Справа № 320/925/19
Суддя: Щавінський В.Р.
Дата ухвалення: 2019-07-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2019 року № 320/925/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Щавінського В.Р., при секретарі судового засідання Мілієнко О.М., за участю: представника позивача - Салівона В.В., представника відповідача-1 - Павлюка Р.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Київської області, Державної фіскальної служби України про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (далі - відповідач-1), Державної фіскальної служби України (далі - відповідач-2)та просить суд:

- визнати наказ про призначення фактичної перевірки Головного Управління Державної фіскальної служби у Київській області від 31.08.2018 незаконним та скасувати;

- визнати дії органів Головного Управління Державної фіскальної служби у Київській області по проведенню фактичної перевірки 26.09.2018 магазину-кафетерію ФОП ОСОБА_1 . смт. Калита Броварського району Київської області, оформленої Актом про результати фактичної перевірки з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України у сфері виробництва і обігу підакцизної продукції від 28.09.2018р. № 460/10-36-40/ неправомірними;

- податкове повідомлення-рішення від 07.11.2018 №. ГУ ДФС Київській області, винесене та підписане першим заступником начальника ГУ ДФС у Київській області О. Кучеренко визнати незаконним та скасувати;

- рішення ДФС України про результати розгляду скарги від 24.01.2019 №6/25 визнати незаконним та скасувати.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суд від 26.02.2019 позовну заяву залишено без руху. Однак, 12.04.2019 недоліки позовної заяви усунуто позивачем.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що спірне податкове повідомлення-рішення є протиправним, оскільки при наявності ліцензії на торгівлю алкогольними напоями не потрібно мати окрему ліцензію на торгівлю сидром та перрі.

Вказує, що не порушувала правил торгівлі алкогольними напоями, та здійснювала даний вид діяльності на підставі відповідної ліцензії.

Відповідач-1 проти позову заперечував, у відзиві на позовну заяву зазначив, що під час перевірки контролюючим органом було встановлено факт реалізації алкогольного напою за відсутності діючої ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, чим порушено ст. 15 Закону України від 19 грудня 1995 року № 481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» (далі - Закон України № 481/95).

Вказує, що ГУ ДФС у Київській області, виносячи податкове повідомлення-рішення від 07.11.2018 №, діяли згідно чинного законодавства України, а отже - законно.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача-1 проти задоволення адміністративного позову заперечував.

Представник відповідача-2 в судові засідання не з`являвся, заяв та відзиву до суду не надходило.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, проживає за адресою АДРЕСА_1 .

Види діяльності за КВЕД: 47.12. Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах; 47.25 Роздрібна торгівля напоями в спеціалізованих магазинах; 47.75 Роздрібна торгівля косметичними товарами та туалетними при належностями в спеціалізованих магазинах; 56.30 Обслуговування напоями.

Судом встановлено, що працівниками відділу фактичних перевірок, контролю за готівковими операціями управління аудиту ГУ ДФС Київській області згідно направлень від 26.09.2018 №929 та №930 та у відповідності до наказу ГУ ДФС Київській області від 31.08.2018 №1830 «Про проведення фактичних перевірок» проведено перевірку магазину-кафетерію, що належить ФОП ОСОБА_1 , що розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Результати перевірки оформлені актом від 28.09.2018 №460/10-36-40/ (далі - Акт перевірки).

Перевіркою встановлено порушення Позивачем вимог ст. 15 Закону України №481/95, а саме встановлено факт реалізації алкогольного напою за відсутності діючої ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями.

На підставі Акта перевірки відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 07.11.2018 №, яким до ФОП ОСОБА_1 застосовано штрафні санкції у розмірі 17000 грн.

Позивач не погодившись із винесеним ГУ ДФС у Київській області податковим повідомленням-рішенням звернулась до ДФС України зі скаргою.

За результатами розгляду скарги ДФС України прийняте рішення про результати розгляду скарги від 24.01.2019 № 6/25, яким податкове повідомлення-рішення від 07.11.2018 № залишено без змін а скаргу без задоволення.

Після цього позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку оскаржуваному податковому повідомленню-рішенню суд зазначає наступне.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України визначаються Законом України Про державне регулювання виробництва та обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів від 19.12.95р. № 481/95-ВР.

Відповідно до статті 15 Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Відповідно до ст. 17 Закону України №481/95, за оптову і роздрібну торгівлю спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензії до суб`єктів господарювання застосовується фінансова санкція у вигляді штрафу у розмірі 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень.

Визначення поняття алкогольних напоїв наведено у статті 1 Закону. Так алкогольні напої - продукти, одержані шляхом спиртового бродіння цукровмісних матеріалів або виготовлені на основі харчових спиртів з вмістом спирту етилового понад 0,5 відсотка об`ємних одиниць, які зазначені у товарних позиціях 2203,2204,2205,2206 (крім квасу "живого" бродіння), 2208 згідно з УКТ ЗЕД, а також з вмістом спирту етилового 8,5 відсотка об`ємних одиниць та більше, які зазначені у товарних позиціях 2103 90 30 00, 2106 90 згідно з УКТ ЗЕД.

Отже, зазначений в Акті перевірки сидр «Сомерсбі зі смаком базиліку» має вміст спирту 4,7%, а відповідно відноситься до алкогольних напоїв.

Положення частини 13 та 14 статті 15 Закону №481/95 конкретизують, що роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами може здійснюватися суб`єктами господарювання всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій.

Суб`єкти господарювання, які отримали ліцензію на роздрібну торгівлю алкогольними напоями, мають право продавати сидр та перрі (без додання спирту) без отримання окремої ліцензії на право роздрібної торгівлі цими алкогольними напоями.

Тобто при наявності ліцензії на торгівлю алкогольними напоями не потрібно мати окрему ліцензію на торгівлю сидром та перрі.

За таких обставин суд вважає, що позивач здійснюючи роздрібну торгівлю алкогольними напоями на підставі ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями (пиво) Серія НОМЕР_1 виданої Головним управлінням ДФС У Київській області 21.06.2018 з терміном дії з 24.06.2018 по 23.06.2019 не порушував правил торгівлі алкогольними напоями.

Отже, висновок контролюючого органу щодо порушення позивачем вимог ст. 15 Закону України № 481/95 є необґрунтованим.

За таких обставин податкове повідомлення-рішення від 07.11.2018 № є протиправним та підлягає скасуванню.

Щодо вимоги позивача про визнання протиправними дій відповідача, які полягають у неврахуванні первинних документів, наданих позивачем під час проведення перевірки суд зазначає наступне.

Метою фактичної перевірки є перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника щодо дотримання норм законодавства з питань виробництва та обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками.

Згідно з вимогами п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити фактичні перевірки та здійснювати контроль за дотриманням суб`єктом господарювання вимог ПК України, Законів України № 481/95-ВР та інших нормативно - правових актів, які регулюють ліцензування, виробництво, обіг, зберігання та транспортування підакцизних товарів.

Відповідно до п. 86.8. ст. 86 ПК України, податкове повідомлення-рішення приймається керівником контролюючого органу протягом десяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків, його представнику або особі, яка здійснювала розрахункові операції, акта перевірки у порядку, передбаченому ст. 58 цього Кодексу, а за наявності заперечень посадових осіб платника податків до акта перевірки та/або додаткових документів, поданих у порядку, визначеному п. 44.7 ст. 44 цього Кодексу. Приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів - протягом трьох робочих днів, наступних за днем розгляду заперечень та/або додаткових документів і надання (надсилання) письмової відповіді платнику податків.

Суд зазначає, що висновки, викладені в акті перевірки, є відображенням дій працівників органів доходів і зборів і самі собою не породжують правових наслідків для платника податків та, відповідно, такий акт не порушує прав останнього. Відображення посадовою особою в Акті перевірки висновків за наслідками її проведення саме по собі не створює жодних перешкод для діяльності платника.

Дії посадових осіб пов`язані з оформленням результатів перевірки є лише службовою діяльністю працівників податкового органу на виконання своїх професійних обов`язків зі збирання доказової інформації щодо наявності чи відсутності документального підтвердження відповідних операцій. Зазначені дії самі собою не створюють для платника податків жодних правових наслідків у вигляді зміни або припинення його прав та не породжують для нього обов`язкових юридичних наслідків.

У межах спірних правовідносин відображені в Акті перевірки висновки стали наслідком прийняття контролюючим органом оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, і саме це рішення породжує для позивача негативні наслідки.

Відтак, спосіб захисту порушених прав у спірних правовідносинах має бути направленим на скасування вказаних податкових повідомлень-рішень, а не на визнання протиправними дій, які самі по собі не порушують прав позивача.

Беручи до уваги, що суд дійшов висновку про протиправність та наявність підстав для скасування податкового повідомлення-рішення від 07.11.2018 №, вимоги позивача про визнання протиправними дій контролюючого органу задоволенню не підлягають, оскільки їх задоволення не призведе до поновлення його прав у спірних правовідносинах.

Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу Головного управління ДФС у Київській області від 31.08.2018 №1830 "Про проведення фактичних перевірок", суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з п.п.75.1.3 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).

Пунктом 80.1 ст.80 Податкового кодексу України встановлено, що фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).

Відповідно до п. 80.2 ст.80 Податкового кодексу України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких обставин, зокрема, у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

Згідно з п. 80.5 ст. 80 Податкового кодексу України допуск посадових осіб контролюючих органі до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.

Пунктом 81.1 статті 81 Податкового кодексу України встановлено, що посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється.

Отже, Податковим кодексом України встановлений вичерпний перелік підстав для не допуску посадових осіб податкового органу до перевірки відповідного суб`єкта господарювання.

Разом з тим суд вбачає за доцільне звернути увагу на те, що платник податків, який вважає порушеним порядок та підстави призначення податкової перевірки щодо нього, має захищати свої права шляхом недопуску посадових осіб контролюючого органу до такої перевірки. Якщо ж допуск до проведення перевірки відбувся, в подальшому предметом розгляду в суді має бути лише суть виявлених порушень податкового та іншого законодавства, дотримання якого контролюється податковими органами.

Отже, саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе.

Водночас допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні податкової перевірки. А відтак, позови платників податків, спрямовані на оскарження рішень (у тому числі наказів про призначення перевірок), дій або бездіяльності контролюючих органів щодо призначення та/або проведення перевірок можуть бути задоволені лише в тому разі, якщо до моменту винесення судового рішення не відбулось допуску посадових осіб контролюючого органу до перевірки.

Відповідно до викладеного, позови платників податків, спрямовані на оскарження рішень (у тому числі наказів про призначення перевірки), дій або бездіяльності контролюючих органів щодо призначення та/або проведення перевірок можуть бути задоволені лише в тому разі, якщо до моменту винесення судового рішення не відбулося допуску посадових осіб контролюючого органу до спірної перевірки.

В іншому разі в задоволенні відповідних позовів має бути відмовлено, оскільки правові наслідки оскаржуваних дій за таких обставин є вичерпаними, а отже, задоволення позову не може призвести до відновлення порушених прав платника податків, оскільки після проведення перевірки права платника податків порушують лише наслідки її проведення.

Так, зокрема, така позиція висловлена Верховним судом України у постанові від 24. 12.2010 у справі № 21-25а10 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Foods and Goods L.T.D." до Державної податкової інспекції у Калінінському районі м. Донецька, третя особа - Державна податкова адміністрація в Донецькій області, про скасування рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій.

Відповідно до ч. 2 ст. 161 КАС України при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 244-2 КАС України встановлено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 237 цього Кодексу, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Отже, враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про те, що під час встановлення протиправності дій або бездіяльності контролюючих органів щодо призначення та/або проведення перевірок суб`єктів господарювання, важливим є встановлення факту безпосереднього не допуску посадових осіб контролюючого органу до перевірки.

Як зазначено вище, позивачем було допущено посадових осіб Головного управління ДФС у Київській області до проведення перевірки на підставі оскаржуваного наказу, і тим самим не використав своє право недопуску посадових осіб до проведення перевірки.

Крім того слід зазначити, що наказом Головного управління ДФС у Київській області від 31.08.2018 №1830 "Про проведення фактичних перевірок" наказано працівникам управління контролю за обігом та оподаткуванням підакцизних товарів на підставі п.п.80.2.5. п.80.2 ст. ПК України в частині здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального, провести фактичні перевірки суб`єктів господарювання згідно з додатком №1.

Тобто, оскаржуваний наказ стосується проведення перевірки не лише ФОП ОСОБА_1 , а й інших суб`єктів господарювання.

Отже, враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання протиправним та скасування наказу Головного управління ДФС у Київській області від 31.08.2018 №1830 "Про проведення фактичних перевірок".

Щодо вимоги позивача про визнання протиправним та скасування рішення ДФС України про результати розгляду скарги від 24.01.2019 №6/25 суд зазначає наступне.

Беручи до уваги, що суд дійшов висновку про протиправність та наявність підстав для скасування податкового повідомлення-рішення від 07.11.2018 №, вимога позивача про визнання протиправним рішення ДФС України про результати розгляду скарги від 24.01.2019 №6/25 задоволенню не підлягають, оскільки її задоволення не призведе до поновлення його прав у спірних правовідносинах.

З огляду на зазначене, беручи до уваги докази, наявні у матеріалах справи у їх сукупності, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог у частині визнання протиправним податкового повідомлення-рішення від 07.11.2018 №.

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 07.11.2018 № Головного управління Державної фіскальної служби Київської області.

3. Стягнути сплачений судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Державної фіскальної служби у Київської області.

4. У задоволенні інших позовних вимог - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський окружний адміністративний суд.

Суддя Щавінський В.Р.

Дата виготовлення і підписання повного тексту рішення - 08 липня 2019 р.