Справа № 810/4141/17
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий суддя у першій інстанції: Панова Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2019 року Справа № 810/4141/17

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Губської Л.В., Карпушової О.В.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області на рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2018 року у справі

за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління Державної фіскальної служби

у Київській області

про визнання протиправними та скасування рішень

і податкової вимоги,

ВСТАНОВИВ :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (далі - відповідач) про:

- скасування податкових повідомлень-рішень від 18.07.2017 р. №№ , ;

- скасування рішення про застосування штрафних санкцій від 03.10.2017 р. № ;

- скасування вимоги про сплату боргу від 18.07.2017 р. № .

Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2018 року адміністративний позов було задоволено в повному обсязі.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд виходив з того, що дебіторська заборгованість, яка надійшла на рахунок позивача від його контрагентів у 2016 році, оподаткована ним у 2015 році та не є доходом за 2016 рік у розумінні податкового законодавства, а також з того, що висновки контролюючого органу про безпідставність віднесення позивачем до складу витрат вартості придбаних товарів спростовуються матеріалами справи та взагалі не конкретизовані контролюючим органом, тому підстави для невизнання задекларованих позивачем показників податкової звітності та для донарахування йому ПДФО і військового збору відсутні.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі, наводячи норми податкового законодавства та викопіювання з акта перевірки щодо заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу за 2016 рік.

З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Ухвалами шостого апеляційного адміністративного суду від 11.06.2019 р. відкрито апеляційне провадження у справі, установлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін, наполягаючи на необґрунтованості доводів апелянта, зазначаючи, що відповідачем неправильно визначено базу оподаткування доходу у 2016 році, не враховано дебіторської заборгованості та не досліджено належним чином первинних документів, що підтверджують правомірність включення спірних витрат до податкової звітності.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, позивач зареєстрований як фізична особа-підприємець (далі - ФОП ОСОБА_1 ) та перебуває на податковому обліку в ГУ ДФС у Київській області.

У 2015 році ФОП ОСОБА_1 було поставлено газ скраплений контрагентам-покупцям Ставищенському ЖКП (РНОКПП 03346704), ТОВ «Інтерагроінвест» (РНОКПП 32855584), СФГ «Діоніс» (РНОКПП 31345576) та ДП «Білоцерківський лісгосп» (РНОКПП 00992119).

Сума дебіторської заборгованості станом на 01.01.2016 по Ставищенському ЖКП - 35 887,10 грн., ТОВ «Інтерагроінвест» - 22 413,00 грн., СФГ «Діоніс» - 12 674,90 грн., ДП «Білоцерківський лісгосп» - 13 967,75 грн., що підтверджується актами звірок дебіторсько-кредиторської заборгованості.

Дана дебіторська заборгованість була задекларована позивачем у складі доходу за 2015 рік.

Погашення вказаної дебіторської заборгованості перед ФОП ОСОБА_1 здійснювалось протягом 2016 року шляхом перерахування безготівкових коштів на його розрахунковий рахунок, що підтверджується банківськими виписками.

У 2015-2016 роках ФОП ОСОБА_1 орендував земельну ділянку в с. Кривець Ставищенського району Київської області та АГЗП (автозаправочний пункт), який розташованій на цій земельній ділянці, що підтверджується договорами оренди земельної ділянки від 01.01.2016 р. № 03/01 та від 01.01.2015 р. № 03/01.

02.04.2016 р. між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 укладено договір № 5 на поточний ремонт асфальтного покриття по вул. Шевченка, 2а (АГЗП) в с. Кривець Ставищенського району Київської області. Відповідно до пункту 1.1 даного договору, вартість робіт складає 46 710 грн.

На підтвердження виконання умов вказаного договору позивачем надано акт прийому-здачі виконаних робіт від 30.04.2016 №2 та квитанцію щодо оплати послуг від 30.04.2016 № 1.

Також позивачем для ремонту основних засобів, що входять до комплексу АГЗП, були придбані у 2016 році запасні частини та матеріали у ФОП ОСОБА_6 в сумі 54 046 грн. (без ПДВ) та у ФОП ОСОБА_5 в сумі 82 000 грн. (без ПДВ), що підтверджується квитанціями та товарними накладними.

До складу витрат ФОП ОСОБА_1 були віднесені наступні витрати: вартість придбаних господарчих будівельних товарів в сумі 136 046 грн. (без ПДВ), отриманих від ФОП ОСОБА_6 в сумі 54 046 грн. (без ПДВ) та від ФОП ОСОБА_5 в сумі 82 000 грн. (без ПДВ), а також вартість послуг по вирівнюванню, укладці бордюрів та асфальтуванню в сумі 46 710 грн. (без ПДВ), отриманий від ФОП ОСОБА_2 .

У період з 09.06.2017 р. по 15.06.2017 р. працівниками ГУ ДФС у Київській області проведено документальну позапланову виїзну перевірку дотриманням вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування суб`єкта підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2016 р., за результатами якої складено акт від 22.06.2017 р. № 422/10-36-13-09/807517925.

У висновках зазначеного акта перевірки відповідачем зафіксовано порушення позивачем:

- п. 177.1, п.177.2, пп. 177.4.1, 177.4.4 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, а саме занижено чистий оподатковуваний дохід за 2016 рік на 266 490,84 грн.;

- пп. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163 Податкового кодексу України, пп. 1.2 п. 16-1 підрозділу 10 Перехідних положень Податкового кодексу України, а саме: не нараховано та не сплачено до бюджету військовий збір за 2016 рік на суму 3 977,36 грн.;

- пп. 2 п. 1 ст. 7, п. 2 ст. 9 Закону України «Про збір та облік, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме: заниження суми єдиного соціального внеску за період з 01.01.2015 р. по 31.12.2016 р., що підлягає сплаті з отриманого чистого доходу за 2016 рік в сумі 58 628,04 грн.;

- п. 11 ст. 3 Закону України «Про застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

Такі висновки контролюючий орган обґрунтовує тим, що позивачем занижено суму доходів за 2016 рік, отриманих від провадження господарської діяльності на 83 734,84 грн., оскільки фактично йому надійшло більше коштів, ніж він задекларував, а також тим, що позивачем завищено валові витрати, пов`язані з одержанням доходу на суму 182 756,00 грн. через віднесення до складу витрат за 2016 рік вартість придбаних господарчих будівельних товарів та послуг по вирівнюванню, укладці бордюрів та асфальтуванню.

На підставі висновків зазначеного акта перевірки, відповідачем були прийняті:

- податкове повідомлення-рішення від 18.07.2017 р. № форми «Р», яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на 4 996,70 грн. (за податковим зобов`язанням - 3 997,36 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 999,34 грн.);

- податкове повідомлення-рішення від 18.07.2017 р. № форми «Р», яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з ПДФО на 71 952,54 грн. (за податковим зобов`язанням - 47 968,36 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 23 984,18 грн.);

- вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 18.07.2017 р. № Ф- з ЄСВ на 58 628,04 грн.;

- рішення від 18.07.2017 р. № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 5 862,80 грн.

Не погоджуючись із зазначеною вимогою та рішенням про застосування штрафних санкцій, позивач подав скаргу до ДФС України.

За результатами розгляду даної скарги ДФС України прийняла рішення від 26.09.2017 р. № 12609/0/99-99-11-02-02-25, яким вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 18.07.2017 № Ф- залишено без змін, а рішення про застосування штрафних санкцій від 18.07.2017 р. № скасовано та визнано відкликаним з дня прийняття даного рішення, скаргу - задоволено частково та зобов`язано ГУ ДФС у Київській області винести та направити нове рішення, відповідно до вимог чинного законодавства.

03.10.2017 р. ГУ ДФС у Київській області на підставі акта перевірки прийняла нове рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску у розмірі 5 862,80 грн.

Не погоджуючись з прийнятими податковими повідомленнями-рішеннями від 18.07.2017 № та № , позивач подав скаргу до ДФС України.

За результатами розгляду скарги позивача, ДФС України прийняла рішення від 27.10.2017 р. № 14210/0/99-99-11-02-01-14, яким податкові повідомлення-рішення від 18.07.2017 р. №№ , залишено без змін, а скаргу - без задоволення.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Податковим кодексом України (далі - ПК України), Законами України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від08.07.2010 р. № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI), «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 р. № 996-ХІV (далі - Закон № 996-ХІV).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

У п. 85.2 ст. 85 ПК України визначено, що платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

Пунктами 44.1, 44.3, 44.6 статті 44 ПК України передбачено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Платники податків зобов`язані забезпечити зберігання документів, визначених у пункті 44.1 цієї статті, а також документів, пов`язаних із виконанням вимог законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, не менш як 1095 днів з дня подання податкової звітності, для складання якої використовуються зазначені документи, а у разі її неподання-з передбаченого цим Кодексом граничного терміну подання такої звітності.

У разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам органу державної податкової служби, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.

Статтею 9 Закону № 996-ХІV регламентовано, що підставо для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.

Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Дія контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Такі первинні документи повинні мати обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документи; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Порядок оподаткування доходів фізичних осіб - підприємців визначено статтею 177 ПК України.

Згідно з п.п. 177.1, 177.2, 177.4 ст. 177 ПК України доходи фізичних осіб-підприємців, отримані протягом календарного року від провадження господарської діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.

Об`єктом оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування є чистий оподатковуваний доход, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

До переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

- п.п. 177.4.1 витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

- п.п. 177.4.2 витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

- п.п. 177.4.3 суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом;

- п.п. 177.4.4 інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням.

Не включаються до складу витрат підприємця: витрати, не пов`язані з провадженням господарської діяльності такою фізичною особою - підприємцем; витрати на придбання, самостійне виготовлення основних засобів та витрати на придбання нематеріальних активів, які підлягають амортизації; витрати на придбання та утримання основних засобів подвійного призначення, визначених цією статтею; документально не підтверджені витрати.

Відповідно до пп. 54.3.2 п. 54.3 ст. 54 ПК України контролюючий орган зобов`язаний самостійно визначити суму грошових зобов`язань, зменшення (збільшення) суми бюджетного відшкодування та/або зменшення (збільшення) від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, передбачених цим Кодексом або іншим законодавством, якщо дані перевірок результатів діяльності платника податків, крім електронної перевірки, свідчать про заниження або завищення суми його податкових зобов`язань, суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків, заявлених у податкових (митних) деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Згідно з п. 123.1 ст. 123 ПК України в разі, якщо контролюючий орган самостійно визначає суму податкового зобов`язання, зменшення суми бюджетного відшкодування та/або від`ємного значення суми податку на додану вартість платника податків на підставах, визначених підпунктами 54.3.1, 54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, -тягне за собою накладення на платника податків штрафу в розмірі 25 відсотків суми визначеного податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування. При повторному протягом 1095 днів визначенні контролюючим органом суми податкового зобов`язання з цього податку, зменшення суми бюджетного відшкодування - тягне за собою накладення на платника податків штрафу у розмірі 50 відсотків суми нарахованого податкового зобов`язання, завищеної суми бюджетного відшкодування.

У пункті 16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень ПК України передбачено, що тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір у розмірі 1,5 відсотків об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Відповідно до підпункту 16-1.1.1 пункту 16-1 ПК України платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 ПК України, а саме фізична особа - резидент (нерезидент), яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу (підпункт 1.2 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України).

Підпунктом 1.5 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України передбачено, що відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) військового збору до бюджету є особи, визначені статтею 171 ПК України.

У п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VІ у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (п. 1 ч. 2 ст.6 Закону № 2464-VІ).

Згідно з п. 2 ч. 1, ч. 3 ст. 7 Закону № 2464-VІ єдиний внесок для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону нараховується на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім`ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Нарахування єдиного внеску здійснюється в межах максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом.

Обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів , бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок (ч.ч. 2, 3 ст. 9 Закону № 2464-VІ).

Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону № 2464-VІ орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Отже, податковим законодавством регламентовано порядок обчислення та декларування чистого оподатковуваного доходу та витрат ФОП, а також нарахування відповідних сум ЄСВ та військового збору.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що отриману у 2016 році суму коштів в розмірі 83 734,84 грн. позивачем було відображено в його звітності за 2015 рік як дохід, що є дебіторською заборгованістю його контрагентів перед ним. Тож, підстави вважати таке надходження у 2016 році доходом позивача відсутні і відповідачем не надано жодних доказів зворотного.

Крім того, витрати на будівельні матеріали та відповідні послуги (роботи) щодо ремонту (облаштування) АГЗП пов`язані з господарською діяльністю позивача, підтверджуються відповідними первинними документами та згідно з п. 177.4 ст. 177 ПК України підлягають включенню до податкової звітності позивача. Протиправності врахування таких витрат податковим органом не доведено, належних і допустимих доказів суду не надано та навіть не зазначено будь-якого обґрунтування його правової позиції, окрім викопіювань з акта перевірки.

При цьому, аналізуючи доводи апелянта, колегія суддів зазначає, що певні недоліки первинних документів, складених за результатами проведених господарських операцій, не тягнуть за собою втрату ними статусу належних документів та не позбавляють платника права на податкові пільги.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 13.02.2018 р. по справі № 804/79/15.

Отже, апелянтом ані до суду першої інстанції, ані в ході апеляційного провадження не було надано жодних доказів на підтвердження своїх доводів. Водночас, викопіювання з акта перевірки, на які він посилається, вказують на неповне, поверхневе та необ`єктивне дослідження ним показників податкової звітності позивача та відповідних первинних документів.

Водночас, постулатом адміністративного процесуального законодавства є презумпція винуватості відповідача у справі - суб`єкта владних повноважень (ч.2 ст.77 КАС України).

У свою чергу податковим законодавством презюмується правомірність рішень, дій та бездіяльності платника податків (ст. 4 ПК України).

Зазначене в сукупності обумовлює покладення обов`язку доказування в податкових спорах на податковий орган, який у відповідності до принципу офіційного з`ясування обставин справи повинен доводити в суді обставини, що стали підставою для нарахування платнику податків спірних податкових зобов`язань, та правомірність прийняття свого рішення.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду від 20.02.2018 р. у справі № 817/149/17, від 29.03.2018 р. у справі № 813/2758/16 та, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, є обов`язковим для колегії суддів при вирішенні даної справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо протиправності та безпідставності висновків контролюючого органу і, відповідно, прийнятих ним оскаржуваних позивачем податкових повідомлень-рішень, рішення про застосування штрафних санкцій та вимоги про сплату боргу.

Судова колегія також враховує висновки Європейського суду з прав людини, викладені в рішенні від 23.07.2002 р. у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції», відповідно до яких адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, має саме податкове управління.

Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права.

Надаючи оцінку всім доводам апелянта, судова колегія також приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Отже, проаналізувавши доводи апелянта, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для задоволення позову.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом повно і правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до вимог ст. 242 КАС України.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на це, апеляційна скарга Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області підлягає залишенню без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2018 року - без змін.

Розподіл судових витрат.

Оскільки судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, то відповідно до ст. 139 КАС України, понесені відповідачем та апелянтом у цій справі судові витрати перерозподілу не підлягають.

Разом з тим, представником позивача подано клопотання про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

На підтвердження таких витрат позивачем було подано до суду детальний акт виконаних робіт від 23.07.2019 р. з детальним описом видів правової допомоги, що надається позивачу, та квитанцію від 23.07.2019 р. про сплату витрат на правову допомогу. Також у матеріалах справи наявна копія договору про надання адвокатом Поповичем В.М. правової допомоги ОСОБА_1 від 15.11.2017 р. № 21.

Проаналізувавши доводи представника позивача, дослідивши надані ним докази, колегія суддів приходить до висновку, що зазначене клопотання підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Так, частинами 1, 3 статті 132 КАС України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.

У ст. 134 КАС України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Перевіряючи наявність підстав для стягнення з відповідача заявлених позивачем витрат на правничу допомогу, колегія суддів встановила, що на надання правничої допомоги в суді апеляційної інстанції позивачем було сплачено 3000,00 грн., підтверджено документально, відповідає умовам договору та є співмірним зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом, обсягом наданих послуг і виконаних робіт та значенням справи.

Отже, заявлені представником позивачем витрати на правничу допомогу у ході апеляційного провадження підтверджуються матеріалами справи, відповідають вимогам закону та підлягають стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області - залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2018 року - без змін.

Клопотання представника позивача адвоката Поповича Валентина Миколайовича про стягнення судових витрат - задовольнити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області судові витрати в розмірі 3000,00 (три тисячі) грн.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлено 24 липня 2019 року.

Головуючий суддя

Судді: