Справа № 826/13147/17
Суддя: Беспалов Олександр Олександрович
Дата ухвалення: 2019-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Беспалова О. О.
суддів: Костюк Л. О., Парінова А. Б.
за участю секретаря: Присяжної Д. В.

представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача Худякова Н. Б., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу Головного управління ДФС у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 листопада 2018 року (місце ухвалення: місто Київ, час ухвалення: не зазначений, дата складання повного тексту: не зазначена) у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

ФОП ОСОБА_2 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління ДФС у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 28.04.2017 р. № 2.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 листопада 2018 року позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги залишити без задоволення, вважаючи, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що позивач не використовує земельну ділянку у своїй господарській діяльності, а отже висновки суду першої інстанції є хибними.

Відзив до Шостого апеляційного адміністративного суду не надходив.

У відповідності до ст. 308 КАС України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила таке.

Як вбачається з матеріалів справи та було вірно встановлено судом першої інстанції, позивачу на праві приватної власності належить 1/2 частина нежилого приміщення загальною площею 146,7 кв. м., що знаходить за адресою: АДРЕСА_1 , що засвідчується наявною у матеріалах справи копією нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу нежилого приміщення від 20.04.2005 р. з реєстраційним написом КП «Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об?єкти нерухомого майна» від 01.06.2005 р.

ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зареєстрована 21.04.2004 р. як фізична особа-підприємець, про що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців був внесено запис за № 0004591.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 за даними Реєстру платників єдиного податку та згідно свідоцтва платника єдиного податку серії НОМЕР_2 є платником єдиного податку другої групи з 1 січня 2012 року, ставка єдиного податку 20 %; місця провадження господарської діяльності, в тому числі за адресою: м. Київ, просп. Перемоги, 144; за видами господарської діяльності: технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів (код згідно КВЕД 45.20), роздрібна торгівлі деталями та приладдям для автотранспортних засобів (код згідно КВЕД 45.32), роздрібна торгівля косметичними товарами туалетними при належностями в спеціалізованих магазинах (код згідно КВЕД 47.75), надання послуг перукарнями та салонами краси (код згідно КВЕД 96.02), роздрібна торгівля газетами та канцелярськими товарами в спеціалізованих магазинах (код згідно КВЕД 47.62).

28.04.2017 р. Головним управлінням ДФС у м. Києві прийнято податкове повідомлення-рішення № 2, яким позивачу відповідно до п. 286.5 ст. 286 Податкового кодексу України визначено до сплати суму податкового зобов`язання за платежем «земельний податок з фізичних осіб» у сумі 1670, 97 грн.

Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Відповідно до ст. 269 Податкового кодексу України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі.

При цьому, особливості справляння податку суб`єктами господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, встановлюються главою 1 розділу XIV цього Кодексу.

Статтею 270 ПК України визначено, що об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні, та земельні частки (паї), які перебувають у власності.

За змістом п. 286.1 ст. 286 ПК України закріплено, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Згідно п. 287.1 ст. 287 ПК України власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Пунктом 287.6 ст. 287 ПК України встановлено, що при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Відповідно до п. 269.2 ст. 269 ПК України суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, сплачують земельний податок в особливому порядку, передбаченому главою 1 розділу XIV цього Кодексу (за спрощеною системою оподаткування, обліку та звітності).

За визначенням наведеним у п. 291.2 ст. 291 ПК України спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.

У відповідності до пп. 4 п. 297.1 ст. 297 ПК України платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з таких податків і зборів, зокрема, податку на майно (в частині земельного податку), крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються платниками єдиного податку першої - третьої груп для провадження господарської діяльності та платниками єдиного податку четвертої групи для ведення сільськогосподарського товаровиробництва.

З наведених норм випливає, що умовою несплати земельного податку за зазначеною системою оподаткування є те, що суб`єкт господарювання, який є власником чи користувачем земельної ділянки, використовує цю землю для проведення господарської діяльності. Можливість звільнення від сплати цього податку за інших умов, наприклад, коли окремо надається в найм будівля, її частина чи нежиле приміщення без земельної ділянки, на якій розміщена перелічена нерухомість, не встановлена.

Тобто платником земельного податку є власник земельної ділянки або землекористувач, якими може бути фізична чи юридична особа. Обов`язок сплати цього податку для його платника виникає з моменту набуття (переходу) в установленому законом порядку права власності на земельну ділянку чи права користування нею і триває до моменту припинення (переходу) цього права.

Правове відношення між власністю на земельну ділянку чи користування нею та обов`язком сплати земельного податку не припиняється у разі набуття власником чи користувачем земельної ділянки статусу суб`єкта господарювання та обрання ним виду економічної діяльності і системи оподаткування, які не передбачають використання земельної ділянки в господарській діяльності. Тобто з набуттям ознак (якості) суб`єкта господарювання фізична особа, яка ним стала, не перестає бути власником чи користувачем земельної ділянки і не звільняється від обов`язку сплати земельного податку.

Надання в найм (оренду) нежилого приміщення не означає, що механічно (автоматично) разом з майном наймачу передається й обов`язок сплати податку за земельну ділянку, на якій воно розташоване.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові ВС від 13.06.2019 р. (справа № 820/5042/16).

Колегія суддів зазначає, що спірна адреса є місцем провадження господарської діяльності позивача (салон краси). Натомість, для відсутності обов`язку сплати земельного податку обов`язковою умовою є отримання позивач прибутку від використання земельної ділянки як об`єкта цивільних прав.

Натомість, позивачем існування цієї обставини не доведено, що спростовує висновки суду першої інстанції в цій частині.

В свою чергу, у позовній заяві, чому судом першої інстанції не було надано належної оцінки, зазначалось також про те, що позивач є власником половини нежитлового приміщення, однак відповідачем не проведено розрахунок відповідно до частини земельної ділянки.

В той же час, як свідчать матеріали справи, зокрема витяг з технічної документації № Н-00232/2007 про нормативну грошову оцінку частини земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_3 ), у ньому зазначена площа саме частини земельної ділянки, що становить 31, 68 кв. м., а відтак доводи позивача в цій частині є необґрунтованими.

Таким чином, доводи апеляційної скарги повністю спростовують висновки суду першої інстанції і апеляційним судом приймаються в якості належних.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення не у повній відповідності до норм матеріального та процесуального права, а тому наявні підстави для його часткового скасування.

У відповідності до ст. 139 КАС України питання про розподіл судових витрат вирішенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 139, 229, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у місті Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 листопада 2018 року у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 16 листопада 2018 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Суддя-доповідач О. О. Беспалов
Суддя Л. О. Костюк
Суддя А. Б. Парінов

(Повний текст постанови складено 25.07.2019 р.)