховує й правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену в ухвалі щодо неприйнятності у справі Азюковська проти України (Azyukovska v. Ukraine) від 09.10.2018 (заява №26293/18), в якій заявником оскаржувалась відмова суду касаційної інстанції у відкритті касаційного провадження у зв`язку з віднесенням справи до категорії справ незначної складності. Так, Суд вказав, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

Керуючись статтями 328, 333, 355, 359 КАС України,

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 30.01.2019 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 05.06.2019 у справі №823/1942/18 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, Ліквідаційної комісії Управління Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя - доповідач С. Г. Стеценко

Судді: Т. Г. Стрелець

Л. В. Тацій