Справа № 120/552/19-а
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2019-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/552/19-а

Головуючий у 1-й інстанції: Жданкіна Н.В.

Суддя-доповідач: Курко О. П.

24 липня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Курка О. П.

суддів: Гонтарука В. М. Білої Л.М.

за участю:

секретаря судового засідання: Франчук А.О.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: ОСОБА_2 ,

представника відповідача: Сивого М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 14 травня 2019 року (м. Вінниця) у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного Управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

в лютому 2019 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного Управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 14 травня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору. Так, позивачем зазначено, що відповідач не мав підстав для нарахування штрафу в розмірі 50 % від суми вказаної в податкових накладних, адже на час прийняття податкових накладних максимальний розмір штрафу за несвоєчасну реєстрацію податкової накладної становив 40 % від суми відповідної податкової накладної. Крім того, стороною позивача наголошено на тому, що на час складання оскаржуваного ППР були відсутні податкові накладні, які не були зареєстровані позивачем в установленому порядку.

В судовому засіданні представник позивача та позивач доводи апеляційної скарги підтримали в повному обсязі та просили суд задовольнити її, а рішення суду першої інстанції - скасувати.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив суд залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець, РНОКПП НОМЕР_1 , що підтверджується випискою з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 7).

Також, позивач є платником податку на додану вартість, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію платника ПДВ №52318435 від 11.05.1999 (а.с. 17).

19 грудня 2018 року контролюючим органом проведено камеральну перевірку позивача з питань дотримання строків реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН), за результатами якої складено акт № 41365/02-32-52-06/ від 22 грудня 2018 року (далі - акт перевірки) (а.с. 8-15).

Підстави та порядок проведення такої перевірки позивачем не оскаржуються.

Перевіркою встановлено та в акті перевірки зафіксовано порушення позивачем термінів реєстрації податкових накладних, чим порушено пункт 201.10 статті 201 Податкового кодексу України.

На підставі акту перевірки ГУ ДФС у Вінницькій області винесено податкове повідомлення-рішення від 04 лютого 2019 року № , яким до позивача застосовано штраф у розмірі 126708,46 грн., у тому числі за затримку реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних:

- від 16 до 30 календарних днів на суму ПДВ 17081,85 грн. застосовано штраф у розмірі 20% у сумі 3416,37 грн.;

- від 31 до 60 календарних днів на суму ПДВ 27081,53 грн. застосовано штраф у розмірі 30% у сумі 8124,46 грн.;

- від 61 і більше календарних днів на суму ПДВ 205875,43 грн. застосовано штраф у розмірі 40% у сумі 82350,17 грн.;

- за відсутність реєстрації податкових накладних /розрахунків коригування на суму ПДВ 65634,92 застосовано штраф у розмірі 50% у сумі 32817,46 грн. (а.с. 16).

Не погодившись із вказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач оскаржив його до суду.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що до позивача правомірно застосовано штраф за порушення граничного строку, передбаченого статтею 201-1 Податкового кодексу України.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 201.1. статті 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

За приписами п. 201.4 ст. 201 ПК України податкова накладна може бути складена за щоденними підсумками операцій (якщо податкова накладна не була складена на ці операції) у разі:

- здійснення постачання товарів/послуг за готівку кінцевому споживачеві (який не є платником податку), розрахунки за які проводяться через касу / реєстратори розрахункових операцій або через банківську установу чи платіжний пристрій (безпосередньо на поточний рахунок постачальника);

- виписки транспортних квитків, готельних рахунків або рахунків, які виставляються платнику податку за послуги зв`язку, інші послуги, вартість яких визначається за показниками приладів обліку, що містять загальну суму платежу, суму податку та податковий номер постачальника (продавця), крім тих, форма яких встановлена міжнародними стандартами;

- надання платнику податку касових чеків, що містять суму поставлених товарів/послуг, загальну суму нарахованого податку (з визначенням фіскального та податкового номерів постачальника).

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в ЄРПН та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в ЄРПН платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у ЄРПН повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:

- для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;

- для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені;

- для розрахунків коригування, складених постачальником товарів/послуг до податкової накладної, що складена на отримувача - платника податку, в яких передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, - протягом 15 календарних днів з дня отримання такого розрахунку коригування до податкової накладної отримувачем (покупцем) (ч. 14 ст. 207 ПК України).

Пунктом 120-1.1 статті 120-1 ПК України, в редакції чинній на час прийняття оскаржуваного ППР, встановлено, що Порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі:

10 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації до 15 календарних днів;

20 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 16 до 30 календарних днів;

30 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 31 до 60 календарних днів;

40 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 61 до 365 календарних днів;

50 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації на 366 і більше календарних днів.

Як вбачається з матеріалів справи сторонами не заперечується той факт, що видані позивачем податкові накладні не надавались отримувачам (покупцям).

Надаючи правову оцінку твердженням представника позивача стосовно протиправності застосування до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 штрафу в розмірі 50 % з підстав відсутності реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування, судова колегія зазначає наступне.

Згідно зі статтею 58 Податкового кодексу України, у разі коли сума грошового зобов`язання платника податків, передбаченого податковим або іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, розраховується контролюючим органом відповідно до статті 54 цього Кодексу (крім декларування товарів, передбаченого для громадян), або у разі коли за результатами перевірки контролюючий орган встановлює факт невідповідності суми бюджетного відшкодування сумі, заявленій у податковій декларації, або зменшує розмір задекларованого від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість, розрахованого платником податків відповідно до розділу V цього Кодексу, такий контролюючий орган надсилає (вручає) платнику податків податкове повідомлення-рішення.

Податкове повідомлення-рішення містить підставу для такого нарахування (зменшення) податкового зобов`язання та/або зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість; посилання на норму цього Кодексу та/або іншого закону, контроль за виконанням якого покладено на контролюючі органи, відповідно до якої був зроблений розрахунок або перерахунок грошових зобов`язань платника податків; суму грошового зобов`язання, що повинен сплатити платник податку; суму зменшеного (збільшеного) бюджетного відшкодування та/або зменшення від`ємного значення результатів господарської діяльності або від`ємного значення суми податку на додану вартість; граничні строки сплати грошового зобов`язання та/або строки виправлення платником податків показників податкової звітності; попередження про наслідки несплати грошового зобов`язання або внесення виправлень до показників податкової звітності в установлений строк; граничні строки, передбачені цим Кодексом для оскарження податкового повідомлення-рішення.

Про необхідність наявності таких обов`язкових реквізитів податкового повідомлення-рішення вказано у постанові Верховного Суду від 25 квітня 2019 року у справі № 820/2650/16.

Судом встановлено, що оскаржуваним податковим повідомлення-рішення позивача притягнуто до відповідальності за відсутність реєстрації податкових накладних у ЄРПН, хоча всі податкові накладні зареєстровані 01 листопада 2018 року. Водночас, в актах перевірки зазначено про порушення строків реєстрації податкових накладних, а не відсутність їх реєстрації.

В оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні в якості підстави накладення штрафу зазначено саме відсутність реєстрації податкових накладних/коригування розрахунків.

Колегія суддів вважає безпідставними висновки суду першої інстанції, що неправильність зазначення підстави прийняття ППР є технічною помилкою. Суд апеляційної інстанції вважає, що підстава нарахування податкового зобов`язання є обов`язковим реквізитом податкового повідомлення-рішення, а отже помилка у підставі винесення ППР є істотним порушенням та є самостійною підставою для скасування такого ППР.

Окрім того, в даному випадку суд першої інстанції фактично сам змінив підстави винесення оскаржуваного ППР, що не відповідає нормам законодавства.

При цьому, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами представника позивача на помилкове застосування відповідачем при визначенні розміру штрафу положень ПК України, які були чинні на час прийняття оскаржуваного ППР.

Суд звертає увагу, що відповідальність за вказане порушення була введена лише 01 січня 2018 року, а податкові накладні зареєстровано 01 листопада 2018 року.

Таким чином, з часу введення такої відповідальності не пройшло 366 днів.

До того ж суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про застосування зворотної дії в часі, що суперечить ст. 58 Конституції України, з огляду на наступне.

Так, згідно ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно рішення Конституційного Суду України № 1/99-рп від 09 лютого 1999 року положення частини першої статті 58 Конституції України про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи).

Відповідно до абз. 2 п. 2 мотивувальної частини цього рішення Конституційний Суд України дав тлумачення, що у частині першій статті 58 Конституції України дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт під час дії якого вони настали або мали місце.

Також, згідно рішення Конституційного Суду України № 1-зп від 13.05.1997 року вбачається, що стаття 58 Конституції України закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є фізичною особою, штраф за порушення строків реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування на 366 і більше днів введений лише з 01 січня 2018 року. А відтак, ОСОБА_1 могла бути притягнута до відповідальності лише у разі відсутності реєстрації податкових накладних до 01 січня 2019 року. Однак, як вже зазначалось вище, реєстрація ППР була здійснена 01 листопада 2018 року.

Таким чином, посилання суду першої інстанції на те, що оскільки порушення ОСОБА_1 строків реєстрації податкових накладних мало тривалий характер, то при визначенні позивачу штрафної санкції, яку належить застосувати за допущене порушення, відповідач правомірно користувався нормою ПК України в редакції, чинній на день реєстрації вказаних ППР в ЄРПН, є безпідставними.

Судова колегія вважає, що притягуючи позивача до відповідальності за дії, які були вчинені ним до 01 січня 2018 року, суд першої інстанції всупереч приписам ст. 58 Конституції України поширив дію нормативно-правового акту до правовідносин, які виникли до набуття чинності вказаними нормами закону, а відтак, поширив зворотну дію закону в часі.

Колегія суддів зазначає, що відповідач не позбавлений можливості винести нове податкове повідомлення-рішення з правильним визначенням розміру штрафу.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що позовна вимога про визнання протиправним та скасування податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області від 04 лютого 2019 року № підлягає задоволенню.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернулась до суду першої інстанції з 1 майновою вимогою, ціна позову становить 126708,46 грн. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1267,08 грн та при поданні апеляційної скарги 2881,15 грн. Враховуючи те, що апелянтом при поданні апеляційної скарги переплачено судовий збір у розмірі 980,52 грн, стягненню з відповідача підлягає лише той розмір судового збору, який необхідно було сплатити згідно Закону України "Про судовий збір".

Таким чином, понесені скаржником судові витрати в сумі 3167,71 грн підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 14 травня 2019 року - скасувати.

Прийняти нову постанову. Адміністративний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області від 04 лютого 2019 року №.

Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3167,71 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного Управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 26 липня 2019 року.

Головуючий Курко О. П.

Судді Гонтарук В. М. Біла Л.М.