Справа № 826/6238/18
Суддя: Мельничук Володимир Петрович
Дата ухвалення: 2019-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/6238/18 Головуючий у І інстанції - Кармазін О.А.
Суддя-доповідач - Мельничук В.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

Головуючого-судді: Мельничука В.П.

суддів: Лічевецького І.О., Костюк Л.О.,

при секретарі: Андрієнко Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 квітня 2019 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області до Приватного підприємства "Компанія "Інексукрпаркет" про накладення арешту на кошти та інші цінності,-

В С Т А Н О В И Л А:

Головне управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області подало до Окружного адміністративного суду міста Києва адміністративний позов до Приватного підприємства "Компанія "Інексукрпаркет", в якому просило суд накласти арешт на кошти та інші цінності Приватного підприємства «Компанія «Інексукрпаркет» на суму 3 728 337,46 грн., що знаходяться на відкритих рахунках у банках.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що за Відповідачем станом на 02.04.2018 року обліковується заборгованість у розмірі 3 728 337,46 грн., яка на день звернення до суду Відповідачем не погашена. Також, Позивача вказав, що вказана заборгованість виникла по орендній платі з юридичних осіб на суму 3 367 522,21 гри.; по податку на нерухоме майно на суму 1 518,23 гри. та земельного податку з юридичних осіб на суму 359 297,02 грн., що підтверджується рішенням суду від 05.02.2015 року по справі № 826/16084/14, від 17.11.2015 року по справі № 826/16573/15 та від 11.12.2017 року по справі № 826/6763/17, податковою декларацією з податку на нерухоме майно, податковим розрахунком земельного податку.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 квітня 2019 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням, Головне управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити адміністративний позов.

В апеляційній скарзі посилається на порушення судом першої інстанції норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Зокрема, Позивач зазначає, що Відповідач станом на 02.04.2018 року має податковий борг в розмірі 37218 337,46 грн. по орендній платі з юридичних осіб в сумі 3367 522,21 грн.; по податку на нерухоме майно в сумі 1518,23 грн.; по земельному податку з юридичних осіб в сумі 359 297,02 грн. Чернігівська ОДПІ ГУ ДФС у Чернігівській області направлено Відповідачу податкову вимогу № 306-15 від 04.12.2013 року (отримана 06.12.2013 року). Борг у добровільному порядку не сплачено.

Згідно реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно відомості про зареєстровані права власності за Відповідачем на нерухоме майно відсутні.

Відповідачем не подано відзив на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що за Відповідачем рахується заборгованість у розмірі 3 728 337,46 грн., яка виникла по орендній платі з юридичних осіб на суму 3 367 522,21 гри.; по податку на нерухоме майно на суму 1 518,23 гри. та земельного податку з юридичних осіб на суму 359 297,02 грн., що підтверджується довідкою по запиту користувача станом на 02.04.2018 року (том 1 а.с. 7), обліковою карткою ПП «Компанія «Інексукрпаркет» з податку на нерухоме майно (том 1 а.с. 8), обліковою карткою ПП «Компанія «Інексукрпаркет» з податку орендна плата з юридичних осіб (том 1 а.с. 9-10) та обліковою карткою ПП «Компанія «Інексукрпаркет» з земельного податку з юридичних осіб (том 1 а.с. 11-12).

04 грудня 2013 року Позивачем було сформовано податкову вимогу № 306-15, якою Позивачу визначено суму податкового боргу у розмірі 97 650,20 грн.

Вказана вимога була отримана Відповідачем 06.12.2013 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 970 (том 1 а.с. 19).

Між тим, у зв`язку з несплатою Відповідачем вказаних грошових зобов`язань, Позивач звернувся до суду про стягнення з рахунків Приватного підприємства «Компанія «Інексукрпаркет» заборгованості.

Так, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 05 лютого 2015 року № 826/16084/14 позов ДПІ у місті Чернігові Головного управління ДФС у Чернігівській області задоволено та стягнуто з Приватного підприємства «Компанія «Інексукрпаркет» (Чернігівська філія приватного підприємства «Компанія «Інексукрпаркет») податковий борг: по земельному податку з юридичних осіб в сумі 18831,42 грн. та по орендній платі з юридичних осіб в сумі 254 135,60 грн., з рахунків в установах банку.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 17 листопада 2015 року у справі № 826/16573/15 позов ДПІ у місті Чернігові Головного управління ДФС у Чернігівській області задоволено та стягнуто з Приватного підприємства «Компанія «Інексукрпаркет» суму податкового боргу розмірі 892699,58 грн. з наступних податків:

орендної плати з юридичних осіб у розмірі 831943,83 грн. (вісімсот тридцять одна тисяча дев`ятсот сорок три гривні 83 копійки) на р/р 0002, код 18010600, місцевий бюджет, отримувач: УК у м. Чернігові/ м. Чернігів/ 18010600, , банк одержувача: ГУДКСУ у Чернігівській області, МФО 853592;

земельного податку з юридичних осіб у розмірі 60755,75 грн. (шістдесят тисяч сімсот п`ятдесят п`ять гривень 75 копійок) на р/р 0002, код 18010500, місцевий бюджет, отримувач: УК у м. Чернігові/ м. Чернігів/ 18010500, , банк одержувача: ГУДКСУ у Чернігівській області, МФО 853592.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 31 січня 2018 року у справі № 826/16307/17 позов ГУ ДФС у м. Києві задоволено повністю та стягнуто з ПП «Компанія «Інексукрпаркет» податкову заборгованість по орендній платі з юридичних осіб у розмірі 596 555,40 грн.; податкову заборгованість по земельному податку з юридичних осіб у розмірі 95 076,24 грн. та заборгованість з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений юридичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості у розмірі 1012,13 грн. з розрахункових рахунків, які відкритті у банках.

У позовній заяві Позивач зазначає, що у зв`язку з відсутністю у Відповідача майна для погашення суми податкового боргу, податковий орган звернувся до суду з позовом про накладення арешту на кошти та інші цінності Приватного підприємства «Компанія «Інексукрпаркет», що знаходяться в банку.

Відмовляючи у задоволенні адміністративного позову суд першої інстанції виходив з того, що Позивач обрав неналежний спосіб реалізації наданих йому повноважень та покладених на нього функцій через звернення до суду із даним позовом, оскільки за загальним правилом та за обставин взаємовідносин сторін реалізуються у порядку виконання судових рішень.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Так, відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до підпункту 20.1.33 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу України (далі - ПК України) контролюючі органи звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, платника податків, який має податковий борг, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Податковим кодексом України визначено особливий порядок накладення адміністративного арешту на кошти на рахунку платника податків.

Пунктом 89.2 статті 89 ПК України встановлено, що з урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.

У разі якщо балансова вартість майна, на яке поширюється податкова застава, є меншою ніж сума податкового боргу платника податків, право податкової застави поширюється на таке майно.

У разі якщо балансова вартість такого майна не визначена, його опис здійснюється за результатами оцінки, яка проводиться відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

У разі збільшення суми податкового боргу складається акт опису до суми, відповідної сумі податкового боргу платника податків, у порядку, передбаченому цією статтею.

Право податкової застави не поширюється на майно, визначене підпунктом 87.3.7 пункту 87.3 статті 87 цього Кодексу, на іпотечні активи, що належать емітенту та є забезпеченням відповідного випуску іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю, на грошові доходи від цих іпотечних активів до повного виконання емітентом зобов`язань за цим випуском іпотечних сертифікатів з фіксованою дохідністю, а також на склад іпотечного покриття та грошові доходи від нього до повного виконання емітентом зобов`язань за відповідним випуском звичайних іпотечних облігацій.

Майно, на яке поширюється право податкової застави, оформлюється актом опису.

Відповідно до пункту 94.1 статті 94 ПК України, адміністративний арешт майна платника податків (далі - арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом.

Положеннями підпункту 94.6.2 пункту 94.6 статті 94 ПК України передбачено, що арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду.

При цьому, арешт коштів на рахунку платника податків є різновидом адміністративного арешту, який застосовуються виключно на підставі рішення суду (на відміну від адміністративного арешту іншого майна, який здійснюється за рішенням керівника податкового органу). Разом з тим, підстави його застосування, що визначені пунктом 94.2 статті 94 Податкового Кодексу України, є загальними як для керівника податкового органу, так і для суду.

Так, згідно з пунктом 94.2. статті 94 ПК України арешт майна може бути застосовано, якщо з`ясовується одна з таких обставин:

платник податків порушує правила відчуження майна, що перебуває у податковій заставі;

фізична особа, яка має податковий борг, виїжджає за кордон;

платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу;

відсутні дозволи (ліцензії) на здійснення господарської діяльності, а також у разі відсутності реєстраторів розрахункових операцій, зареєстрованих у встановленому законодавством порядку, крім випадків, визначених законодавством;

відсутня реєстрація особи як платника податків у контролюючому органі, якщо така реєстрація є обов`язковою відповідно до цього Кодексу, або коли платник податків, що отримав податкове повідомлення або має податковий борг, вчиняє дії з переведення майна за межі України, його приховування або передачі іншим особам;

платник податків відмовляється від проведення перевірки стану збереження майна, яке перебуває у податковій заставі;

платник податків не допускає податкового керуючого до складення акта опису майна, яке передається в податкову заставу;

платник податків (його посадові особи або особи, які здійснюють готівкові розрахунки та/або провадять діяльність, що підлягає ліцензуванню) відмовляється від проведення відповідно до вимог цього Кодексу інвентаризації основних засобів, товарно-матеріальних цінностей, коштів (зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, готівки).

З вказаних норм законодавства вбачається, що адміністративний арешт застосовується за наявності однієї із наведених вище обставин.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 30 січня 2018 року по справі № К/9901/465/18 за умови відсутності майна, за рахунок якого можливо погашення податкового боргу, встановлена п.п. 20.1.17. п. 20.1. ст. 20 ПК України норма надає право податковому органу звертатися до суду з позовом про накладення арешту на кошти платника податків. Проте, реалізація цього права можлива лише за умови дотримання підстав, встановлених п. 94.2. ст. 94 ПК України.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що Позивачем не надано доказів наявності з перелічених пунктом 94.2. статті 94 ПК України умов, за настання яких суд може прийняти рішення про накладення арешту коштів відповідача, а також наявності підстав, що надають позивачу право на звернення до суду із зазначеним позовом.

Також, колегія суддів звертає увагу, що наявність у Відповідача податкового боргу не є безумовною підставою для застосування адміністративного арешту коштів на рахунку. Адміністративний арешт не є виключним та єдиним способом погашення податкового боргу, винятковість адміністративного арешту коштів законодавець чітко пов`язує із обставинами, визначеними п. 94.2. ст. 94 ПК України, що виникли між платником податків та податковим органом.

Разом з тим, з матеріалів справи встановлено, що податковий борг по орендній платі з юридичних осіб в сумі 3367522,21 грн., податковий борг по земельному податку з юридичних осіб в сумі 359297,02 грн., а також податковий борг по податку па нерухоме майно в сумі 1518,23 грн. підтверджується постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 лютого 2015 року по справі № 826/16084/14; постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 листопада 2015 року по справі № 826/16573/15 та постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 грудня 2017 року по справі № 826/6763/17.

Тобто, Позивачем вже реалізовано у судовому порядку право контролюючого органу на стягнення з відповідача податкового боргу по орендній платі з юридичних осіб на суму 3 367 522,21 грн., по податку на нерухоме майно на суму 1 518,23 грн. та земельного податку з юридичних осіб на суму 359 297,02 грн.

Вказаними вище рішеннями суду стягнуто заборгованість саме з банківських рахунків відповідача, що виключає можливість звернення податкового органу до суду з даним позовом про накладення арешту на кошти Приватного підприємства «Компанія «Інексукрпаркет» на суму 3 728 337,46 грн. що знаходяться на таких відкритих рахунках у банках.

Окрім цього, як вірно встановлено судом першої інстанції, забезпечення виконання судових рішень здійснюється державними виконавцями, у т.ч. шляхом накладення арешту на кошти чи майно у встановлених випадках.

Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про відмову у задоволенні позову, оскільки Позивачем не доведені обставини, визначені п. 94.2. ст. 94 ПК України, а наявність у Відповідача податкового боргу не є безумовною підставою для застосування адміністративного арешту коштів на рахунку.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши доводи Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства України, колегія суддів вважає, що судове рішення постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Чернігівській області залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 квітня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: В.П. Мельничук

Судді: І.О. Лічевецький

Л.О. Костюк

Повний текст складено 22.07.2019 року.