Справа № 420/3606/19
Суддя: Радчук А.А.
Дата ухвалення: 2019-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3606/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2019 року Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Радчука А.А.,

за участю секретаря - Ляшенко Ю.В.,

за участю сторін: позивача - ОСОБА_1

представника відповідачів

ДКСУ та ГУДКСУ в Одеській області - Рибка Ю.Е.

представника відповідача

УДКСУ в Біляївському районі

Одеської області - не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Одеського окружного адміністративного суду справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державної казначейської служби України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6, ), Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області (65023, м. Одеса, вул. Садова, 1-А, ), Управління Державної казначейської служби України у Біляївському районі Одеської області (67600, м. Біляївка, вул. Костіна, 9, код ЄДРПОУ 3793781) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до Державної казначейської служби України Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області Управління Державної казначейської служби України у Біляївському районі Одеської області, в якому просив:

визнати протиправною бездіяльність Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, Управління державної казначейської служби України у Біляївському районі Одеської області в частині невиконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 02.03.2016 року у справі №815/6908/15 про стягнення з Біляївського РВ ГУМВС України в Одеській області на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 17195,40 грн. та в частині стягнення середньої заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць в сумі 4501,88 грн., на яке допущено негайне виконання, і постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19.12.2018 року у справі № 915/863/18, якою стягнуто з Біляївського РВ УМВС України в Одеській області () на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, тобто за період з 03.03.2016 року по 23.07.2018 року, в сумі 87969,60 грн. і за якою допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць у сумі 4501,88 грн., виконавчі документи по якими подані мною на виконання;

зобов`язати Відповідачів вжити необхідних заходів щодо виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 02.03.2016 року у справі №815/6908/15 про стягнення з Біляївського РВ ГУМВС України в Одеській області на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 17195,40 грн., та в частині стягнення середньої заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць в сумі 4501,88 грн на яке допущено негайне виконання, і постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 19.12,2018 року у справі № 915/863/18, якою стягнуто з Біляївського РВ УМВС України в Одеській області () на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, тобто за період з 03.03.2016 року по 23.07,2018 року, в сумі 87969,60 грн. і за якою допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в сумі 4501,88 грн. та перерахувати мені стягнуті цими постановами суми, на виконання яких подані мною відповідні виконавчі документи;

зобов`язати Державну Казначейську службу України нарахувати за час неперерахування позивачу зазначених сум відповідну компенсацію (3% річних).

В обґрунтування позовної заяви Позивач зазначив, що на виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 02 березня 2016 року по справі №815/6908/15 наказ про звільнення позивача був визнаний протиправним та скасований, а його було поновлено в органах внутрішніх справ ГУ МВС України в Одеській області, стягнуто з Біляївського РВ ГУ МВС України в Одеській області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 17195,40 грн., а в частині стягнення середньої заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць - у сумі 4501,88 грн. - допущено негайне виконання. Позивачу був виданий виконавчий лист, який наданий ГУ ДКСУ в Одеській області для виконання, який в свою чергу направив УДКСУ у Біляївському районі Одеської області, а потім його направив до Державної казначейської служби України для виконання, про що позивача повідомлено листами №16-08/2432-6565 від 28.09.2018 року та № 16-08/606-1797 від 07.03.2019.

Не зважаючи на вищенаведене позивач зазначає, що 04.01.2018 року ГУ МВС України в Одеській області формально поновив на службі, але в той же день знову звільнив зі служби з тих же підстав, які судами усіх інстанцій були визнані протиправними. Наказ про звільнення позивачем знову був оскаржений до Одеського окружного адміністративного суду, в результаті чого рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23.07.2018 року у справі № 915/863/18 позивач знову був поновлений на посаді, допущене негайне виконання рішення суду в даній частині. Однак ГУ МВС України в Одеській області замість негайного виконання рішення суду оскаржив його в апеляційному порядку. Не зважаючи на рішення суду про негайне виконання його в частині поновлення позивача на посаді, ГУ МВС України в Одеській області формально поновив його на посаді 24.09.2018 року, проте наказом від 28.09.2018 року знову незаконно з тих же підстав звільнив зі служби в органах внутрішніх справ з 01.10.2018 року. Позивач знову його оскаржив до Одеського окружного адміністративного суду, в результаті чого рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04 березня 2019 року у справі №420/5579/18 він знову був поновлений на посаді.

19.12.2018 року року П`ятий апеляційний адміністративний суд своєю постановою рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23.07.2018 року у справі № 915/863/18 скасував, та прийняв нову постанову, якою позов задовольнив частково:

визнав протиправним та скасував наказ ГУ МВС України в Одеській області № 2 о/с від 04.01.2018 року в частині звільнення ОСОБА_1 з 06.11.2015 року у запас Збройних сил за п. 64 "г";

поновив ОСОБА_1 на останній займаній посаді з 06 листопада 2015 року;

зобов`язав ГУНП в Одеській області розглянути питання щодо прийняття ОСОБА_1 до лав Національної поліції як такого, що виявив бажання проходити службу в поліції у передбачений Законом України «Про Національну поліцію» строк (тобто до 07.11.2015 року);

стягнув з Біляївського РВ УМВС України в Одеській області () на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, тобто за період з 03.03.2016 року по 23.07.2018 року в сумі 87 969,60 грн.;

допустив негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на останній займаній посаді та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць у сумі 4501,88 грн.

На виконання постанови даного суду позивачу був виданий відповідний виконавчий лист, що своєчасно був наданий для виконання ГУ ДКСУ в Одеській області, який у свою чергу направив його до УДКСУ в Біляївському районі Одеської області, а потім, як зазначає позивач, начебто направив за відсутності можливостей його виконання до Державної казначейської служби України для виконання, про що позивача повідомлено листом № 16-08/606-1797 від 07.03.2019 року.

Позивач зазначає, що перерахування коштів стягувану здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей. Компенсація за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу нараховується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

При цьому позивач звертає увагу на той факт, що суми до стягнення за рішенням суду йому не перераховані (не виплачені), про нарахування компенсації за порушення строку перерахування зазначених сум не повідомлено.

Державна Казначейська служба України про знаходження на виконанні виконавчих листів позивача, у тому числі за яким номером у черзі вони обліковуються, позивачу до цього часу не повідомив. Код доступу до реєстру для отримання мною інформації щодо обліку у Державній Казначейській службі України цих сум та виконавчих листів позивача не повідомлено. Не повідомлено позивачу мені про це й ГУ ДКСУ в Одеській області та УДКСУ в Біляївському районі Одеської області.

З наведених підстав позивач звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 04.02.2019 року прийнято до провадження даний позов та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

11.07.2019 року від представника відповідача Державної казначейської служби України до суду надійшов відзив на позовну заяву в якому Відповідач просив відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування підстав для відмови у задоволенні позову відповідач зазначає, що у зв`язку з набранням чинності 16.10.2013 Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо виконання судових рішень» від 19.09.2013, відповідно до частини 2 пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону про гарантії заборгованість за рішеннями судів, які надійшли до органів Державної казначейської служби України з 16.10.2013 і знаходяться на виконанні за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду, виконавчі листи Одеського окружного адміністративного суду по справах № 815/6908/15, № 815/863/18 підлягають погашенню у другу чергу.

Державна казначейська служба України через необхідність додаткових коштів понад обсяг відповідних бюджетних призначень та на виконання пункту 49 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 (далі - Порядок) подавалися пропозиції до Мінфіну щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України.

Державною казначейською службою України на виконання ч. 2 п. 49 Порядку відкладено безспірне списання коштів державного бюджету до набрання чинності законом про внесення змін до закону про Державний бюджет України.

Крім того відповідач зазначає, що знаходження виконавчих листів Одеського окружного адміністративного суду по справах № 815/6908/15, № 815/863/18 на виконанні в Державній казначейській службі України за рахунок бюджетної програми КПКВК 3504040 не знімає з боржника, а саме Біляївського РВ ГУ МВС України в Одеській області, обов`язку самостійно вживати заходи направлені на погашення заробітної плати ОСОБА_1 .

Здійснення таких заходів боржником прискорить виконання виконавчих листів суду за рахунок коштів, що знаходяться в його розпорядженні.

Перерахування коштів здійснюється на підставі виконавчих документів (рішень суду) у порядку черговості надходження таких документів та у межах суми, передбаченої законом про Державний бюджет України на поточний рік, за рахунок бюджетної програми КПКВК 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою», що відповідає принципу справедливості та забезпечує рівні права стягувачів на одержання присуджених коштів.

Враховуючи бюджетні асигнування на поточний рік, Державною казначейською службою України протягом липня - вересня 2019 року заплановані операції з перерахування коштів відповідно до виконавчих листів (рішень суду), які знаходяться на виконанні за бюджетною програмою КПКВК 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою», котрі зареєстровані в органах Державної казначейської служби України протягом січня-липня 2018 року, по першій черговості заборгованості.

Враховуючи зазначене, після виконання судових рішень, що надійшли раніше та при встановленні Державній казначейській службі України бюджетних асигнувань в обсязі, достатньому для погашення заборгованості за судовими рішеннями та виконавчими документами, які надійшли до органів Державної казначейської служби України після січня-липня 2018 року, у Державної казначейської служби України з`явиться можливість виконання виконавчих листів Одеського окружного адміністративного суду по справах № 815/6908/15, № 815/863/18 за рахунок бюджетної програми КПКВК 3504040.

Відповідач зазначає, що затримка з перерахування коштів позивачу відбувається не через протиправні дії або бездіяльність Державної казначейської служби України, а виключно у зв`язку з обмеженими асигнуваннями, які передбачені в Законі про Державний бюджет України на поточний рік для погашення наявної заборгованості за поданими виконавчими документами (судовими рішеннями) та наявністю сформованої черги, в якій перебуває на виконанні значна кількість виконавчих документів (судових рішень саме 1 черговості заборгованості).

Також відповідач зазначає, що бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, тобто не вчинення дії, яку носій публічної влади зобов`язаний був вчинити. Дії чи бездіяльність можуть мати ознаки оскаржуваності тільки в тому випадку, коли вони мають певне юридичне значення та повинні бути вчинені згідно із вимогами законодавства України стосовно конкретного учасника правовідносин чи певного кола учасників таких правовідносин. Станом на сьогодні Державна казначейська служба України, відповідно до наданих повноважень, вжито всіх передбачених законодавством заходів, спрямованих на виконання виконавчих листів Одеського окружного адміністративного суду по справах № 815/6908/15, № 815/863/18, тому прав та законних інтересів відносно позивача не порушено.

Щодо нарахування компенсації за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду відповідач зазначив, що право на отримання компенсації за довготривале виконання судового рішення відповідно до положень ст. 5 Закону про гарантії, виникає лише після виконання такого судового рішення та при дотриманні умов передбачених п. 50 Порядку 845.

З наведених підстав відповідач просить відмовити в задоволенні позовної заяви.

15.07.2019 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він просив суд звернути увагу на дії Державної казначейської служби України в Одеській області, при зверненні до Біляївського РВ ГУМВС України в Одеській області Державна казначейська служба отримала відповідь за № 43/89 від 15.06.2018 року, а саме: до ліквідаційної комісії Біляївського РВ ГУМВС України в Одеській області надійшла вимога Управління Державної казначейської служби України у Біляївському районі Одеської області від 04.06.2018 року № 02-06-728. А саме повідомлено, що ліквідаційна комісія Біляївського РВ ГУМВС України в Одеській області звернулась листом № 43/88 від 15.06. 2019 року до ліквідаційної комісії ГУМВС України в Одеській області з проханням надати роз`яснення, щодо подальших дій з боку ліквідаційної комісії Біляївського РВ ГУМВС України в Одеській області, стосовно відкритих асигнувань (коштів на рахунку) для виконання судового рішення.

ГУ ДКСУ в Одеській області скористався відповіддю за підписом голови ліквідаційної комісії ОСОБА_2 . При цьому позивач зазначає, що ГУ ДКСУ в Одеській області відомо, що ОСОБА_2 не є тією посадовою особою яка б могла надати відповідь такого значення так як в 2015 році бухгалтерія Біляївського РВ була ліквідована та обов`язки фінансового забезпечення взяв на себе голова ліквідаційної комісії ГУМВС в Одеській області Гейко К.Г. що було встановлено по справі № 815/863/18 саме надання відповідей та дій покладалось на голову ліквідаційної комісії ГУМВС в Одеській області який і є в реєстрі голови ліквідаційної комісії ГУМВС, що було встановлено в судовому засіданні . Саме ГУ ДКСУ в Одеській області на думку позивача ввів його в оману, так як мав домовленість, цим самим не виконав свої обов`язки та навмисно скоїв злочин.

Крім того позивач просить суд звернути увагу на той факт що відповідач надавши відзив повідомляє що враховуючи бюджетні асигнування на поточний рік, Державною казначейською службою України протягом липня - вересня 2019 року заплановані операції з перерахуванням коштів відповідно до виконавчих листів (рішень суду), які знаходяться на виконанні.

Позивач зазначає, що відповідачі, на його думку, вводять в оману суд, а саме в відповіді яка надійшла від Державної казначейської служби України в Одеській області за № 16-13/597 від 02.04.2019 року вказана зовсім інша дата виплат, а саме квітень - травень 2019 року.

Крім того, позивач зазначає, що не існує ніяких черг відносно нього, так як відповідач не надав доказів в якому порядку проводиться розрахунок згідно програми КПКВК-3504040, відповідач не надав доказів за яким номером черги позивач знаходиться в очікуванні.

В судовому засіданні 18.07.2019 року позивач позов підтримав у повному обсязі та просив задовольнити його з підстав, викладених в тексті позовної заяви та відповіді на відзив.

В судовому засіданні 18.07.2019 року представник відповідачів ДКСУ та ГУДКСУ в Одеській області заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених в тексті відзиву.

Дослідивши матеріали адміністративної справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується адміністративний позов та заперечення на нього, судом встановлено наступне.

На виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 02 березня 2016 року по справі №815/6908/15 наказ про звільнення позивача був визнаний протиправним та скасований, а його було поновлено в органах внутрішніх справ ГУ МВС України в Одеській області, стягнуто з Біляївського РВ ГУ МВС України в Одеській області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 17195,40 грн., а в частині стягнення середньої заробітної плати у межах суми стягнення за один місяць - у сумі 4501,88 грн. - допущено негайне виконання.

04.01.2018 року ГУ МВС України в Одеській області поновив позивача на службі, але в той же день знову звільнив зі служби. Наказ про звільнення позивачем знову був оскаржений до Одеського окружного адміністративного суду, в результаті чого рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 23.07.2018 року у справі № 915/863/18 позивач знову був поновлений на посаді, допущене негайне виконання рішення суду в даній частині.

ГУ МВС України в Одеській області поновив позивача на посаді 24.09.2018 року, проте наказом від 28.09.2018 року знову звільнив зі служби в органах внутрішніх справ з 01.10.2018 року. Позивач оскаржив зазначений наказ до Одеського окружного адміністративного суду, в результаті чого рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04 березня 2019 року у справі №420/5579/18 він знову був поновлений на посаді.

19.12.2018 року року П`ятий апеляційний адміністративний суд своєю постановою рішення Одеського окружного адміністративного суду від 23.07.2018 року у справі № 915/863/18 скасував, та прийняв нову постанову, якою позов задовольнив частково:

визнав протиправним та скасував наказ ГУ МВС України в Одеській області № 2 о/с від 04.01.2018 року в частині звільнення ОСОБА_1 з 06.11.2015 року у запас Збройних сил за п. 64 "г";

поновив ОСОБА_1 на останній займаній посаді з 06 листопада 2015 року;

зобов`язав ГУНП в Одеській області розглянути питання щодо прийняття ОСОБА_1 до лав Національної поліції як такого, що виявив бажання проходити службу в поліції у передбачений Законом України «Про Національну поліцію» строк (тобто до 07.11.2015 року);

стягнув з Біляївського РВ УМВС України в Одеській області () на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, тобто за період з 03.03.2016 року по 23.07.2018 року в сумі 87 969,60 грн.;

допустив негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на останній займаній посаді та в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць у сумі 4501,88 грн.

На виконання рішень суду по справах № 815/6908/15 та №815/863/18 позивачу були видані виконавчі листи, які на даний момент перебувають на виконанні у Державній казначейській службі України.

На неодноразві звернення позивача щодо виконання рішення суду Державна казначейська служба України направляла позивачу листи, в яких визнається факт необхідності виконання рішення суду у відповідності до п. 33 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевого бюджетів або боржників № 845 від 03.08.2011 р, та зазначено, що перерахування коштів здійснюється на підставі виконавчих документів (рішень суду) у порядку черговості надходження таких документів та у межах суми, передбаченої законом про Державний бюджет України на поточний рік, за рахунок бюджетної програми КПКВК 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою». Також позивача повідомлено, що виконавчі листи Одеського окружного адміністративного суду по справах № 815/6908/15, № 815/863/18 підлягають погашенню у другу чергу та після виконання рішень суду, що надійшли раніше, Державною казначейською службою будуть здійснюватись заходи щодо перерахування коштів позивачу за виконавчими листами.

Гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження», та особливості їх виконання встановлює Закон України від 5 червня 2012 року № 4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (далі - Закон № 4901-VI).

Згідно з частиною першою статті 2 Закону № 4901-VI, держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, зокрема, державний орган.

Відповідно до частини першої статті 3 Закону № 4901-VI, виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Частиною четвертою статті 3 Закону Закону № 4901-VI встановлено, що перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей.

Відповідно до пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 4901-VI, заборгованість погашається в такій черговості: у першу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду щодо пенсійних та соціальних виплат, про стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок злочину або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, а також у зв`язку з втратою годувальника; у другу чергу погашається заборгованість за рішеннями суду, пов`язаними з трудовими правовідносинами; у третю чергу погашається заборгованість за всіма іншими рішеннями суду. Бюджетні асигнування на погашення заборгованості визначаються законом про Державний бюджет України на відповідний рік.

Згідно з абзацом 2 пункту 2 Порядку № 845, безспірним списанням є операції з коштами державного та місцевих бюджетів, що здійснюються з метою виконання рішень про стягнення коштів Казначейством та його територіальними органами без згоди (подання) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, боржників, органів місцевого самоврядування та/або державних органів на підставі виконавчих документів.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 845, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

З урахуванням наведеного правового регулювання спірних відносин суд зазначає, що виплата належних позивачеві грошових коштів має здійснюватися у порядку черговості, а також в межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань.

Відповідно до пункту 49 Порядку № 845, у разі коли для здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктами 47 і 50 цього Порядку необхідні додаткові кошти понад обсяг відповідних бюджетних призначень, Казначейство подає протягом 10 днів з дня надходження виконавчих документів Мінфіну пропозиції щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України. Казначейство відкладає безспірне списання коштів державного бюджету та поновлює його з дати набрання чинності законом про внесення змін до закону про Державний бюджет України.

Судом встановлено, що Державна Казначейська служба України вживала заходів з метою належного виконання виконавчих листів за яким стягувачем є позивач (зокрема, неодноразово зверталася з листами до Міністерства фінансів України з проханням врахувати дійсний стан фінансування бюджетної програми забезпечення «Заходи щодо виконання рішень суду» і з урахуванням цих потреб врахувати пропозиції щодо необхідності додаткових коштів на згадану програму), втім невиплата коштів за цими виконавчим документом зумовлена не бездіяльністю відповідача (як суб`єкта владних повноважень), а відсутністю належного асигнування відповідної бюджетної програми, що не належить до компетенції відповідача.

Відповідно до підпункту 6 пункту 5 Порядку 845 під час виконання виконавчих документів органи Державної казначейською служби України мають право відкладати безспірне списання коштів і їх перерахування стягувачам.

На підставі вищенаведеного, суд вважає, що відповідачами здійснено всі необхідні дії для виконання судових рішень, а тому позов в частини визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вжити необхідних заходів щодо виконання рішення є безпідставним та у його задоволенні слід відмовити.

Щодо вимоги про зобов`язання Державну Казначейську службу України нарахувати за час неперерахування позивачу зазначених сум відповідну компенсацію (3% річних) суд зазначає наступне.

Згідно частини першої ст. 5 Закону № 4901-VI у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувану виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Згідно частини четвертої ст. 5 Закону №4901-VI, у разі якщо кошти за рішенням суду не перераховані стягувачу з відповідного рахунка органу державної виконавчої служби протягом десяти днів з дня надходження всіх необхідних для цього документів та відомостей, стягувачу виплачується компенсація в розмірі, встановленому частиною першою цієї статті, за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Відповідно до положень пункту 50 порядку № 845, компенсація виплачується Казначейством на підставі рішення або постанови про виплату компенсації за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів за черговістю надходження таких заяв стягувачів та після погашення заборгованості за рішеннями суду відповідно до пункту 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".

На підставі викладеного суд зазначає, що право на отримання компенсації за довготривале виконання судового рішення відповідно до положень ст. 5 Закону №4901-VIї, виникає лише після виконання такого судового рішення та при дотриманні умов передбачених п. 50 Порядку 845.

З огляду на зазначене, враховуючи що заборгованість за рішеннями суду не погашена, заявлена позивачем вимога про зобов`язання Державну Казначейську службу України нарахувати компенсацію за час неперерахування позивачу сум за рішеннями суду є передчасною, а тому у її задоволенні слід відмовити.

Решта доводів та заперечень висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бендерський проти України» від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.

Згідно з статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Згідно зі ст. 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про те, що у задоволенні адміністративного позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 9, 72, 77, 90, 139, 205, 229, 242-246, 255, 293, 295 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Державної казначейської служби України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6, ), Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області (65023, м. Одеса, вул. Садова, 1-А, ), Управління Державної казначейської служби України у Біляївському районі Одеської області (67600, м. Біляївка, вул. Костіна, 9, код ЄДРПОУ 3793781) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Рішення набирає законної сили в порядку і строки, встановлені ст. 255 КАС України.

Рішення може бути оскаржено в порядку та строки встановлені ст. ст. 293, 295 КАС України.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 23.07.2019 року.

Суддя А.А. Радчук.

.