Справа № 817/569/17
Суддя: Іщук Лариса Петрівна
Дата ухвалення: 2019-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2019 рокуЛьвів№ 857/5483/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Іщук Л. П.,

суддів - Кухтея Р. В., Носа С. П.,

за участю секретаря судового засідання - Кітраль Х. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 29 березня 2019 року, ухвалене головуючим суддею Борискіним С. А. о 15:35 год у м. Рівне, у справі за адміністративним позовом Головного управління ДФС у Рівненській області до ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу,

В С Т А Н О В И В:

21 квітня 2017 року Головне управління ДФС у Рівненській області звернулось в суд з адміністративним позовом до ОСОБА_1 про стягнення з відповідача податкового боргу в сумі 285079,24 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що внаслідок несплати відповідачем узгодженого податкового зобов`язання з орендної плати за земельні ділянки, визначеного контролюючим органом, у відповідача наявний податковий борг у сумі 285079,24 грн, який підлягає стягненню в судовому порядку.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 29 березня 2019 року позов задоволено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову постанову, якою в задоволенні позову відмовити.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті рішення не враховано, що наявність у нього податкового боргу з орендної плати за земельні ділянки не підтверджена належними та допустимими доказами, оскільки надані суду копії документів, зокрема, електронної облікової картки платника податків, не засвідчені в порядку, встановленому чинним законодавством, а відповідач заперечує існування такого боргу.

В судове засідання з розгляду апеляційної скарги учасники справи не прибули, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, а тому відповідно до частини четвертої статті 229, статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційний суд ухвалив розгляд апеляційної скарги здійснити за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши доповідь головуючого судді, проаналізувавши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 06 листопада 2007 року між ОСОБА_1 як орендарем та Рівненською міською радою як орендодавцем укладено договір оренди № 040758800, на підставі якого відповідачу було передано у строкове платне користування земельну ділянку для будівництва та обслуговування виробничо-будівельної бази по АДРЕСА_1 , площею 10339 кв.м строком на 50 років. Розмір річної орендної плати становив 28755,98 грн.

У зв`язку з невиконанням відповідачем умов згаданого вище договору, податковим органом прийнято податкові повідомлення-рішення:

від 20 червня 2014 року № 7337-15, яким визначено відповідачу суму грошових зобов`язань по орендній платі з фізичних осіб у розмірі 74504,18 грн;

від 31 серпня 2015 року № 8545648, яким визначено відповідачу суму грошових зобов`язань по орендній платі з фізичних осіб у розмірі 86549,55 грн;

від 05 липня 2016 року № 2057-1305, яким визначено відповідачу суму грошових зобов`язань по орендній платі з фізичних осіб у розмірі 124025,51 грн.

З метою погашення податкового боргу податковим органом було сформовано та надіслано відповідачу податкову вимогу форми "Ф1" від 19 серпня 2009 року № 1/71 на суму 17027,22 грн, яка отримана ним 25 серпня 2009 року та податкову вимогу форми "Ф2" від 29 серпня 2009 року № 2/463 на суму 17027,22 грн, яка отримана ним 05 листопада 2009 року.

Згідно з розрахунком виникнення податкового боргу за відповідачем рахується податковий борг по донарахованих сумах земельного податку, який виник внаслідок несплати грошових зобов`язань, визначених податковим органом згаданими вище податковими повідомленнями-рішеннями, в загальному розмірі 285079,24 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем у встановлений законодавством строк не сплачено податковий борг в сумі 285079,24 грн, наявність якого підтверджено належними та допустимими доказами.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Статтею 68 Конституції України встановлено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

За положеннями підпункту 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно з підпунктом 20.1.34 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.

Підпунктом 54.3.1 статті 54 Податкового кодексу України визначено, що контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо платник податків не подає в установлені строки податкову (митну) декларацію, а при здійсненні заходів податкового контролю встановлено факти здійснення платником податків діяльності, що призвела до виникнення об`єктів оподаткування, наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу та наявності діючих (у тому числі призупинених) ліцензій на право здійснення діяльності з підакцизною продукцією, яка підлягає ліцензуванню згідно із законодавством.

Згідно з підпунктом 56.1 статті 56 Податкового кодексу України рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.

Підпунктом 56.15 статті 56 Податкового кодексу України передбачено, що скарга, подана із дотриманням строків, визначених пунктом 56.3 цієї статті, зупиняє виконання платником податків грошових зобов`язань, визначених у податковому повідомленні-рішенні (рішенні), на строк від дня подання такої скарги до контролюючого органу до дня закінчення процедури адміністративного оскарження.

Протягом зазначеного строку податкові вимоги з податку, що оскаржується, не надсилаються, а сума грошового зобов`язання, що оскаржується, вважається неузгодженою.

Відповідно до підпункту 56.18 статті 56 Податкового кодексу України при зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.

Таким чином, у разі незгоди з податковим повідомленням-рішенням, яким платнику податків визначено грошове зобов`язання, останній має право оскаржити таке податкове повідомлення-рішення в адміністративному чи судовому порядку. Протягом строку оскарження грошове зобов`язання вважається неузгодженим.

Податок на майно (податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, транспортний податок, плата за землю), платники, порядок сплати, пільги ставки визначені Розділом ХІІ Податкового кодексу України.

Згідно з пунктом 288.1 статті 288 Податкового кодексу України підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, оформлений та зареєстрований відповідно до законодавства.

Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування, які укладають договори оренди землі, повинні до 1 лютого подавати контролюючому органу за місцезнаходженням земельної ділянки переліки орендарів, з якими укладено договори оренди землі на поточний рік, та інформувати відповідний контролюючий орган про укладення нових, внесення змін до існуючих договорів оренди землі та їх розірвання до 1 числа місяця, що настає за місяцем, у якому відбулися зазначені зміни.

Згідно з пунктом 286.5 статті 286 Податкового кодексу України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.

В силу вимог пункту 287.5 статті 287 та пункту 288.7 статті 288 Податкового кодексу України орендна плата фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення.

Відповідно до підпунктів 59.1, 59.5 статті 59 Податкового кодексу України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

У разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).

Згідно з пунктом 87.11 статті 87 Податкового кодексу України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Стягнення податкового боргу за рішенням суду здійснюється державною виконавчою службою відповідно до закону про виконавче провадження.

Пунктом 95.2 статті 95 Податкового кодексу України передбачено, що стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

Аналіз викладених правових норм дає підстави для висновку, що узгоджене грошове зобов`язання не сплачене платником податків у добровільному порядку в строки, визначені законодавством, набуває статусу податкового боргу, з метою стягнення якого контролюючий орган має право звертатись з відповідним позовом до суду.

Як встановлено з матеріалів справи, у зв`язку з непогашенням відповідачем визначених контролюючим органом грошових зобов`язань протягом встановленого строку, позивачем здійснено розрахунок виникнення податкового боргу по донарахованих сумах орендної плати з фізичних осіб без надіслання нової податкової вимоги.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що в силу вимог статті 59 Податкового кодексу України надіслані відповідачу податкові вимоги від 19 серпня 2009 року і від 29 серпня 2009 року на суму на суму 17027,22 грн на момент звернення з даним позовом до суду були чинними, оскільки податковий борг за ними не був погашений в повному обсязі, що підтверджується зворотнім боком облікової картки платника.

Наявність у платника податків суми узгодженого, але не сплаченого у встановлені строки грошового зобов`язання із орендної плати, підтверджується копією договору оренди земельної ділянки, витягами з інтегрованої картки платника, копіями податкових повідомлень-рішень, корінців податкових вимог, розрахунком сум податкового боргу, а відтак апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що в силу положень статті 95 Податкового кодексу України контролюючий орган наділений правом здійснити заходи щодо погашення податкового боргу такого платника шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності.

Також апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що покликання відповідача на відсутність у нього боргу, оскільки позивачем надано суду неналежні та недопустимі докази, так як копії електронної облікової картки платника податків не засвідчені в порядку, встановленому чинним законодавством, є безпідставними, з огляду на те, що роздрукований електронний доказ не ідентичний його "оригіналу", а тому не може вважатись його копією в розумінні частини четвертої статті 94 Кодексу адміністративного судочинства України.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

З огляду на результат апеляційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, відповідно до частини шостої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподіл судових витрат судом не змінюється.

Керуючись статтями 310, 315, 316, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 29 березня 2019 року у справі № 817/569/17 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Л. П. Іщук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос
Повне судове рішення складено 24 липня 2019 року.