Справа № 0240/3744/18-а
Суддя: Іваненко Т.В.
Дата ухвалення: 2019-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 0240/3744/18-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Воробйова Інна Анатоліївна

Суддя-доповідач - Іваненко Т.В.

18 липня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Іваненко Т.В.

суддів: Граб Л.С. Сторчака В. Ю. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 21 березня 2019 року (місце ухвалення рішення - м. Вінниця) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного Управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Головного Управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій та пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату єдиного внеску від 13.06.2018 року № .

В обґрунтування позовних вимог вказував, що 14.07.2014 року внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (запис № 3001531). На дату проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності позивачем було в повній мірі внесено до бюджету всі обов`язкові платежі, у тому числі ЕСВ та єдиний податок. Отже, з 14.07.2014 року позивач не вважає себе підприємцем та, відповідно, не є платником єдиного внеску. За інформацією, яка надавалася Томашпільським відділення Крижопільської ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області, у процесі припинення підприємницької діяльності, відсутня будь-яка заборгованість зі сплати єдиного внеску. Однак, 25.09.2015 року позивачем отримано лист від Томашпільського відділення Крижопільської ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області, у якому містилася вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф - 1130-20 від 16.09.2015 року на суму 5071, 80 грн., яка сплачена у серпні 2016 року.

09.02.2018 року позивач отримав рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску від 25.01.2018 року, У даному рішенні, Могилів-Подільське управління ГУ ДФС у Вінницькій області вирішив застосувати до позивача штраф у розмірі 760,78 грн. за період з 15.07.2013 року до 05.08.2016 року та нарахувати пеню у розмірі 3141,32 (0,1 % від суми недоїмки). Вказане рішення у судовому порядку скасовано.

Однак, контролюючим органом 13.06.2018 року знову прийнято рішення, яким нараховано штрафні санкції. Не погоджуючись з даним рішенням позивач звернувся з цим позовом до суду.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 21 березня 2019 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, просить скасувати рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 21 березня 2019 року, ухвалити нову постанову якою задовольнити позовні вимоги.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу позивач зазначив, що він втратив статус фізичної особі-підприємця 14.07.2014 року (дата внесення до єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності), тобто з 14.07.2014 року позивач не є платником єдиного внеску та не мав обов`язку його сплачувати за наступні звітні періоди.

Сторони в судове засідання не з`явились.

У відповідності до вимог ч.1 ст.205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За правилами п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, розгляд справи колегією суддів здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 29.10.2009 року до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців внесено запис про реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .

14.07.2014 року до ЄДРЮОФОПГФ внесено запис про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (запис № 3001531).

13.06.2018 року ГУ ДФС у Вінницькій області прийнято рішення № про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску, яким за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) ЄСВ до ОСОБА_1 застосовано штраф в сумі 417,66 грн та нараховано пеню у розмірі 2971,25 грн.

Не погоджуючись із даним рішенням, ОСОБА_1 неодноразово його оскаржував в адміністративному порядку, однак, не отримавши позитивного для себе результату, звернувся з цим позовом до суду.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, керувався тим, що за наявності несвоєчасно сплаченого під час здійснення підприємницької діяльності боргу, контролюючий орган правомірно застосував санкції, відображені в оскаржуваному рішенні, тому відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення діяв в межах та у спосіб визначений чинним законодавством.

Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд зазначає наступне.

Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" № 2464-VI від 08 липня 2010 року (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон України № 2464-VI) визначає правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4 Закону України № 2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Пунктом 1 частини 2 статті 6 Закону України № 2464-VI встановлено, що платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Згідно частини 5 статті 9 Закону України № 2464-VI сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь).

За правилами пункту 2 частини1 статті 7 Закону України № 2464-VI єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

За приписами частини 8 статті 9 Закону України № 2464-VI платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.

Частиною 12 статті 9 встановлено, що єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.

Процедуру нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) страхувальниками, визначеними Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон), нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості зі сплати страхових коштів органами доходів і зборів визначає Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затверджена Наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року № 449 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 04 травня 2018 року № 469) та Зареєстрована в Міністерстві юстиції України 07 травня 2015 року за № 508/26953 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Інструкція про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування).

За приписами пункту 1 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.

Пунктом 2 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування встановлено, що у разі виявлення органом доходів і зборів своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий орган доходів і зборів обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VІІ цієї Інструкції.

Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена органами доходів і зборів у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.

Згідно з пунктом 3 розділу VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування органи доходів і зборів надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо:

- дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів;

- платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

- платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується (пункт 13 розділу VII Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, частина 16 статті 25 Закону України № 2464-VI).

Підпунктом 2 пункту 2 розділу 7 Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року № 449, в редакції наказу від 04 травня 2018 року № 469 (далі - Інструкція № 449), визначено, що згідно з частиною одинадцятою статті 25 Закону до платників, визначених підпунктами 1 - 4 та 6 пункту 1 розділу II цієї Інструкції, органи доходів і зборів застосовують штрафні санкції в таких розмірах:

- за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску на платників, які допустили зазначене порушення у період до 01 січня 2015 року, накладається штраф у розмірі 10 відсотків своєчасно не сплачених сум.

При цьому складається рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за формою згідно з додатком 12 до цієї Інструкції.

Розрахунок цієї фінансової санкції здійснюється на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів.

При застосуванні штрафів, зазначених у цьому підпункті, приймається одне рішення на всю суму сплаченої (погашеної) недоїмки незалежно від періодів та кількості випадків сплати за зазначені періоди.

Отже, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити внесок у строки і порядку визначеному чинним законодавством, а у разі несплати чи несвоєчасної сплати нараховується пеня та штраф, про що приймається рішення. Прийняття рішення про застосування штрафних санкцій та нарахування пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату (несвоєчасне перерахування) єдиного внеску за формою згідно з додатком 12 до Інструкції № 449, яке є самостійним виконавчим документом, відбувається на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів і не потребує попереднього складення акту перевірки.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до положень підпункту 2 пункту 2 Розділу VII Інструкції передбачений лише розрахунок фінансової санкції, який здійснюється на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів.

Як встановлено судом, у період 2013-2014 роки за позивачем, як фізичною особою - підприємцем рахувалась заборгованість/недоїмка по сплаті ЄСВ, яка відображена в картці платника, зокрема :

- IV квартал 2013 р. - в сумі 1 218,67грн;

- I квартал 2014 р. - в сумі 1267,65 грн;

- II квартал 2014 р. - в сумі 1267,95 грн;

- за липень 2014 р. - в сумі 422,65 грн.

Загальна сума несплаченої недоїмки за вказаний період склала 4177, 22 грн.

ФОП ОСОБА_1 погашено даний борг в сумі 5071, 80 грн лише 05.08.2016 р. Переплата склала 894, 58 грн, яка контролюючим органом скоригована та при проведені розрахунку штрафних санкцій не взята до уваги та не включена до розрахунку.

Як свідчать витяги з карток особового рахунку та розрахунку до оскаржуваного рішення, відповідачем нараховано штраф за IV квартал 2013р., I, II квартал та липень 2014р. (тобто за час, коли позивач був підприємцем) в розмірі 10% на кожну несвоєчасно сплачену недоїмку окремо в загальній сумі 417, 66 грн.

Водночас, контролюючим органом нараховано пеню з розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати за кожний день прострочення платежу, виходячи з наступного розрахунку:

-1218,67 грн (сума несплаченої недоїмки за ІV кв. 2013р., граничний день сплати 20.01.2014р.) х 940 прострочених дні (фактично сплачено 05.08.2016 р.) х 0,1% = 1028, 50 грн;

- 1267,95 грн (сума несплаченої недоїмки на І кв. 2014р., граничний день сплати 22.04.2014р.) х 850 прострочених дні (фактично сплачено 05.08.2016 р.) х 0,1 % = 939, 96 грн;

- 1267,95 грн (сума несплаченої недоїмки на І кв. та липень 2014р., граничний день сплати 14.07.2017 р.) х739 прострочених дні (фактично сплачено 05.08.2016 р.)= 951, 46 грн;

Окрім того, ФОП ОСОБА_1 за III квартал 2013 р. сплатив недоїмку в сумі 1170,93 грн лише 11.10.2013 р., тобто з порушенням строків. Відтак, на дану суму також нараховано пеню в розмірі 51, 32 грн.

Отже, загальна сума нарахованої пені складає 2971,24 грн.

Щодо посилання позивача на те, що з 14.07.2014 року він не перебував на обліку у контролюючих органах, отже звільнений від сплати єдиного соціального внеску - суд не приймає його до уваги та вважає безпідставним, з огляду на таке.

Відповідно до пп. 65.10.3, 65.10.8 п. 65.10 ст. 65 ПК України внесення до Державного реєстру запису про припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця чи незалежної професійної діяльності фізичної особи здійснюється у разі, зокрема, внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця - з дати державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця. Державна реєстрація (реєстрація) припинення підприємницької чи незалежної професійної діяльності фізичної особи або внесення до Державного реєстру запису про припинення такої діяльності фізичною особою не припиняє її зобов`язань, що виникли під час провадження підприємницької чи незалежної професійної діяльності, та не змінює строків, порядків виконання таких зобов`язань та застосування санкцій за їх невиконання.

Таким чином, припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця, внесення до реєстру запису про припинення фізичної особи-підприємця не припиняє зобов`язань, що виникли під час провадження підприємницької чи незалежної професійної діяльності, та не змінює строків, порядків виконання таких зобов`язань та застосування санкцій за їх невиконання.

Крім того, зняття з обліку платників єдиного внеску - фізичних осіб-підприємців, здійснюється контролюючими органами на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, після проведення передбачених законодавством перевірок платників та проведення остаточного розрахунку (абз. 7 частини 1 ст. 5 Закону № 2464).

У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця така фізична особа користується правами, виконує обов`язки та несе відповідальність, що передбачені для платника єдиного внеску, в частині діяльності, яка здійснювалася нею як фізичною особою - підприємцем (частини 4 ст. 6 Закону № 2464).

Колегія суддів погоджується з висновком суду, що реєстрація припинення підприємницької діяльності не припиняє зобов`язань особи щодо сплати боргу, який виник під час здійснення такої та не звільняє від відповідальності за несвоєчасне погашення заборгованості.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Головне Управління Державної фіскальної служби у Вінницькій області приймаючи рішення про застосування штрафних санкцій та пені за несплату (неперерахування) або несвоєчасну сплату єдиного внеску від 13.06.2018 року № , діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 315, статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 21 березня 2019 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 21 березня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 24 липня 2019 року.

Головуючий Іваненко Т.В.

Судді Граб Л.С. Сторчак В. Ю.