Справа № 200/5448/19-а
Суддя: Давиденко Т.В.
Дата ухвалення: 2019-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2019 р. Справа№200/5448/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Суддя Донецького окружного адміністративного суду Давиденко Т.В.

при секретарі судового засідання

за участю представників сторін:

від позивача - Чернишов Ю.В. - посв. № 4904

від відповідача - Голуб М.І. - довір. від 04.03.2019 року № 1041, Бріжахін Ю.Ф. - довір.

від 10.06.2019 року № 1791

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративний позов Фізичної особи-

підприємця ОСОБА_1

до відповідача Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області

про визнання протиправним та скасування наказу, акту перевірки та податкових

повідомлень-рішень,-

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про визнання протиправним та скасування наказу від 12.03.2019 року № 466 про проведення фактичної перевірки, акту про результати фактичної перевірки від 14.03.2019 року та податкових повідомлень-рішень про застосування фінансових санкцій від 04.04.2019 року № та № .

Доводи позовної заяви обґрунтовує тим, що, як вважає позивач, приймаючи наказ про проведення перевірки, складаючи акт перевірки та приймаючи податкові повідомлення- рішення, які оскаржуються, відповідач діяв з перевищенням повноважень та не у спосіб, визначений чинним законодавством.

Зазначає, що наказ про проведення фактичної перевірки не відповідає вимогам ст. 80 Податкового кодексу України, оскільки в наказі не вказані підстави проведення такої перевірки.

Крім того, вказує, що в порушення вимог чинного законодавства представниками відповідача перед початком перевірки, копію наказу про проведення фактичної перевірки платнику податків, його уповноваженому представнику, особі, яка фактично проводила розрахункові операції, під розписку не вручалась.

Вказує на те, що акт, складений на підставі висновків фактичної перевірки, не може бути прийнятий судом, як доказ, оскільки він не відповідає вимогам ст. 69, 79 Податкового кодексу України та з його змісту неможливо зрозуміти, яку інформацію цей акт містить.

Зазначає, що не здійснює підприємницьку діяльність за адресою проведення фактичної перевірки, тому наказ та сам факт перевірки суперечать вимогам діючого законодавства.

Вказує на те, що особа, яка, згідно акту перевірки, здійснювала роздрібну торгівлю алкогольними напоями за адресою фактичної перевірки, не знаходиться з позивачем у трудових відносинах.

Зазначає, що висновки контролюючого органу щодо відсутності у позивача статусу суб`єкта господарювання громадського харчування є безпідставними, оскільки, згідно витягу з реєстру платників податків, позивач має право займатись діяльністю КВЕД 56.10 - діяльність ресторанів, кафе, ресторанів швидкого обслуговування, надання послуг мобільного харчування.

Вказує, що висновки податного органу щодо порушення зберігання, реалізації алкогольних напоїв без марок акцизного податку встановленого зразка є безпідставними, оскільки всі спиртні напої, які знаходились у закладі, який перевірявся, мали марки акцизного податку, та, крім того, спиртні напої, виявлені під час перевірки, були власністю ОСОБА_2 та не належать позивачу.

Зазначає, що висновки податного органу щодо незабезпечення зберігання первинних документів є безпідставними, оскільки позивач не займався господарською діяльністю та тому не мала відповідних документів.

Враховуючи наведене, просить адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказав на її безпідставність та зазначив, що наказ про проведення перевірки, акт перевірки та податкові повідомлення- рішення, які оскаржуються, складені та прийняті в межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством.

Вказує на те, що перевірка проведена на підставі наказу та посвідчень на перевірку, що відповідає вимогам ст. 81 Податкового кодексу України.

Наполягає на тому, що під час перевірки встановлені порушення позивачем вимог чинного законодавства, а саме, ст. 11, ч. 14 ст. 15, ч. 6 ст. 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», п. 22 Постанови КМУ «Про затвердження Правил роздрібної торгівлі алкогольними напоями», Податкового кодексу України, Постанови КМУ «Про порядок повідомлення ДФС територіальним органом про прийняття працівника на роботу», та що зафіксоване в акті перевірки.

Враховуючи наведене, просить в задоволені позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Представник позивача у судовому засіданні доводи адміністративного позову підтримав, надав пояснення, аналогічні викладеним у позові, просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача проти доводів позовної заяви заперечував, з підстав, викладених у відзиві, поси в задоволені адміністративного позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи, доводи позовної заяви, відзиву, заслухавши представників сторін, суд з`ясував наступні обставини справи.

ФОП ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер платника податків - НОМЕР_1 , зареєстрована як фізична особа - підприємець з 10.12.2018 року, основний вид економічної діяльності 47.99 інші види роздрібної торгівлі поза магазинами (а.с. 11).

Згідно витягу з реєстру платників єдиного податку ФОП ОСОБА_1 має право здійснювати господарську діяльність першої та другої груп згідно з КВЕД ДК 009:2010 - інші види роздрібної торгівлі поза магазинами, надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого майна, діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування (а.с. 21).

14.03.2019 року ГУ ДФС у Донецькій області здійснена фактична перевірка з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, - кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить ФОП ОСОБА_1 , за результатами якої складений акт від 14.03.2019 року № б/н (а.с. 19-20).

Перевірка здійснена на підставі наказу ГУ ДФС у Донецькій області «Про проведення фактичної перевірки» від 12.03.2019 року № 466, який виданий на підставі ст. 19-1, ст. 20, ст. 75, п.п. 80.2.5, п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України, Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», направлень на перевірку від 12.03.2019 року № 636 та № 637, копія зазначеного наказу та направлень отримана адміністратором кафе «Елочки» під розпис 14.03.2019 року перед початком здійснення перевірки (а.с. 18).

Наказ від 12.03.2019 року № 466 «Про проведення фактичної перевірки» винесений ГУ ДФС у Донецькій області у зв?язку із зверненням ОСОБА_3 про здійснення продажу алкогольних напоїв та продуктів харчування у кафе «Елочки» без відповідних документів.

Перевірка розпочалась 14.03.2019 року о 14 год. 25 хв. та закінчилась 14.03.2019 року о 17 год. 15 хв.

Під час перевірки податковим органом встановлені порушення ФОП ОСОБА_1 вимог чинного законодавства, а саме:

- ст.11, ч.14 ст.15, ч.6 ст.15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (зі змінами та доповненнями);

- п.22 Постави КМУ від 30.07.1996 року «Про затвердження Правил роздрібної торгівлі алкогольними напоями»;

- п.85.2. ст.85, п.226.11 ст.226 Податкового кодексу України;

- Постанови КМУ від 17.06.2015 року №413 «Про порядок повідомлення ДФС теріторіальним органом про прийняття працівника на роботу».

А саме:

- здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями без наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями (продаж 50,00 грамів коньяку України «ЖАН ЖАК» 40%, 3 зірочки на розлив (у бокал) за ціною 24 грн. 20 коп., що підтверджене накладною від 14.03.2019 року № 7 (а.с. 40);

- на час перевірки у кафе знаходилися на реалізації 121 пляшка алкогольних напоїв на загальну суму 23655 грн. згідно додатку № 2 до акту перевірки, який підписаний особисто ФОП ОСОБА_1 та адміністратором ОСОБА_4 (а.с. 45 - 46);

- зберігання алкогольних напоїв без марок акцизного податку встановленого зразка (на час перевірки за барною стійкою зберігалися алкогольні напої згідно додатку № 1 до акту перевірки у кількості 5 пляшок на суму 621 грн.. - фото алкогольних напоїв без марок акцизного податку додаються до акту) який підписаний особисто ФОП ОСОБА_1 та адміністратором ОСОБА_4 (а.с. 44, 47 - 49);

- здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями на розлив для споживання на місці продажу без наявності статусу суб`єкта господарювання громадського харчування, підприємства ресторанного господарства;

- зафіксований факт допуску ФОП ОСОБА_1 до праці з виконання обов`язків офіціанта-стажера у кафе фізичну особу ОСОБА_5 без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням та без направлення до Слов`янсько - Лиманського управління ГУ ДФС у Донецькій області повідомлення про прийняття працівника на роботу;

- не надання у повному обсязі документів, що були предметом перевірки, а саме не надані накладні на придбання алкогольних напоїв, що були у реалізації на час перевірки.

Акт перевірки підписаний ФОП ОСОБА_1 без заперечень (а.с. 19 - 20).

ФОП ОСОБА_1 надала під час перевірки пояснення, згідно яких касовий апарат, ліцензія на торгівлю алкогольними напоями та документи на підтвердження статусу підприємства ресторанного харчування відсутні (а.с. 39).

На підставі акту перевірки ГУ ДФС у Донецькій області прийняло податкове повідомлення - рішення:

- від 04.04.2019 року № про застосування до ФОП ОСОБА_1 штрафу в сумі 72352 грн. за порушення:

- здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями без наявності ліцензії в сумі 48552 грн.,

- продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці продажу без наявності статусу суб`єкта господарювання громадського харчування в сумі 6800 грн.;

- зберігання, реалізація алкогольних напоїв без марок акцизного податку встановленого зразка в сумі 17000 грн.(а.с. 13-14).

- від 04.04.2019 року № про застосування суми штрафних (фінансових) санкцій в сумі 510 грн. за незабезпечення зберігання первинних документів, протягом установлених статтею 44 Податкового кодексу строків їх зберігання, ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених Податковим кодексом України (а.с. 15-16).

Між сторонами немає розбіжностей щодо обставин справи, встановлених судом, позивач вважає неправомірним висновок податкового органу про порушення ним вимог чинного законодавства, тому просить визнати протиправним та скасувати наказ, акт перевірки та податкові повідомлення-рішення.

Проаналізувавши встановлені обставини справи та норми законодавства України, яке регулює спірні правовідносини, суд вважає позовну заяву такою, що задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку у тому числі органів державної влади. У справах щодо оскарження рішень суди перевіряють чи прийняті вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначає Податковий кодекс України.

Відповідно до п.п. 41.1.1 п.41.1 ст.41 Податкового кодексу України контролюючими органами щодо податків, які справляються до бюджетів та державних цільових фондів, а також стосовно законодавства, контроль за дотриманням якого покладається на органи державної податкової служби, є органи державної податкової служби.

Пунктом 19.1 статті 19 Податкового кодексу України визначені функції контролюючих органів, зокрема, щодо дотримання порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), проведення розрахункових операцій, а також за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, наявністю торгових патентів.

Згідно п.п.20.1.10 п.20.1 ст.20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право здійснювати контроль за додержанням законодавства з питань регулювання обігу готівки (крім банків), порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, торгових патентів, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів.

Таким чином, відповідач у справі - суб`єкт владних повноважень, на якого чинним законодавством покладені владні управлінські функції стосовно контролю у сфері податкових взаємовідносин, порядку проведення готівкових операцій та застосування реєстраторів розрахункових операцій.

Суд вважає неправомірним довід позивача про порушення відповідачем порядку проведення фактичних перевірок, з наступних підстав.

Види перевірок визначені статтею 75 Податкового кодексу України, підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 якої визначено, що фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Згідно п. 80.1 ст. 80 Податкового кодексу України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Відповідно до п.п.80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, у разі отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, нафтопродуктів, палива моторного альтернативного, скрапленого газу.

Умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок регулює стаття 81 Податкового кодексу України, пунктом 81.1 якої встановлено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника та скріплення печаткою контролюючого органу;

службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи та не заперечується позивачем, перевірка здійснена на підставі наказу ГУ ДФС у Донецькій області «Про проведення фактичної перевірки» від 12.03.2019 року № 466, який винесений на підставі повідомлення про порушення норм чинного законодавства та вручений уповноваженому представнику позивача до початку проведення такої перевірки (а.с. 18).

Тобто, наказ на проведення перевірки, який оскаржується, винесений відповідачем в межах повноважень та у спосіб, визначений законами України, тому позовні вимоги в частині скасування такого наказу задоволенню не підлягають.

Згідно п. 86.1 ст. 86 Податкового кодексу України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.

Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, у строки визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов`язаний його підписати.

Акт (довідка) про результати фактичних перевірок, визначених статтею 80 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючих органів, які проводили перевірку, реєструється не пізніше наступного робочого дня після закінчення перевірки. Акт (довідка) про результати зазначених перевірок підписується особою, яка здійснювала розрахункові операції, платником податків та його законними представниками (у разі наявності).

У разі якщо платник податків (його відокремлені підрозділи) здійснює свою діяльність не за основним місцем обліку платника податків, контролюючий орган, який проводив перевірку, не пізніше трьох робочих днів з дня реєстрації акта (довідки) в цьому органі направляє акт (довідку) до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків. Копія акта (довідки) перевірки з відміткою про реєстрацію в журналі реєстрації актів (довідок) перевірок зберігається у контролюючому органі, який проводив перевірку.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, акт про результати перевірки складений 14.03.2017 року та підписаний позивачем без заперечень (а.с. 19 - 20).

Щодо невірного зазначення в акті перевірки найменування кафе « ІНФОРМАЦІЯ_1 », суд вважає, що це технічна помилка, яка не спростовує встановлені під час перевірки порушення.

Враховуючи наведене, суд вважає, що, здійснюючи перевірку позивача, працівники державної фіскальної служби діяли в межах повноважень та у спосіб, визначений чинним законодавством, тому позовні вимоги в частині скасування акту про результати фактичної перевірки задоволенню не підлягають.

Щодо встановлених під час перевірки порушень, суд враховує наступне.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ратифікованим виноградним, спиртом етиловим ратифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України визначає Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів».

Відповідно до ст. 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці дозволяється тільки суб`єктам господарювання громадського харчування та спеціалізованим відділам, що мають статус суб`єктів господарювання громадського харчування, суб`єктів господарювання з універсальним асортиментом товарів.

Згідно пункту 2 Правил роздрібної торгівлі алкогольними напоями затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 30.07.1996 року № 854 роздрібна торгівля алкогольними напоями здійснюється через спеціалізовані підприємства, в тому числі фірмові, спеціалізовані відділи (секції) підприємств з універсальним асортиментом продовольчих товарів, а також заклади ресторанного господарства.

Відповідно п. 22 Правил № 854 продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці здійснюється тільки закладами ресторанного господарства та спеціалізованими відділами підприємств, що мають статус закладів ресторанного господарства, підприємств з універсальним асортиментом товарів.

Згідно п.п. 2.2 та 2.4 розділу ІІ Інструкції щодо заповнення форм державних статистичних спостережень стосовно торгової мережі та мережі ресторанного господарства, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 24.10.2005 № 327, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 8 листопада 2005 року за № 1350/11630, ресторанне господарство це вид економічної діяльності суб`єктів господарювання щодо надання послуг із задоволення потреб споживачів у харчуванні з організацією дозвілля або без нього в закладах (об`єктах) ресторанного господарства. Об`єкт (заклад) ресторанного господарства - місцева одиниця (структурний підрозділ) суб`єкта господарювання, яка розміщується в окремій будівлі або приміщенні, має, як правило, обладнаний столами та стільцями для споживання їжі зал і необхідні виробничі та побутові приміщення в якій здійснюється продаж продукції власного виготовлення і купованих товарів, переважно для споживання на місці.

Основні вимоги щодо роботи суб`єктів господарської діяльності (закладів, підприємств) усіх форм власності, що здійснюють діяльність на території України у сфері ресторанного господарства, затверджені наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України Про затвердження Правил роботи закладів (підприємств) ресторанного господарства від 24.07.2002 № 219, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 серпня 2002 року за № 680/6968.

Згідно пунктів 1.3, 1.5, 1.6 Наказу № 219 заклад ресторанного господарства - організаційно-структурна одиниця у сфері ресторанного господарства, яка здійснює виробничо- торговельну діяльність: виробляє і (або) доготовляє, продає і організовує споживання продукції власного виробництва і закупних товарів, може організовувати дозвілля споживачів. заклади (підприємства) ресторанного господарства поділяються за типами: фабрики-кухні, фабрики- заготівельні, ресторани, бари, кафе, їдальні, закусочні, буфети, магазини кулінарних виробів, кафетерії, а ресторани та бари - також на класи (перший, вищий, люкс). Відкриття закладу (підприємства) ресторанного господарства узгоджується з органами місцевого самоврядування, установами державної санітарно-епідеміологічної служби в установленому законодавством порядку.

Тобто, здійснювати продаж алкогольних напоїв на розлив має право виключно заклад (підприємство) ресторанного господарства або спеціалізований відділ, що має статус підприємства з універсальним асортиментом товарів за умови наявності ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, під час проведення 14.03.2019 фактичної перевірки позивача встановлена відсутність у зазначеного суб`єкта господарювання доказів погодження продажу алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці з органами місцевого самоврядування та установами державної санітарно-епідеміологічної служби, та доказів, що має статус підприємства ресторанного господарства чи підприємства з універсальним асортиментом товарів.

Оскільки заклад харчування кафе «Елочки» не є спеціалізованим закладом у розумінні норм чинного законодавства, що виключає право здійснювати в ньому продаж алкогольних напоїв на розлив для споживання на місці, суд вважає, що податковим органом правомірно застосований до позивача штраф за порушення зазначених норм Закону.

Стосовно порушення позивачем норм ст. 11 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» та ст. 226 Податкового кодексу України щодо торгівлі алкогольними напоями без марки акцизного податку, суд враховує наступне.

Статтею 11 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» встановлена обов`язковість та порядок маркування алкогольних напоїв, які реалізуються в Україні.

Згідно п. 215.1 ст. 215 Податкового кодексу України до підакцизних товарів належать, зокрема, спирт етиловий та інші спиртові дистиляти, алкогольні напої, пиво.

Відповідно до п. 226.1 ст. 226 Податкового кодексу України у разі виробництва на митній території України алкогольних напоїв і тютюнових виробів чи ввезення таких товарів на митну територію України платники податку зобов`язані забезпечити їх маркування марками встановленого зразка у такий спосіб, щоб марка акцизного податку розривалася під час відкупорювання (розкривання) товару.

Згідно п. 226.2 ст. 226 Податкового кодексу України наявність наклеєної в установленому порядку марки акцизного податку встановленого зразка на пляшці (упаковці) алкогольного напою та пачці (упаковці) тютюнового виробу є однією з умов для ввезення на митну територію України і продажу таких товарів споживачам, а також підтвердженням сплати податку та легальності ввезення товарів.

Пунктом 226.6. статті 226 Податкового кодексу України передбачено, що маркуванню підлягають усі алкогольні напої з вмістом спирту етилового понад 8,5 відсотка об`ємних одиниць. Маркування вироблених в Україні алкогольних напоїв із вмістом спирту етилового до 8,5 відсотка об`ємних одиниць не здійснюється.

Відповідно до п. 228.2 ст. 228 Податкового кодексу України контроль за наявністю марок акцизного податку на пляшках (упаковках) алкогольних напоїв і на пачках (упаковках) тютюнових виробів під час їх транспортування, зберігання та продажу, а також у разі ввезення таких товарів на митну територію України здійснюють відповідні контролюючі органи.

Як встановлено судом, зафіксовано в акті перевірки та не заперечується позивачем, на реалізації у магазині, який перевірявся, знаходились алкогольні напої згідно додатку № 1 до акту перевірки у кількості 5 пляшок на суму 621 грн. без марок акцизного податку встановленого зразка.

Враховуючи наведене, суд вважає доведеним факт порушення позивачем норм Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» в цій частині.

Відповідно до п. 17 Постанови Кабінету Міністрів України від 15.06.2006 року № 833 «Про затвердження Порядку провадження торговельної діяльності та правил торговельного обслуговування на ринку споживчих товарів» забороняється продаж товарів, що не мають відповідного маркування, етикетування або інструкції про їх застосування (в установлених випадках), а також належного товарного вигляду, на яких строк придатності не зазначено або зазначено з порушенням вимог нормативних документів, строк придатності яких минув, а також тих, що надійшли без документів, передбачених законодавством, зокрема які засвідчують їх якість та безпеку.

Згідно абз. 16 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі виробництва, зберігання, транспортування, реалізації фальсифікованих алкогольних напоїв чи тютюнових виробів; алкогольних напоїв чи тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразка або з підробленими марками акцизного

податку, або з використанням тари, що не відповідає вимогам, визначеним частиною першою статті 11 цього Закону, - 200 відсотків вартості товару, але не менше 17000 гривень.

Оскільки під час перевірки встановлене порушення суб`єктом господарювання норм ст. 11 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» та ст. 226 Податкового кодексу України щодо торгівлі алкогольними напоями без марки акцизного податку, суд вважає, що відповідач правомірно застосував до позивача штраф на підставі зазначеної норми Закону.

Щодо доводу позивача, що у спірних взаємовідносинах відсутній факт реалізації алкогольних напоїв та що такі напої взагалі не належать позивачу, суд враховує наступне.

За загальними правилами, визначеними Порядком провадження торговельної діяльності та правил торговельного обслуговування на ринку споживчих товарів, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 15.06.2006 року № 833, забороняється зберігання на місці проведення розрахунку (в касі, грошовому ящику, сейфі тощо) готівки, що не належить суб`єкту господарювання, а також особистих речей касира чи інших працівників.

Приписами статті 1 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» визначене поняття - місце проведення розрахунків, а саме, місце проведення розрахунків - місце, де здійснюються розрахунки із покупцем за продані товари (надані послуги) та зберігаються отримані за реалізовані товари (надані послуги) готівкові кошти, а також місце отримання покупцем попередньо оплачених товарів (послуг) із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо.

Оскільки спірні пляшки алкогольних напоїв знаходилась на місці проведення розрахунків, що зафіксовані в акті перевірки, доданому до матеріалів справи, за загальними правилами торгівлі забороняється зберігання на місці проведення розрахунків речей, що не належать суб`єкту господарювання, суд вважає доведеним факт їх реалізації, який підтверджений, також, накладною № 7 (а.с. 40, 44).

Як зазначалось раніше, під час перевірки податковим органом зафіксований факт порушення позивачем вимог ч. 1 ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» в частині здійснення торгівлі алкогольними напоями без наявності відповідної ліцензії.

Згідно ст. 1 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку.

Відповідно до ч. 12 ст. 15 Закону України ст.15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями і тютюновими виробами видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади в містах, районах, районах у містах Києві та Севастополі за місцем торгівлі суб`єкта господарювання терміном на один рік і підлягають обов`язковій реєстрації в органі доходів і зборів, а у сільській місцевості - і в органах місцевого самоврядування за місцем торгівлі суб`єкта господарювання.

Відповідно до ст. 15 ч. 1 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» імпорт, експорт і оптова торгівля алкогольними напоями та тютюновими виробами можуть здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності за наявності ліцензій.

Як встановлено судом, підтверджено матеріалами справи та не заперечується позивачем, у нього відсутня відповідна ліцензія та до уповноважених органів з метою отримання ліцензії позивач не звертався.

Відповідно до абз. 5 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі оптової (включаючи імпорт та експорт) і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій (крім випадків, передбачених цим Законом) - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень.

Порядок застосування фінансових санкцій, передбачених ст.17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 02.06.2003 року № 790 (далі Порядок № 790).

Пунктом 5 Порядку № 790 визначено, що підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій є:

- акт перевірки додержання суб`єктом господарювання встановлених законодавством вимог, обов`язкових для виконання під час здійснення оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, складений органом, що видав ліцензію, у якому зазначається зміст порушення і конкретні порушені норми законодавства;

- результати проведення органом, який видав ліцензію, іншими органами виконавчої влади в межах їх компетенції перевірок суб`єкта господарювання, пов`язаної з виробництвом та обігом спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів;

- матеріали правоохоронних, податкових та інших органів виконавчої влади щодо недотримання суб`єктами господарювання вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про виробництво та обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Оскільки під час перевірки встановлене порушення суб`єктом господарювання норм ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» щодо здійснення торгівлі алкогольними напоями без наявності відповідної ліцензії, суд вважає, що відповідач правомірно застосував до позивача штраф на підставі зазначеної норми Закону.

Відповідно до п. 121.1 ст. 121 Податкового кодексу України незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень.

Як встановлено судом та не заперечується позивачем, під час перевірки у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки, фахівцям відповідача надані не були.

Враховуючи наведене, суд вважає, що відповідач правомірно застосував до позивача штраф в зазначеному розмірі, тому позовні вимоги про скасування податкових повідомлень - рішень задоволенню не підлягають.

Суд не приймає о уваги доводи позивача щодо того, що він не здійснює господарську діяльність у закладі, який перевірявся, а саме, кафе «Елочки» та щодо того, що алкогольні напої йому взагалі не належать з підстав, викладених раніше.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Суд вважає, що відповідачем надані суду належні докази правомірності висновків про порушення позивачем норм чинного законодавства та застосування штрафних санкцій в розумінні зазначеної норми Закону.

У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що податкові повідомлення - рішення винесені правомірно, по факту встановлених порушень та на підставі норм чинного законодавства, платник податків має спростовувати ці доводи, що випливає зі змісту ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.

Суд вважає, що позивачем не надані суду належні докази в підтвердження доводів позовної заяви.

Оскільки під час розгляду справи встановлена правомірність висновків органу владних повноважень про порушення позивачем норм чинного законодавства та застосування штрафних санкцій, суд вважає позовні вимоги такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України питання про перерозподіл судових витрат не розглядається.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, Податковим кодексом України, Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», Кодексом адміністративного судочинства України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області (, юридична адреса: 87526, Донецька обл., м. Маріуполь, вул. 130 Таганрозької дивізії, 114) про визнання протиправним та скасування Наказу №466 від 12.03.2019 року про проведення фактичної перевірки, акту про результати фактичної перевірки від 14.03.2019 року та податкових повідомлень-рішень про застосування фінансових санкцій від 04.04.2019 року № та № - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

У судовому засіданні 17.07.2019 року проголошена вступна та резолютивна частина рішення, повний текст рішення виготовлений 24.07.2019 року.

Суддя Т.В. Давиденко