Справа № 340/1521/19
Суддя: Л.І. Хилько
Дата ухвалення: 2019-07-26 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2019 року м. Кропивницький Справа № 340/1521/19

Кіровоградський окружний адміністративний суд. у складі судді Хилько Л.І., розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до Головного управління Державної фіскальної служби у Кіровоградській області (далі - відповідач) про визнання протиправною та скасування вимоги, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом та просить суд, з урахуванням уточнення позовних вимог (а.с.17), визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 06.11.2018 року №Ф-92092-50 на суму 15819,54 грн..

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що не зареєстрована як фізична особа-підприємець, а тому вона не є страхувальником в розумінні ЗУ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" та не має обов`язку щодо сплати єдиного соціального внеску. Таким чином, вимога про сплату боргу прийнята необґрунтовано та безпідставно. Крім того, винесенням такої вимоги їй спричинено моральну шкоду, яку позивач оцінила в розмірі 30000 грн. та просить стягнути з відповідача.

Представник відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просив суд в задоволені позову відмовити, оскільки позивачка зареєстрована як фізична особа-підприємець, перебуває на податковому обліку як платник податків та за нею рахується податковий борг в сумі 15819,54 грн.. Відтак, на підставі цих даних та згідно чинного законодавства було винесено спірну вимогу (а.с.22-24).

Позивач подала до суду відповідь на відзив, в якій також посилалась на те, що не зареєстрована як фізична особа-підприємець та не є страхувальником в розумінні ЗУ "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (а.с.41-42).

Відповідач заперечення на таку відповідь не подавав.

Згідно ст.ст.262, 263 КАС України дану справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами.

Дослідивши наявні в справі матеріали суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 01.08.2006 р. позивача зареєстровано як фізичну особу-підприємця, про що було здійснено відповідний запис №0000768 та видано свідоцтво №062567 (а.с.66).

На підставі особистої заяви (а.с.64) позивача з 08.08.2006 р. взято на податковий облік (а.с.63).

06.11.2018 р. відповідачем сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-92092-50, згідно до якої позивача зобов`язано сплатити 15819,54 грн. заборгованості зі сплати єдиного внеску (а.с.5).

Не погоджуючись з таким рішенням позивач звернулась до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Правові і організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначено Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 р. № 2464-VI (надалі - Закон №2464-VI).

Згідно до п.2 ч.1 ст.1 Закону №2464-VI єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Облік платників єдиного внеску здійснюється згідно до ст.5 Закону №2464-VI, зокрема відповідно до частини третьої ст. 5 Закону взяття на облік платників єдиного внеску, на яких не поширюється дія Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань", контролюючим органом здійснюється за місцезнаходженням чи місцем проживання у день отримання від них заяви про взяття на облік платника єдиного внеску за формою № 1-ЄСВ згідно з додатком 1 до Порядку обліку платників єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та Положення про реєстр страхувальників затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 116 від 24.11.2014 року.

Пунктом 3 частини 1 статті 1 Закону №2464-VI визначено, що застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок.

Згідно до пункту 4 частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Приписами частини 1 статті 7 Закону №2464-VI встановлено, що єдиний внесок нараховується:

для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску;

для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок (ч.8 ст.9 №2464-VI).

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації юридичних осіб, їхньої символіки (у випадках, передбачених законом), громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб-підприємців регулює Закон України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" від 15.05.2003 р. № 755-IV (далі - Закон № 755-IV).

Згідно п. 4 ст. 1 Закону №755-IV державна реєстрація юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців (далі - державна реєстрація) - офіційне визнання шляхом засвідчення державою факту створення або припинення юридичної особи, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, засвідчення факту наявності відповідного статусу громадського об`єднання, професійної спілки, її організації або об`єднання, політичної партії, організації роботодавців, об`єднань організацій роботодавців та їхньої символіки, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, зміни відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, про юридичну особу та фізичну особу - підприємця, а також проведення інших реєстраційних дій, передбачених цим Законом.

Відомості про юридичну особу, громадське формування, що не має статусу юридичної особи, та фізичну особу - підприємця вносяться до Єдиного державного реєстру на підставі:

1) відповідних заяв про державну реєстрацію;

2) документів, що подаються для проведення інших реєстраційних дій;

3) відомостей, отриманих у результаті інформаційної взаємодії між Єдиним державним реєстром та інформаційними системами державних органів (ч.1 ст.9 Закону № 755-IV).

Так, відповідачем обчислено суми єдиного внеску за 2017 рік (8448 грн.) та три квартали 2018 року (7371,54 грн.) в загальному розмірі 15819,54 грн., про що зазначено у спірній вимогі.

Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що з 08.08.2006 р. за №1881 позивача взято на податковий облік, станом на 05.07.2019 р. перебуває на податковому обліку в Добровеличківській ДПІ Голованівського управління ГУ ДФС у Кіровоградській області як платник податків. Відповідної заяви про припинення підприємницької діяльності до контролюючого органу не подавала. Враховуючи, що позивач не в повній мірі завершила процедуру припинення підприємницької діяльності, контролюючим органом сформовано спірну вимогу.

Позивач подала відповідь на відзив та зазначила, що не є фізичною особою-підприємцем, а тому не є страхувальником та не має обов`язку щодо сплати єдиного внеску.

Сторонами не надано доказів на підтвердження факту позбавлення позивача статусу підприємця.

Однак, судом було здійснено відповідний пошук в Єдиному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомостей стосовно реєстрації позивача як ФОП за критерієм пошуку - "РНОКПП НОМЕР_1 " та " ОСОБА_1 ", однак такі відсутні (а.с.28-29-37).

При цьому, з наявної в матеріалах справи копії довідки державного реєстратора апарату районної державної адміністрації С. Губаренко №1805 від 13.10.2009 р. вбачається, що позивач не зареєстрована як суб`єкт підприємницької діяльності (а.с.7).

Ухвалою від 11.07.2019 р. витребувано від Добровеличківської районної державної адміністрації Кіровоградської області: оригінал для огляду та належним чином засвідчену копію реєстраційної справи фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ); інформацію щодо видання ОСОБА_1 довідки від 13.10.2009 р. №1805 (а.с.43).

Листом від 18.07.2019 р. № 01-34/89/1 суд повідомлено, що реєстраційна справа відсутня, а довідка №1805 від 13.10.2009 р. дійсно видавалась державним реєстратором (а.с.52-53).

Крім того, з метою зібрання додаткових доказів судом направлено запит до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області щодо надання витягу із системи персоніфікованого обліку відомостей по ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) щодо перерахованих страхових внесків та/або єдиного внеску за 2017-2018 рр (або письмову інформацію щодо перерахованих страхових внесків та/або єдиного внеску сплаченого з заробітної плати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за 2017-2018) (а.с.48).

Листом від 19.07.2019 р. №13878/06-03 управлінням були надані індивідуальні відомості з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, з яких встановлено, що з січня 2011р. по травень 2019р. (включно) по ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачувались відповідні суми єдиного соціального внеску з фактичного заробітку/доходу (а.с.56-58).

Таким чином, беручи до уваги вищевказане, а також не подання суду доказів здійснення позивачем підприємницької діяльності та отримання прибутку, суд вважає вимогу про сплату боргу протиправною, та такою, що підлягає скасуванню.

Згідно ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Доказами в адміністративному судочинстві відповідно до ч.1 ст.72 КАС України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Докази суду надають відповідно до ч.3 ст.77 КАС України учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Суд зазначає, що закріплений у ч.1 ст. 9 КАС України принцип змагальності сторін передбачає, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог ч.2 ст.73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відтак, оцінивши згідно ст.90 КАС України докази у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному і об`єктивному дослідженні суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання протиправною і скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 06.11.2018 року №Ф-92092-50 на суму 15819,54 грн..

Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 30000 грн. суд зазначає, що стаття 56 Конституції України передбачає, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною першою статті 22 Цивільного кодексу України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно зі статті 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Разом з тим, судам слід надати оцінку тому, чим саме підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, у чому саме полягає вина заподіювача та інші обставини, що мають значення для вирішення спору в цій частині.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Тобто, для відшкодування шкоди обов`язково необхідна наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

В даному випадку позивачем не було надано суду жодного доказу на підтвердження факту наявності моральної шкоди, ні в чому вона полягає у відповідності до статті 23 ЦК України, ким та в якій мірі вона завдана, наявність причинного зв`язку між протиправними діями та можливим завданням такої шкоди.

За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що в задоволенні даної вимоги слід відмовити.

Керуючись ст.ст.90, 139, 143, 241-246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-92092-50 від 06 листопада 2018 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) з державного бюджету за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Кіровоградській області (код - 39393501) судовий збір у сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп..

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, встановленому ст.255 КАС України та може бути оскаржено до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення за правилами, встановленими ст.ст.293, 295-297 КАС України. Відповідно до підпункту 15.5 п.15 Розділ VII Перехідні положення КАС України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Л.І. Хилько