Справа № 580/1046/19
Суддя: Бужак Наталія Петрівна
Дата ухвалення: 2019-07-25 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/1046/19
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Степанюка А.Г.

За участю секретаря: Гайворонського В.М.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 02 травня 2019 року, суддя Бабич А.М., в справі за адміністративним позовом Головного управління ДФС до фізичної особи- підприємця ОСОБА_1 про стягнення коштів,-

У С Т А Н О В И В:

Головне управління ДФС у Черкаській області звернулось до Черкаського окружного адміністративного суду з позовом до ФОП ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу з податку на додану вартість на суму 111 929,97 грн.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 02 травня 2019 року позов задоволено повністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

В матеріалах справи достатньо письмових доказів для вирішення апеляційної скарги, а особиста участь сторін у розгляді справи не обов`язкова.

З огляду на викладене, колегія суддів визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження, оскільки відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, перебуває на обліку як платник податків, має непогашений податковий борг перед бюджетом у розмірі 111 929,97 грн з ПДВ із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг).

18.04.2019 року позивачем подано до суду заяву про зменшення розміру позову та стягнення з відповідача податковий борг в сумі 100 591,97 грн (а.с.41).

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач не сплатив самостійно задекларовані зобов`язання з ПДВ, зокрема:

- за травень 2018 року згідно з декларацією з ПДВ від 20.07.2018 року №, якою самостійно визначив до сплати в бюджет суму 55073 грн.;

- за листопад 2018 року згідно з декларацією з ПДВ від 20.12.2018 року №, якою самостійно визначив до сплати в бюджет суму 8339 грн.;

- за грудень 2018 року згідно з декларацією з ПДВ від 21.01.2019 року №, якою самостійно визначив до сплати в бюджет суму 27938 грн.;

- за січень 2019 року згідно з уточнюючим розрахунком податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок від 21.02.2019 року № на суму 4518 грн.

Як убачається із заяви позивача від 18.04.2019 року після подання адміністративного позову частково позивачем погашено частину податкового боргу відповідно платіжних доручень №114802825 від 29.03.2019 року в сумі 110 грн., №120279291 від 15.04.2019 року на суму 10238 грн.

В якості доказу боргу позивачем надано розрахунок штрафу за порушення термінів реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних ОСОБА_1 та розрахунки штрафних санкцій, витяг з електронної бази даних податкових накладних.

Відповідно до п. 54.1. ст.54 Податкового кодексу України сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою, у разі якщо платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Грошове зобов`язання, яке самостійно визначене платником податків, оскарженню не підлягає (п. 56.11 ст. 56 ПК України).

Абзацом 1 п.57.1 ст. 57 розділу II ПК України встановлено обов`язок платника податків самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пп. 14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання визнається податковим боргом.

Таким чином, несплачені грошові зобов`язання, визначені вказаними деклараціями з ПДВ, є податковим боргом відповідача.

Як встановлено судом першої інстанції позивач на виконання п.75.1 ст.75 ПК України проводив камеральні перевірки своєчасності сплати відповідачем узгоджених податкових зобов`язань:

- від 15.08.2018 року №583/23-00-13-1223/25, на підставі якого прийняв ППР: від 15.08.2018 року №, яким застосував до відповідача штраф за несвоєчасну сплату узгоджених податкових зобов`язань з ПДВ в розмірі 12192,80 грн.; від 15.08.2018 року №, яким застосовано до відповідача штраф за несвоєчасну сплату узгоджених податкових зобов`язань з ПДВ в розмірі 2895,12 грн.;

- від 20.07.2018 року №002896/23-00-13-12/ , на підставі якого прийняв ППР від 20.07.2018 року №, яким застосував до відповідача штраф за порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних з ПДВ в розмірі 27711,62грн.;

- від 19.12.2018 року №000643/23-00-55-13/ , на підставі якого прийняв ППР від 19.12.2018 року №, яким застосував до відповідача штраф за порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних з ПДВ в розмірі 9252,72грн.;

- від 21.09.2018 року №691/23-00-13-1223/25, на підставі якого прийняв ППР від 21.09.2018 року №, яким застосував до відповідача штраф за несвоєчасну сплату узгоджених податкових зобов`язань з ПДВ в розмірі 3240 грн.

Податкові повідомлення-рішення направлені відповідачу рекомендованими листами з повідомленнями про вручення та отримані останнім, що підтверджується засвідченими копіями рекомендованих повідомлень про вручення у матеріалах справи. Доказів їх оскарження до суду першої інстанції та до апеляційної скарги не надано.

Відповідно до п.57.3. ст.57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Таким чином, суд прийшов до вірного висновку про узгодженість визначених ППР податкових зобов`язань.

Станом на час судового розгляду справи вказані зобов`язання згідно з даними зворотного боку облікової картки відповідача сплачені частково.

Відповідачу згідно з підп.129.1.1 п.129.1 ст.129 ПК України на суму заборгованості з ПДВ нарахована пеня в розмірі 4423,90 грн. за період з 03.03.2018 року до 21.02.2019 року.

Відповідно до п. 59.1. ст. 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

12.01.2018 року позивач прийняв податкову вимогу форми «Ф» №713-17 про необхідність сплати податкового боргу за узгодженими зобов`язаннями на суму 7453,75 грн. Вказана вимога отримана відповідачем 25.01.2018 року, але в установленому законом порядку не оскаржена, грошове зобов`язання, визначене нею, не сплачене, а недоїмка до часу вирішення судом цього спору не переривалася.

Згідно з п.59.5 ст.59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.

Стягнення коштів платника податків відповідно до п.95.2 ст.95 ПК України проводиться не раніше ніж через 60 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.

З даних зворотного боку облікової картки суд встановив, що податковий борг відповідача з ПДВ з часу прийняття податкової вимоги та до часу судового розгляду справи не переривався. Отже, погашенню підлягає вся сума заборгованості.

Тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність права у позивача на стягнення з відповідача податкового боргу з ПДВ, що з урахуванням часткової сплати становить 100 591,97 грн.

Оскільки ПДВ належить до загальнодержавних податків відповідно до ст.9 ПК України, його стягнення має відбуватися на користь державного бюджету.

Відповідно до п. 87.11 ст.87 ПК України орган стягнення звертається до суду з позовом про стягнення суми податкового боргу платника податку - фізичної особи. Однак виконання цього здійснюється органами виконавчої служби.

Доводи апеляційної скарги про те, що висновки суду першої інстанції є поспішними і необгрунтованими колегія суддів не приймає до уваги, оскільки апелянтом не долучено до апеляційної скарги докази, які б свідчили про відсутність податкового боргу, або ж про його сплату.

Також безпідставними є доводи апелянта про недоведеність суми податкового боргу у розмірі 100 591,97 грн. На спростування доводів податкового органу відповідачем не надано жодного доказу відсутності такого податкового боргу, у т.ч. не надано доказів оскарження податкових повідомлень-рішень, або ж оскарження розрахунку суми податкового боргу.

При цьому судовою колегією враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Відповідно до ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення Черкаського окружного адміністративного суду міста Києва від 02 травня 2019 року.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що постанова суду є законною і обґрунтованою, ухвалена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для її скасування не має.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Панасенка Руслана Анатолійовича залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду міста Києва від 02 травня 2019 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у строк визначений ст. 329 КАС України.

Суддя-доповідач: Бужак Н.П.

Судді: Костюк Л.О.

Степанюк А.Г.