Справа № 826/11616/17
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.

суддів Костюк Л.О., Лічевецького І.О.

за участю секретаря Такаджі Л.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 лютого 2019 року

у справі №826/11616/17 (розглянутої у порядку спрощеного позовного провадження)

за позовом ОСОБА_1

до відповідача Державної Фіскальної Служби України

та Головного управління ДФС у м. Києві

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Державної фіскальної служби України, Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, в якому просила суд:

- скасувати рішення Державної фіскальної служби України від 07 вересня 2017 року про результати розгляду скарг фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (реєстраційний номер НОМЕР_1 ) від 08 серпня 2017 року, вх. №4749/ФОП від 10 серпня 2017 року, від 09 серпня 2017 року вх.№4747/ФОП від 10 серпня 2017 року, та вх.№4791/ФОП від 11 серпня 2017 року щодо скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 28 липня 2017/ф-20;

- скасувати рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про застосування штрафних (фінансових) санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 28 липня 2017 року №;

- скасувати рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про застосування штрафних (фінансових) санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 28 липня 2017 року №;

- скасувати вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про сплату боргу (недоїмки) від 28 липня 2017 року №Ф-20.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що оскаржувані рішення є протиправними, адже ОСОБА_1 подала повну звітність відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4, пункту 4 частини 2 статті 6, пункту 1 частини 2 статті 7, частини 2 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Крім того, позивач стверджує, що не нараховувала єдиний внесок у період з 01 січня 2016 року по 18 жовтня 2016 року, оскільки не отримувала дохід у вказаний період.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 лютого 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ`єктивність рішення суду, неповне з`ясування всіх обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом норм процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Відповідачами відзиву на апеляційну скаргу подано не було.

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали вимоги та доводи апеляційної скарги та просили скасувати рішення суду першої інстанції та позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом при винесенні рішення норм процесуального та матеріального права та неврахування судом першої інстанції наявних квитанцій про сплату боргу.

Відповідачі у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце апеляційного розгляду справи були належним чином повідомлені, про причини неявки суду не повідомили.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 315, статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове судове рішення у відповідній частині, якщо визнає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального права або порушено норми процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню в частині з ухваленням в цій частині нового рішення з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, у період з 07 липня 2017 року по 13 липня 2017 року на підставі підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75, підпункту 78.1.7 пункту 78.1 статті 78, пункту 82.2 статті 82 Податкового кодексу України, пункту 2 статті 13 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року №2464-VI, наказу від 06 липня 2017 року №4629, виданого Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві проведена документальна позапланова виїзна перевірка фінансово-господарської діяльності самозайнятої особи ОСОБА_1 з питань дотримання платником податків вимог податкового та валютного законодавства за період з 01 січня 2014 року по 03 жовтня 2016 року, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 06 березня 2012 року по 03 жовтня 2016 року, за результатами якої складено відповідний акт перевірки від 14 липня 2017 року №391/26-15-13-13-19-НОМЕР_1.

Документальною позаплановою виїзною перевіркою встановлені порушення самозайнятої особою ОСОБА_1 :

- підпункту 4 пункту 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року №2464-VI, а саме звіт щодо сум нарахованого єдиного внеску за 2016 рік не подано;

- пункту 4 частини 1 статті 1, пункту 1 частини 2 статті 6, частини 2 статті 7, частини 11 статті 8, пункту 2 статті 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року №2464-VI, занижено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, який підлягає сплаті в бюджет в сумі 1 157,00 грн. за 2012 рік.

19 липня 2017 року позивачем подано до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві заперечення на акт перевірки від 14 липня 2017 року, у яких просила внести виправлення в пункт 2.5.2 акту та розділ ІІІ акту відповідно до вимог чинного законодавства України та зарахувати сплачений єдиний внесок за 2012 рік, який ОСОБА_1 сплатила у виді 373,20 грн. 07 лютого 2012 року та 13 лютого 2013 року 1 156,39 грн. на розрахунковий рахунок НОМЕР_2, код призначення платежу 104.

На підставі вказаного акту перевірки Головне управління Державної фіскальної служби у місті Києві 28 липня 2017 року прийняло:

- рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нараховано єдиного внеску, яким до ОСОБА_1 застосовано штрафні санкції у розмірі 289,25 грн.;

- рішення № про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», на підставі якого до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 170,00 грн.;

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-20, якою встановлено, що станом на 28 липня 2017 року заборгованість зі сплати єдиного внеску становить 1 157,00 грн.

ОСОБА_1 наведені рішення та вимогу отримала 01 серпня 2017 року.

08 серпня 2017 року позивачем подано до Державної фіскальної служби України на дані рішення та вимогу скарги.

За результатами розгляду скарг позивача Державна фіскальна служба України прийняла рішення про результати розгляду скарг від 07 вересня 2017 року №11613/Б/99-99-11-02-02-75, яким встановлено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 28 липня 2017 року №Ф-20 сформована згідно пункту 6.4 розділу VI «Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», затвердженої наказом Міндоходів України від 09 вересня 2013 року №455, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 19 вересня 2013 року за №1622/24154, яка втратила чинність, відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року №449, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07 травня 2015 року за №508/26953 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 28 березня 2016 року №393, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21 квітня 2016 року за №609/28739), в зв`язку з чим підлягає скасуванню.

За таких обставин, керуючись пунктом 4, пунктом 5 розділу IV, пункту 3 розділу V Порядку розгляду контролюючими органами скарг на вимоги про сплату недоїмки із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та на рішення про нарахування пенсі та накладання штрафу, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 09 грудня 2015 року №1124, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 03 лютого 2016 року №178/28308, вирішив вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 28 липня 2017 року №Ф-20 Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві скасувати та вважати відкликаною з дня прийняття даного рішення.

При цьому, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нараховано єдиного внеску від 28 липня 2017 року № та рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 28 липня 2017 року № залишено без змін.

Вважаючи, вказані рішення протиправними позивач звернувся до суду з даним позовом за захистом порушених прав.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутність підстав для скасування оскаржуваних рішень, а в межах даної справи судом встановлено правомірність прийняття оскаржуваних рішень, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Однак колегія суддів не може в повній мірі погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08 липня 2010 року №2464-VI (далі - Закон №2464-VI в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин).

Пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону №2464-VI визначено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до підпунктів 1, 3 частини першої статті 4 Закону №2464-VI платниками єдиного внеску є фізичні особи, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичні особи, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту); фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Частиною 4 статті 5 Закону №2464-VI обов`язки платників єдиного внеску виникають: у осіб, зазначених в абзацах другому, третьому, п`ятому та сьомому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, - з дня їх державної реєстрації відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців»; у осіб, зазначених в абзацах четвертому, шостому та сьомому пункту 1, пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - з початку провадження відповідної діяльності; у осіб, зазначених в абзаці восьмому пункту 1 частини першої статті 4 цього Закону, - з дня реєстрації як платника податку за угодою про розподіл продукції.

Згідно підпункту 1 частини другої статті 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до частини 2 статті 7 Закону №2464-VI для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць, у якому отримано дохід (прибуток); для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Як вбачається з матеріалів справи, в ході проведення перевірки відповідно до поданих декларацій про майновий стан і доходи, книги обліку доходів та витрат та пояснення наданого до перевірки ФОП ОСОБА_1 : в 2012 році отримувала дохід від здійснення підприємницької діяльності в сумі 490,00 грн. (в т.ч. квітень - 150,00 грн. та травень 340,00 грн.) та отримувала доходи від надання послуг з прибирання приміщень як фізична особа в 2012 році в сумі 585,50 грн. (в т.ч. у вересні - 344,00 грн. та жовтні 241,50 грн.), в 2013 році в сумі 580,00 грн. (лютий) та в 2014 році в сумі 8 294,00 грн. (березень 800,00 грн., квітень 1600,00 грн., травень - 1600,00 грн., червень - 2400,00 грн., жовтень - 1000,00 грн., грудень - 894,00 грн.

Тобто, відповідно до поданої звітності позивача, сума доходу за 2012 рік складає 1 075,50 грн. Водночас, відповідно до даних перевірки сума доходу за 2012 рік становить 4 408,00 грн.

Як встановлено судом апеляційної інстанції позивачем сплачено суму єдиного внеску у розмірі 373,20 грн. 07 лютого 2013 року, а також сплачено суму донарахованого внеску у розмірі 1156,39 грн. - 13 лютого 2013 року, про що свідчать квитанції про сплату вказаних сум, які були надані позивачем під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 4 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, враховуючи, що позивачем сплачено суму єдиного внеску, рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про застосування штрафних (фінансових) санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 28 липня 2017 року № підлягає скасуванню, оскільки позивачем документально підтверджено своєчасність нарахування та сплати суми єдиного внеску у розмірі 1157,00 грн. за 2012 рік.

Крім того, колегія суддів зазначає, що як наслідок позовні вимоги в частині скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-20 від 28 липня 2017 року також підлягають задоволенню, а вказана вимога скасуванню, у зв`язку зі своєчасністю сплати позивачем суму єдиного внеску за 2012 рік.

При цьому, колегія суддів вказує на те, що відповідно до підпункту 4 частини 2 статті 6 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв`язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю.

Як вбачається з матеріалів справи в ході проведення перевірки встановлено, що позивачем звіт щодо сум нарахованого єдиного внеску за 2016 рік на момент перевірки не подано.

Порядок, строки подання звіту до органів доходів і зборів та його форму встановлює Порядок формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 14 квітня 2015 року №435, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23 квітня 2015 року за №460/26905 (далі - Порядок №435, в редакції станом на 2016 рік).

Пунктом 1 розділу ІІ Порядку №435 визначено, що звіт до фіскальних органів подається страхувальником або відповідальною особою страхувальника за місцем взяття на облік у фіскальних органах в один із таких способів:

- засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації електронного підпису відповідальних осіб у порядку, визначеному законодавством (у разі подання Звіту в електронній формі він надсилається не пізніше закінчення останньої години дня, в якому спливає граничний строк подання Звіту, передбачений Законом);

- на паперових носіях, завірених підписом керівника страхувальника та скріплених печаткою (за наявності), разом з електронною формою на електронних носіях інформації;

- на паперових носіях, якщо у страхувальника кількість застрахованих осіб не перевищує п`яти;

- надсилання поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення за умови, що у страхувальника кількість застрахованих осіб не перевищує п`яти.

У разі надсилання Звіту поштою страхувальник зобов`язаний здійснити таке відправлення на адресу відповідного фіскального органу не пізніше ніж за десять днів до закінчення граничного строку подання Звіту, передбаченого у розділі III цього Порядку.

Така звітність вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв`язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю.

Відповідно до пункту 6 Порядку №435 Звіт повинен містити такі обов`язкові реквізити: тип форми ("додаткова", "початкова", "ліквідаційна", "скасовуюча", "призначення пенсії"); звітний період, за який подається Звіт; повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові) страхувальника згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, а також інші категорії страхувальників, на яких не поширюється дія Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців»; код за ЄДРПОУ або податковий номер / серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які мають відмітку у паспорті про право здійснювати будь-які платежі за серією та номером паспорта); код основного виду економічної діяльності, відповідно до якого встановлено клас професійного ризику; клас професійного ризику виробництва; місцезнаходження (місце проживання) страхувальника; код фіскального органу, до якого подається Звіт; дата подання Звіту; ініціали, прізвища, податковий номер або серія та номер паспорта посадових осіб страхувальника; середньооблікова кількість штатних працівників за звітний період (за наявності); кількість застрахованих осіб у звітному періоді, яким нараховані виплати (за наявності); штатна чисельність працівників (за наявності); кількість створених нових робочих місць у звітному періоді (за наявності); застосування коефіцієнта (за наявності); розмір коефіцієнта (за наявності); середньомісячна заробітна плата, на яку нараховується єдиний внесок у розрахунку на одну застраховану особу за 2014 рік (при застосуванні коефіцієнта); середньомісячна кількість застрахованих осіб за 2014 рік (при застосуванні коефіцієнта); підписи страхувальника - фізичної особи та/або посадових осіб страхувальника, засвідчені печаткою страхувальника (за наявності).

Зазначені реквізити мають бути обов`язково заповнені в усіх таблицях додатків до Звіту, де вони передбачені.

Згідно пункту 12 Порядку №435 ФО - підприємці, особи, які провадять незалежну професійну діяльність, зобов`язані подавати самі за себе Звіт незалежно від того, чи ведуть вони підприємницьку діяльність, крім ФО - підприємців, зазначених у пункті 3 розділу III цього Порядку.

Пунктом 3 розділу ІІІ Порядку №435 визначено, ФО - підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію за віком або соціальну допомогу. Звіт зазначеними особами не подається. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їхньої добровільної участі в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІІ Порядку №435 ФО - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, формують та подають до фіскальних органів Звіт самі за себе один раз на рік до 10 лютого року, що настає за звітним періодом. Звітним періодом є календарний рік.

Пунктом 1 розділу IV Порядку №435 визначено, що Звіт формується на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких проводиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до Закону нараховується єдиний внесок.

Як зазначає, позивач у період з 01 січня 2016 року по 18 жовтня 2016 року вона не отримувала доходу, а тому і не подавала звіт за 2016 рік. При цьому, у ліквідаційній декларації вказала, що доходів (прибутку) у 2016 році станом на 18 жовтня 2016 року не отримала, відтак і не було з чого нараховувати єдиний внесок.

Водночас, наведені вище норми чинного законодавства не ставлять в залежність необхідність подання звіту з отриманням доходу за відповідний період.

При цьому, факт неподання такого звіту позивачем не заперечується.

Пунктом 7 частини 11 статті 25 Закону №2464-VI визначено, що орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої цим Законом, органом доходів і зборів здійснюється накладення штрафу в розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожне таке неподання, несвоєчасне подання або подання не за встановленою формою.

З урахуванням наведеного в сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для скасування оскаржуваного рішення № про застосування штрафних санкцій за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Збір про облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 28 липня 2017 року.

Частиною 4 статті 25 Закону №2464-VI визначено, що орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску. Орган доходів і зборів, який розглядає скаргу платника єдиного внеску, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його платнику єдиного внеску протягом 30 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника єдиного внеску поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку. Якщо протягом цього строку вмотивоване рішення органом доходів і зборів не надсилається платнику єдиного внеску, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника єдиного внеску.

З матеріалів справи вбачається, що за результатами розгляду скарги позивача на вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-20 від 28 липня 2018 року Державною фіскальною службою України прийнято рішення про результати розгляду скарг від 07 вересня 2017 року №11613/Б/99-99-11-02-02-75, яким встановлено, що вимога про сплату боргу (недоїмки) від 28 липня 2017 року №Ф-20 сформована згідно пункту 6.4 розділу VI «Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», затвердженої наказом Міндоходів України від 09 вересня 2013 року №455, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 19 вересня 2013 року за №1622/24154, яка втратила чинність, відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 20 квітня 2015 року №449, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07 травня 2015 року за №508/26953 (у редакції наказу Міністерства фінансів України від 28 березня 2016 року №393, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 21 квітня 2016 року за №609/28739), в зв`язку з чим підлягає скасуванню.

Враховуючи викладене, та встановлені обставини, колегія суддів доходить висновку, що судом першої інстанції судове рішення ухвалено при неповному з`ясуванні обставин справи та з помилковим застосуванням норм матеріального права, тому рішення суду підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо Скасувати рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про застосування штрафних (фінансових) санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 28 липня 2017 року № та вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 28 липня 2017 року № Ф-20 з прийняттям в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись 34, 242, 243, 246, 308, 310, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 лютого 2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо скасування рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про застосування штрафних (фінансових) санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 28 липня 2017 року № та в частині скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 28 липня 2017 року № Ф-20 - скасувати.

Прийняти в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Скасувати рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві про застосування штрафних (фінансових) санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 28 липня 2017 року № та вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 28 липня 2017 року № Ф-20.

В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 лютого 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: Л.О. Костюк

І.О. Лічевецький

Повний текст постанови виготовлено 25 червня 2019 року.