Справа № 620/2024/19
Суддя: Скалозуб Ю.О.
Дата ухвалення: 2019-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2019 року місто Чернігів Справа № 620/2024/19

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Скалозуба Ю.О., за участю секретаря Шашери М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу

за позовомОСОБА_1
до Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області
про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії
У С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області при виконанні виконавчого листа №748/3068/17 виданого 4 квітня 2018 року Чернігівським районним судом Чернігівської області про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області провести ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» №900 від 23 грудня 2015 року, ст.63 Закону, України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанови Кабінету Міністрів України № 988 від 11 листопада 2015 року «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», починаючи з 01.01.2016 року, в частині неналежного виконання вимог ст.4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» щодо передачі виконавчого документа до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів;

- зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області подати до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування ОСОБА_1 коштів, що повинні бути виплачені згідно виконавчого листа №748/3068/17 виданого 4 квітня 12018 року Чернігівським районним судом Чернігівської області, за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 06 квітня 2018 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Данілевським О.М. відкрито виконавче провадження №56137762 на підставі виконавчого листа №748/3068/17 виданого 4 квітня 2018 року Чернігівським районним судом Чернігівської області. При цьому боржника було зобов`язано виконати рішення суду протягом 10 робочих днів. Оскільки боржником рішення суду не було виконано без поважних причин, то 26 квітня 2018 року головним державним виконавцем Данілевським О.М. було ухвалено постанову про накладення штрафу на Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області у розмірі 5100 грн; зобов`язано виконати рішення суду протягом 10 робочих. Разом з тим, на сьогоднішній день рішення суду залишається не виконаним, виплата пенсії не здійснено. Крім того, згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження починаючи з 26.04.2018 (вже понад рік) державним виконавцем взагалі виконавчі дії не здійснювались. У зв`язку із вказаним, позивач звернувся до заступника начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області зі скаргою на бездіяльність державного виконавця у виконавчому провадженні № 56137762. 05 липня 2019 року позивач отримав постанову від 17 травня 2019 року заступника начальника Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, відповідно до якої дії державного виконавця відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження». Така бездіяльність на думку позивача є протиправною та такою, що порушує норми законодавства про виконавче провадження, зокрема Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», позаяк частина 2 статті 4 цього Закону встановлює, що у разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Головне територіальне управління юстиції у Чернігівській області надіслало відзив на позов, в якому зазначено, що державним виконавцем вжито всіх дій, передбачених Законом України «Про виконавче провадження». Окрім того, відповідач зазначає у відзиві, що виконавчий документ 25.06.2019 направлено до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у випадку передбаченому частиною 3 статті 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», а також керуючись п. 9 ч. 1 ст. 34, ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження зупинено вчинення виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа № 748/3068/17 виданий 04.04.2018 Чернігівським районним судом Чернігівської області до надходження від центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, повідомлення про перерахування коштів на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби або стягувачу. Водночас, відповідач зауважив, що відповідачем у даній справі має бути саме Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, а не Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області.

Позивач надіслав відповідь на відзив, в якій зазначив, що за вимогами частини 2 статті 75 Закону України «Про виконавче провадження» у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про правопорушення. Однак такі заходи державним виконавцем ОСОБА_2 . не вживались, чим порушено вимоги Закону України «Про виконавче провадження» та право позивача на отримання пенсії. Крім того, на думку позивача строк обчислення передачі виконавчого документу до Державної казначейської служби України імперативно обраховується з дати винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, однак в шестимісячний строк з моменту відкриття виконавчого провадження рішення суду виконано не була, а виконавчий документ не передано до Державної казначейської служби.

В судове засідання сторони не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, надіслали кожен окремо заяви про розгляд справи без їх участі.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Ухвалою суду від 15.07.2019 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами розгляду окремих категорій термінових адміністративних справ.

Частиною 3 статті 268 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Зважаючи на зазначене, з урахуванням належного повідомлення учасників справи про дату, час та місце судового розгляду та враховуючи скорочені терміни розгляду для даної категорії адміністративних справ, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін на підставі наявних доказів.

Ухвалою суду, винесеною без виходу до нарадчої кімнати, за клопотанням позивача замінено неналежного відповідача Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області належним відповідачем Управлінням державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

06 квітня 2018 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Данілевським О.М. відкрито виконавче провадження №56137762 на підставі виконавчого листа №748/3068/17 виданого 4 квітня 2018 року Чернігівським районним судом Чернігівської області.

В ході проведених виконавчих дій відділом отримано відповідь боржника за вих. № 5097/07 від 20.04.2018 відповідно до якого встановлено, що рішення суду боржником не виконано в повному обсязі, а саме: сума пенсії, нарахована за період з січня 2016 року по грудень 2017 року в розмірі 47659,28 грн. боржником може бути виплачена тільки після виділення коштів на їх фінансування з Державного бюджету України. Доплата пенсії за період з 01.01.2018 по 30.04.2018 у розмірі 10484,15 грн. виплачена 05.04.2018. Пенсія з надбавками в розмірі 4732,22 грн. виплачується з 01.04.2018 щомісяця.

26.04.2018 у відповідності до вимог ст. 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» за невиконання рішення суду без поважних причин винесено постанову про накладення штрафу на боржника за невиконання рішення суду.

Вказану постанову було оскаржено боржником до Чернігівського окружного адміністративного суду, який рішенням № 748/1907/18 від 06.09.2018 визнав протиправною та скасував постанову про накладення штрафу. При цьому підставою для скасування постанови стало те, що боржник не виконав судове рішення в частині виплати пенсії за січень 2016 - грудень 2017 в сумі 47659,28 грн. у зв`язку з наявністю поважних причин: відсутністю фінансування.

З огляду на постанову про результати перевірки законності виконавчого провадження від 17.05.2019 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області 26.06.2018 направлено повідомлення про вчинення посадовими особами Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області злочину за ознаками ст. 382 Кримінального кодексу України. 18.07.2018 до відділу надійшов лист Головного управління Національної поліції в Чернігівській області від 06.07.2018, відповідно до якого подання в порядку ст. 214 КПК України було направлено для виконання до Чернігівського ВП ГУНП в Чернігівській області. 30.07.2018 до відділу надійшло повідомлення, згідно якого слідчим відділом Чернігівського ВП ГУНП в Чернігівській області 13.07.2018 відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 382 КК України внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом невиконання рішення суду. Досудове розслідування у кримінальному провадженні триває.

25.06.2019 виконавчий документ було надіслано до Державної казначейської служби України в порядку, визначеному Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», що підтверджується копією постанови від 25.06.2019, наявної в матеріалах справи. Вказаною постановою виконавче провадження зупинено на підставі п.9 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження».

Не погоджуючись з бездіяльністю відповідача Позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Надаючи правову оцінку обставинам справи суд зазначає наступне.

Україна є правовою державою згідно зі статтею 1 Конституцією України, а людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю (стаття 3).

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Преамбулою Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закону) передбачено, що цей Закон визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Згідно зі статтею 1 Закону України від 2 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У частині першій статті 5 Закону зазначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Заходами примусового виконання рішень, відповідно до статті 10 Закону, є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Частина перша статті 18 Закону передбачає, що державний виконавець (виконавець) зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до пункту 9 частини 1 статті 34 Закону виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі надіслання виконавчого документа до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 4 Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень"

Частина 2 статті 34 Закону передбачає, що виконавець не пізніше наступного робочого дня, коли йому стало відомо про обставини, зазначені в частині першій цієї статті, а з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої цієї статті, - у день надіслання виконавчого документа до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, зупиняє вчинення виконавчих дій, про що виносить відповідну постанову.

Згідно з частиною 3 статті 35 Закону у випадку, передбаченому пунктом 9 частини першої статті 34 цього Закону, виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій до надходження від центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, повідомлення про перерахування коштів на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби або стягувачу.

Статтею 2 Закону України від 5 червня 2012 року № 4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (далі - Закон № 4901- VI) визначено, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі - державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі - юридична особа).

Примусова реалізація майна юридичних осіб - відчуження об`єктів нерухомого майна та інших основних засобів виробництва, з використанням яких юридичні особи провадять виробничу діяльність, а також акцій (часток, паїв), що належать державі та передані до їх статутного фонду.

Дія цього Закону не поширюється на рішення суду, стягувачем за якими є державний орган, державне підприємство, орган місцевого самоврядування.

Частиною першою статті 4 Закону № 4901-VI, визначено, що виконання рішень суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи здійснюється в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження", з урахуванням особливостей, встановлених цим Законом.

Відповідно частиною другою статті 4 Закону № 4901-VI передбачено, що у разі якщо рішення суду про стягнення коштів з державного підприємства або юридичної особи не виконано протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, його виконання здійснюється за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Згідно частини 3 статті 4 Закону № 4901-VI, протягом десяти днів з дня встановлення державним виконавцем факту наявності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до пунктів 2-4, 9 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження", крім випадків, коли стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій, але не пізніше строку, встановленого частиною другою цієї статті, керівник відповідного органу державної виконавчої служби подає до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування стягувачу коштів, згідно з переліком, затвердженим Кабінетом Міністрів України, про що повідомляє в установленому порядку стягувача.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, виконавче провадження з виконання рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області № 748/3068/17 відкрито 06.04.2018, а постанова про зупинення виконавчих дій та направлення документів до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів прийнята лише 25.06.2019, тобто більше ніж через рік з моменту відкриття виконавчого провадження.

Суд зауважує, що чинне законодавство не містить виключень із правила щодо обов`язковості виконання судових рішень, що набрали законної сили, як передбачено Конституцією України так і Кодексом адміністративного судочинства України, тому будь-які посилання відповідача щодо причин невиконання судового рішення є безпідставними.

Окрім того, тривале невиконання рішень, постановлених національними судами, є системною проблемою України, яка констатована в декількох рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Так, у рішенні від 15 жовтня 2009 року у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» (заява № 40450/04) (далі - справа Іванова), ЄСПЛ констатував порушення пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та статті 1 Першого протоколу до Конвенції і вказав, що ці порушення є наслідком несумісної з положеннями Конвенції практики, яка полягає в систематичному невиконанні державою-відповідачем рішень національних судів, за виконання яких вона несе відповідальність і у зв`язку з якими сторони, права яких порушені, не мають ефективних засобів юридичного захисту.

Рішення ЄСПЛ від 12 жовтня 2017 року у справі № 46852/13 «Бурмич та інші проти України» є продовженням пілотного рішення у справі ОСОБА_3 . У цьому рішенні ЄСПЛ зазначив, що в межах процедури пілотного рішення одним з найважливіших завдань є спонукання держави-відповідача до запровадження засобу юридичного захисту для всіх потерпілих від системного порушення, а відповідальність за надання відшкодування обов`язково покладатиметься на національні органи влади.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Враховуючи вказане вище в сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 щодо визнання протиправною бездіяльності відповідача в частині неналежного виконання вимог ст.4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» щодо передачі виконавчого документа до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Проте суд не вбачає підстав для задоволення вимоги позивача щодо зобов`язання подати до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, документи та відомості, необхідні для перерахування ОСОБА_1 коштів, що повинні бути виплачені згідно виконавчого листа №748/3068/17 виданого 4 квітня 2018 року Чернігівським районним судом Чернігівської області, за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду, оскільки, як встановлено судом вище, зазначені дії відповідачем вже вчинено 25.06.2019, тобто до звернення позивача до суду з даним позовом.

Судові витрати відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України розподілу не підлягають, оскільки позивач звільнений від сплату судового збору, відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись статтями 242-246, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області в частині неналежного виконання вимог ст. 4 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» щодо передачі виконавчого документа №748/3068/17, виданого 4 квітня 2018 року Чернігівським районним судом Чернігівської області, до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до адміністративного суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення..

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області, просп. Миру, 43, м. Чернігів, 14000, .

Дата складення повного рішення суду - 23.07.2019.

Суддя Ю. О. Скалозуб