Справа № 465/1669/16-а
Суддя: Багрій Василь Миколайович
Дата ухвалення: 2019-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2019 рокуЛьвів№ 857/5964/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Багрія В. М.,

суддів Курильця А. Р., Старунського Д. М.,

з участю секретаря судового засідання Болюк Н. В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Сільченко О.О.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на ухвалу Франківського районного суду міста Львова від 08 лютого 2019 року про роз`яснення судового рішення (ухвала постановлена у м. Львові судом у складі головуючого судді Ванівського Ю. М.) у справі № 465/1669/16-а за адміністративним позовом ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м. Львова про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м. Львова про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії.

Позивач просив: визнати протиправними дії відповідача щодо відмови в призначенні позивачу пенсії за вислугу років згідно статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ (в редакції Закону від 05.10.1995 № 358/95-ВР з врахуванням Закону України від 12.07.2001 № 2663-III «Про внесення змін до Закону України «Про прокуратуру» (далі - Закон № 2663-III);

скасувати рішення відповідача від 23.02.2016 про відмову у призначенні позивачу пенсії за вислугою років згідно статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789- XII (в редакції Закону від 05.10.1995 № 358/95-ВР з врахуванням Закону України від 12.07.2001 № 2663-III «Про внесення змін до Закону України «Про прокуратуру»);

зобов`язати відповідача провести позивачу обчислення пенсії за вислугою років за останні 24 календарні місяці роботи відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ (в редакції Закону від 05.10.1995 № 358/95-ВР з врахуванням Закону України від 12.07.2001 № 2663-III «Про внесення змін до Закону України «Про прокуратуру») з 17.02.2016, тобто з дати звернення, виходячи з розміру пенсії 90 відсотків від суми щомісячного заробітку.

Постановою Франківського районного суду міста Львова від 27 квітня 2016 року позов задоволено.

Визнано протиправними дії управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м. Львова щодо відмови ОСОБА_2 в призначенні пенсії за вислугу років згідно статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-XII (в редакціях Закону України від 05.10.1995 № 358/95-ВР та Закону України від 12.07.2001 № 2663-ІІІ).

Скасовано рішення Управління Пенсійного фонду України у Франківському районі м. Львова від 23.02.2016 про відмову у призначенні ОСОБА_2 пенсії за вислугою років згідно статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-XII (в редакціях Закону України від 05.10.1995 № 358/95-ВР та Закону України від 12.07.2001 № 2663-ІІІ).

Зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Франківському районі м. Львова провести обчислення ОСОБА_2 пенсії за вислугою років за останні 24 календарні місяці роботи відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-XII (в редакціях Закону України від 05.10.1995 № 358/95-ВР та Закону України від 12.07.2001 № 2663-ІІІ) з 17.02.2016, тобто з дати звернення, виходячи з розміру пенсії 90 відсотків від суми щомісячного заробітку.

17.02.2017 позивачем подано до суду першої інстанції заяву про винесення додаткової постанови з приводу четвертої та п`ятої позовних вимог, викладених ним в заяві про уточнення позовних вимог, яка подана одночасно з заявою про винесення додаткової постанови.

В заяві про уточнення позовних вимог позивач додатково просив: зобов`язати відповідача провести обчислення позивачу пенсії за вислугою років за останні 24 календарні місяці роботи відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-Х1І (в редакції Закону від 05.10.1995 № 358/95-ВР з врахуванням Закону України від 12.07.2001 № 2663-III «Про внесення змін до Закону України «Про прокуратуру») з 17.02.2016 року, тобто з дати звернення, виходячи з розміру пенсії 90 відсотків від суми місячного заробітку без обмежень;

зобов`язати відповідача забезпечити виплату пенсії позивачу за вислугою років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-XII (в редакції Закону від 05.10.1995 № 358/95-ВР з врахуванням Закону України від 12.07.2001 № 2663-III «Про внесення змін до Закону України «Про прокуратуру») з 17.02.2016 року, тобто з дати звернення останнього за такою.

Додатковою постановою Франківського районного суду міста Львова від 21 лютого 2017 року заяву позивача задоволено.

Зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Франківському районі м. Львова провести обчислення пенсії ОСОБА_2 за вислугою років за останні 24 календарні місяці роботи відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-XII з 17.02.2016, тобто з дати звернення, виходячи з розміру пенсії 90 відсотків від суми щомісячного заробітку без обмежень.

Зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Франківському районі м. Львова забезпечити виплату пенсії ОСОБА_2 за вислугою років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-XII (в редакціях Закону України від 05.10.1995 № 358/95-ВР та Закону України від 12.07.2001 № 2663-ІІІ) з 17.02.2016, тобто з дати звернення ОСОБА_2 за такою.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 14.08.2017 апеляційну скаргу Залізничного об`єднаного управління пенсійного фонду України м. Львова залишено без задоволення, а додаткову постанову Франківського районного суду міста Львова від 08.02.2019 у справі № 465/1669/16-а залишено без змін.

Залізничне об`єднане управління пенсійного фонду України міста Львова 30.10.2017 подало до суду першої інстанції заяву про роз`яснення додаткової постанови Франківського районного суду міста Львова від 21 лютого 2017 року, оскільки законодавством не передбачено виплату позивачу пенсії без обмежень.

Ухвалою Франківського районного суду міста Львова від 08.11.2017 вищевказану заяву задоволено.

Роз`яснено додаткову постанову Франківського районного суду м. Львова від 21.02.2017 у справі № 465/1669/16-а в частині здійснення обчислення пенсії без обмежень, а саме: без обмежень розуміти як обчислення пенсії без обмежень граничного розміру пенсії та без обмеження в строці проведення таких.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 10 вересня 2018 року задоволено заяву ОСОБА_2 та замінено сторону у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа, виданого Франківським районним судом міста Львова у справі № 465/1669/16-а, а саме із Залізничного об`єднаного управління пенсійного фонду України міста Львова на Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

5.02.2019 ОСОБА_2 звернувся до Франківського районного суду міста Львова із заявою про роз`яснення додаткової постанови Франківського районного суду міста Львова від 21 лютого 2017 року.

В заяві позивач просив роз`яснити судове рішення таким чином, що зазначене в додатковій постанові суду словосполучення без обмежень стосується обов`язку проводити обчислення і постійну виплату пенсії позивачу в розмірі 90 відсотків від суми обрахованого щомісячного заробітку без обмежень, без застосування норм Законів, які скасовують, обмежують чи звужують конституційні права і свободи позивача в частині отримання пенсії в подальшому, тобто незважаючи на те, що позивач працює і отримує заробітну плату йому слід виплачувати пенсію відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ (в редакції Закону від 05.10.1995 № 358/95-ВР з врахуванням Закону України від 12.07.2001 № 2663-III «Про внесення змін до Закону України «Про прокуратуру). Тобто «без обмежень» заробітку і розміру пенсії стосується як обов`язку відповідача проводити обчислення, так і постійну виплату пенсії позивачу в розмірі 90 відсотків від суми обрахованого щомісячного заробітку.

Ухвалою Франківського районного суду міста Львова від 08 лютого 2019 року заяву ОСОБА_2 про роз`яснення судового рішення від 21 лютого 2017 року у справі № 465/1669/16-а задоволено.

Роз`яснено заявнику, що суд в резолютивній частині постанови від 27.04.2016 та додаткової постанови від 21.02.2017 зобов`язав Головне управління пенсійного фонду України у Львівській області (як правонаступника Управління Пенсійного фонду України в Франківському районі міста Львова) провести обчислення і забезпечити виплату пенсії ОСОБА_2 за вислугою років за останні 24 календарні місяці роботи відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-XII (в редакціях Закону України від 05.10.1995 № 358/95-ВР та Закону України від 12.07.2001 № 2663-ІІІ) з 17.02.2016, тобто з дати звернення ОСОБА_2 за пенсією, виходячи з розміру пенсії 90 відсотків від суми щомісячного заробітку без обмежень заробітку, без обмеження строку, без обмежень граничного розміру пенсії.

Ухвалу суду першої інстанції від 08.02.2019 оскаржило ГУПФ України у Львівській області, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначає, що відповідно до частини 2 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо воно ще не виконано або не закінчився строк, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання. На виконання постанови Франківського районного суду міста Львова від 27.04.2016 управлінням Пенсійного фонду України у Франківському районі міста Львова протоколом № 818268 від 31.10.2016 проведено обчислення пенсії ОСОБА_2 з 17.02.2016 в межах покладених зобов`язань. Розпорядженням від 21.09.2017 управлінням Пенсійного фонду України у Франківському районі міста Львова здійснено перерахунок пенсії ОСОБА_2 в межах зобов`язань, покладених додатковою постановою від 21.02.2017. Отже, обидва судові рішення вже виконані відповідачем, а тому відсутні підстави для їх роз`яснення.

Крім того, апелянт зазначає, що розмір пенсії позивача та порядок її виплати відповідає вимогам чинного законодавства.

Апелянт просить скасувати ухвалу Франківського районного суду міста Львова від 08 лютого 2019 року та ухвалити судове рішення про відмову в задоволенні заяви про роз`яснення додаткової постанови.

ОСОБА_2 подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на повну відповідність оскаржуваної ухвали суду першої інстанції вимогам законодавства, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Вислухавши суддю-доповідача, представника відповідача, яка апеляційну скаргу підтримала, представника позивача, яка просить апеляційну скаргу відхилити, а судове рішення суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 про роз`яснення додаткового судового рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до заяви позивача, з прийнятих судових рішень не зрозуміло, чого саме стосується обов`язок відповідача провести обчислення та забезпечення постійної виплати пенсії без обмежень: чи тільки щодо нарахування, чи і щодо граничного розміру постійної виплати і чи це стосується відсутності обмежень щодо розміру заробітку у позивача чи граничного розміру пенсії.

Апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції та, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, враховує таке.

Судом першої інстанції встановлено, що постанова Франківського районного суду міста Львова від 27 квітня 2016 року та додаткова постанова Франківського районного суду міста Львова від 21 лютого 2017 року набрали законної сили, у зв`язку з чим для примусового їх виконання позивачем 15.08.2018 по справі отримано виконавчий лист.

05.02.2019 ОСОБА_2 подав заяву про роз`яснення судового рішення, в якій просив суд з метою правильного його виконання роз`яснити додаткову постанову Франківського районного суду міста Львова від 21 лютого 2017 року щодо призначення та виплати пенсії позивачу.

Відповідно до частини 1 статті 254 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), за заявою учасника справи, державного виконавця суд роз`яснює ухвалене ним судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення, шляхом постановлення ухвали.

Роз`яснення судового рішення є за своєю суттю одним із способів усунення його недоліків та зумовлене нечіткістю судового рішення за змістом, коли таке є неясним та незрозумілим як для осіб, стосовно яких воно ухвалене, так і для тих, що будуть здійснювати його виконання.

Ясність судового рішення полягає у логічному, чіткому, переконливому і зрозумілому викладенні його змісту. Вимога логічності, зокрема, передбачає, що текст рішення має відображати причинно-наслідкові зв`язки у межах речення чи всього документу. Зокрема, мотивувальна частина рішення має відповідати його резолютивній частині. Невизначеність судового рішення означає, що таке рішення містить положення, які викликають суперечки щодо його розуміння та під час виконання.

Недотримання цих вимог може ускладнити або взагалі унеможливити виконання рішення суду, а тому роз`ясненню підлягають рішення суду у разі, якщо без такого роз`яснення їх важко виконати, оскільки високою є ймовірність неправильного виконання внаслідок незрозумілості резолютивної частини рішення.

В ухвалі про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суті рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду.

Судовою колегією апеляційного суду встановлено, що додаткова постанова Франківського районного суду міста Львова від 21 лютого 2017 року, зокрема, її резолютивна частина, є чіткою за змістом, ясною та зрозумілою, оскільки не містить положень, стосовно яких можуть виникнути суперечності щодо її розуміння.

Так, постановою від 27 квітня 2016 року (з врахуванням додаткової постанови від 21 лютого 2017 року) суд першої інстанції визнав протиправними дії відповідача щодо відмови в призначенні позивачу пенсії за вислугу років згідно статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ (в редакції Закону від 05.10.1995 № 358/95-ВР з врахуванням Закону України від 12.07.2001 № 2663-III «Про внесення змін до Закону України «Про прокуратуру»); скасував рішення відповідача від 23.02.2016 про відмову у призначенні позивачу пенсії за вислугою років згідно статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789- XII (в редакції Закону від 05.10.1995 № 358/95-ВР з врахуванням Закону України від 12.07.2001 № 2663-III «Про внесення змін до Закону України «Про прокуратуру»); зобов`язав відповідача провести позивачу обчислення пенсії за вислугою років за останні 24 календарні місяці роботи відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-ХІІ (в редакції Закону від 05.10.1995 № 358/95-ВР з врахуванням Закону України від 12.07.2001 № 2663-III «Про внесення змін до Закону України «Про прокуратуру») з 17.02.2016, тобто з дати звернення, виходячи з розміру пенсії 90 відсотків від суми щомісячного заробітку без обмежень; зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Франківському районі м. Львова забезпечити виплату пенсії ОСОБА_2 за вислугою років відповідно до статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05.11.1991 № 1789-XII (в редакціях Закону України від 05.10.1995 № 358/95-ВР та Закону України від 12.07.2001 № 2663-ІІІ) з 17.02.2016, тобто з дати звернення ОСОБА_2 за такою.

В ухвалі від 8.02.2019 про роз`яснення додаткової постанови суд першої інстанції задовольнив вимоги ОСОБА_2 в точній відповідності з їх формулюванням, викладеним в заяві позивача про прийняття судом додаткової постанови від 17.02.2017, поданої разом з уточненням позовних вимог (а.с. 147, 148 т.1) , що об`єктивно свідчить про те, що позивачу було зрозуміло як зміст вимог, які він ставив перед судом, так і суть рішення суду, яким суд такі вимоги задовольнив. Задоволення таких вимог судом в додатковій постанові не повинно викликати у позивача незрозумілості їх змісту та не створює правових підстав для роз`яснення додаткової постанови суду.

Крім того, додаткова постанова суду першої інстанції була вже роз`яснена ухвалою суду від 8.11.2017 за заявою органу Пенсійного фонду.

Отже, додаткова постанова Франківського районного суду міста Львова від 21 лютого 2017 року роз`яснення не потребує, а наведені позивачем обставини не можуть бути підставами для роз`яснення судового рішення в порядку статті 254 КАС України.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та відповідно до пункту 4 частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції та ухвалення постанови про відмову у задоволенні заяви про роз`яснення судового рішення, з наведених вище підстав.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. 308, ст. 310, ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 322, ст. 325 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області задовольнити.

Ухвалу Франківського районного суду міста Львова від 08 лютого 2019 року про роз`яснення судового рішення у справі № 465/1669/16-а скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні заяви ОСОБА_2 про роз`яснення судового рішення відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя В. М. Багрій
судді А. Р. Курилець
Д. М. Старунський
Повний текст постанови виготовлений 26.07.2019.