Справа № 240/4786/18
Суддя: Сушко О.О.
Дата ухвалення: 2019-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/4786/18

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Панкеєва Вікторія Анатоліївна

Суддя-доповідач - Сушко О.О.

23 липня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Сушка О.О.

суддів: Смілянця Е. С. ,

за участю:

секретаря судового засідання: Платаш В.О.,

представника відповідача: Коршак Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2019 року (м. Житомир) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області про скасування податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив скасувати в повному обсязі: податкове повідомлення рішення від 10.04.2018 №0-1005 на суму 404,16 грн; податкове повідомлення рішення від 10.04.2018 №0-1005 на суму 882,88 грн; податкове повідомлення рішення від 10.04.2018 №0-1005 на суму 583,36 грн; податкове повідомлення рішення від 10.04.2018 №0-1005 на суму 51,20 грн; податкове повідомлення рішення від 10.04.2018 №0-1005 на суму 557,44 грн; податкове повідомлення рішення від 10.04.2018 №0-1005 на суму 4099,20 грн; податкове повідомлення рішення від 10.04.2018 №0-1005 на суму 71,36 грн; податкове повідомлення рішення від 10.04.2018 №0-1005 на суму 1859,52 грн; податкове повідомлення рішення від 10.04.2018 №0-1005 на суму 1054,88 грн; податкове повідомлення рішення від 10.04.2018 №0-1005 на суму 257,76 грн; податкове повідомлення рішення від 10.04.2018 №0-1005 на суму 1920,16 грн.

Відповідно до рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2019 року позов задоволено частково: визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Житомирській області від 10.04.2018 №0-1005, від 10.04.2018 №0-1005, від 10.04.2018 №0-1005, від 10.04.2018 №0-1005, від 10.04.2018 №0-1005, від 10.04.2018 №0-1005, від 10.04.2018 №0-1005, від 10.04.2018 №0-1005; визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Житомирській області від 10.04.2018 №0-1005 в частині нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2017 рік в розмірі 25,6 грн; від 10.04.2018 №0-1005 в частині нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2017 рік в розмірі 2049,6 грн; від 10.04.2018 №0-1005 в частині нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2017 рік в розмірі 35,68 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідача в судовому засіданні просила задовольнити апеляційну скаргу.

Розглянувши матеріали справи, колегія суддів апеляційної інстанції, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що податковими повідомленнями-рішеннями від 10.04.2018 року позивачу за 2017 рік визначено суми зобов`язань за платежами по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки: №0-1005 на суму 1920,16 грн.; №0-1005 на суму 4099,20 грн.; №0-1005 на суму 882,88 грн.; №0-1005 на суму 557,44 грн.; №0-1005 на суму 1054,88 грн.; №0-1005 на суму 1859,52 грн.; №0-1005 на суму 583,36 грн.; №0-1005 на суму 404,16 грн.; №0-1005 на суму 71,36 грн.; №0-1005 на суму 257,76 грн.; №0-1005 на суму 51,20 грн.

Вказані податкові повідомлення-рішення прийняті відповідачем на підставі Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 23.07.2018 року №131734216, згідно якої позивач є власником:

1/2 частки будівлі млина за адресою: АДРЕСА_1 ,

1/ 2 будівлі маслобойні за адресою: АДРЕСА_2 ,

1/2 частки будівлі К.З.С. за адресою: АДРЕСА_3,

1/2 частки комори за адресою: АДРЕСА_4 ,

1/2 частки будівлі зерноскладу за адресою: АДРЕСА_5,

1/ 2 сіносховища за адресою: АДРЕСА_6,

1/ 2 сіносховища за адресою: АДРЕСА_7,

1/ 2 пилорами за адресою: АДРЕСА_8 ,

1/ 2 гаража для автомашин за адресою: АДРЕСА_9,

1/2 телятника за адресою: АДРЕСА_10,

1/ 2 будівлі молокоприймального пункту за адресою: АДРЕСА_11 ,

1 /2 тракторної майстерні за адресою: АДРЕСА_12

Вважаючи рішення контролюючого органу протиправними та прийнятими в порушення норм чинного законодавства, позивач звернувся до відповідача зі скаргою.

Рішенням про результати розгляду скарги від 10.08.2018 року позивачу відмовлено у задоволенні скарги, а податкові повідомлення-рішення залишено без змін, з тих підстав, що платником податків не надано доказів, які спростовують нарахування податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки.

Суд першої інстанції при ухваленні оскарженого рішення виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, а відтак наявності підстав для часткового задоволення адміністративного позову.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України від 28 грудня 2014 року N 71-VIII "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" (далі - Закон N 71-VIII), яким було введено новий податок - податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. А у "Прикінцевих положеннях" Закону N 71-VIII міститься пряма норма щодо введення цього Закону у дію з 01 січня 2015 року.

У відповідності до пп. 266.5.1. п. 266.5. ст. 266 ПК України, ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування).

За змістом ч. 5 ст. 59 та ч. 1 ст. 73 Закону України від 21.05.1997 р. N 280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування нормативно-правового характеру набирають чинності з дня їх офіційного оприлюднення та є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.

В силу ст.12 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" регуляторні акти, прийняті місцевими органами виконавчої влади, а також їх посадовими особами, офіційно оприлюднюються в друкованих засобах масової інформації не пізніш, як у 10-денний строк після їх державної реєстрації або прийняття та підписання, якщо ці акти не підлягають державній реєстрації.

Згідно з пп. 266.1.1. п. 266.1. ст. 266 ПК України, платниками податку на нерухоме майно, відмінного від земельної ділянки, є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Відповідно до п.п.266.2.1. п.266.2. ст.266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Абзацом "є" пп. 266.2.2. п. 266.2. ст. 266 ПК України визначено, що не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

При цьому, Податковий кодекс України не надає тлумачення терміну "будівлі промисловості", що використовується в п.п."є" п.п. 266.2.2. ст. 266 ПК України.

Разом з тим, норми ст. 62 Господарського кодексу України визначають, що підприємство, це самостійний суб`єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб`єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.

Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 № 507, будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу "Будівлі нежитлові" група 125 "Будівлі промислові та склади" клас 1251 "Будівлі промисловості".

Тобто, до будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належать до класу 1251 "Будівлі промисловості", який в свою чергу включає підкласи: 1251.1 - "Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості"; 1251.2 - "Будівлі підприємств чорної металургії"; 1251.3 - "Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості"; 1251.4 - "Будівлі підприємств легкої промисловості"; 1251.5 - "Будівлі підприємств харчової промисловості"; 1251.6 - "Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості"; 1251.7 - "Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості"; 1251.8 - "Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості"; 1251.9 - "Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне".

Як встановлено з матеріалів справи, позивач на підставі договорів купівлі-продажу продав:

- 22.06.2016 року 1/2 частку нежитлової будівлі - будівлі К .З.С. за адресою: АДРЕСА_3 ОСОБА_4 ;

- 20.04.2015 року по 1/2 частці трьох нежитлових будівель - будівлі маслобойні за адресою: АДРЕСА_2 , комори за адресою: АДРЕСА_4 , гаража для автомашин за адресою: АДРЕСА_9 ОСОБА_5 ;

- 21.08.2015 року по 1/2 частці двох нежитлових приміщень - сіносховища за адресою: АДРЕСА_7; пилорами за адресою: АДРЕСА_8 ОСОБА_6 ;

- 18.08.2015 1/2 частку нежитлової будівлі - телятника за адресою: АДРЕСА_10 ОСОБА_7 ;

- 04.09.2015 1/2 частку нежитлової будівлі - тракторної майстерні за адресою: АДРЕСА_12 ОСОБА_8 .

Аналіз норм чинного законодавства дозволяє зробити висновок, що платниками податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Водночас, з матеріалів справи встановлено, що у 2017 році позивач не був власником 1/2 часток об`єктів нежитлової нерухомості - будівлі К.З.С. за адресою: АДРЕСА_3; будівлі маслобойні за адресою: АДРЕСА_2; комори за адресою: АДРЕСА_4; гаража для автомашин за адресою: АДРЕСА_9; сіносховища за адресою: АДРЕСА_7; пилорами за адресою: АДРЕСА_8; телятника за адресою: АДРЕСА_10; тракторної майстерні за адресою: АДРЕСА_12, а тому не має обов`язку сплачувати податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на вказані об`єкти нерухомості.

Отже, контролюючим органом безпідставно прийняті податкові повідомлення-рішення від 10.04.2018 року №0-1005 на суму 404,16 грн; №0-1005 на суму 882,88 грн; №0-1005 на суму 583,36 грн; №0-1005 на суму 557,44 грн; №0-1005 на суму 1859,52 грн; №0-1005 на суму 1054,88 грн; №0-1005 на суму 257,76 грн; №0-1005 на суму 1920,16 грн.

Щодо податкових повідомлень-рішеннь від 10.04.2018 року №0-1005 на суму 51,20 грн; №0-1005 на суму 4099,20 грн; №0-1005 на суму 71,36 грн, то слід зазначити наступне.

Як зазначено вище об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 23.07.2018 року №131734216 встановлено, що позивач є власником:

- 1/2 частки будівлі млина за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 16 кв. м;

- 1/2 частки будівлі зерноскладу за адресою: АДРЕСА_5 , загальною площею 1281 кв. м;

- 1/2 частки будівлі молокоприймального пункту за адресою: АДРЕСА_11, загальною площею 22,3 кв. м.

Відтак, з урахуванням відсутності у Податковому кодексі України конкретизованого переліку нерухомого майна, що відноситься до будівель промисловості, та визначення поняття "промислове підприємство" суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що у власності позивача знаходяться об`єкти нежитлової нерухомості, що підлягають оподаткуванню податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Згідно з ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові Верховного Суду від 15.05.2018 року у справі №806/2461/17 зазначено, що застосування п. "є" пп. 266.2.2. п. 266.2. ст. 266 ПК України можливе у разі дотримання двох обов`язкових умов, наявність будівель промисловості та їх перебування у власності промислових підприємств.

В свою чергу, рішенням одинадцятої сесії сьомого скликання Бородянської селищної ради Київської області від 30 червня 2016 року № 218-11-VІІ встановлені місцеві податки та збори на 2017 рік "Про встановлення місцевих податків та зборів на 2017 рік" встановлено податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2017 рік, згідно з додатком ІІІ-1.

Як видно з додатку ІІІ-1 до вказаного рішення платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (п.1.1.) .

Пунктом 5.2. додатку ІІІ-1 встановлено ставки податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної або міської ради в залежності від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у відсотках до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. метр бази оподаткування, зокрема:

- будівлі офісні відокремлені - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей - 0,1 %

- будівлі підприємств побутового обслуговування - 0,1 %

- господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо - 0,1 % (окрім розташованих в межах присадибних земельних ділянок).

Законом України від 21 грудня 2016 року № 1801-VІІІ "Про Державний бюджет України на 2017 рік" з 01 січня 2017 року встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі - 3200 гривень.

Беручи до уваги зазначене, позивачу за 2017 рік необхідно сплатити податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки:

- за 1/2 частку будівлі млина за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 16 кв. м, в розмірі 25,6 грн (16х3,2/2);

- за 1/2 частку будівлі зерноскладу за адресою: АДРЕСА_5 , загальною площею 1281 кв. м, в розмірі 2049,6 грн (1281х3,2/2);

- за 1/2 частку будівлі молокоприймального пункту за адресою: АДРЕСА_11, загальною площею 22,3 кв. м, в розмірі 35,68 грн (22,3 х3,2/2).

Як встановлено зі змісту оскаржених податкових повідомлень-рішеннь від 10.04.2018 року контролюючим органом не враховано, що позивач є власником 1/2 частин вказаних об`єктів нерухомості та в порушення п.п.266.2.1. п.266.2. ст.262 ПК України нараховано податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки на 2017 рік за №0-1005 в розмірі 51,20 грн; за №0-1005 в розмірі 4099,20 грн; за №0-1005 в розмірі 71,36 грн.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Житомирській області залишити без задоволення, а рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 15 лютого 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 26 липня 2019 року.

Головуючий Сушко О.О.

Судді Смілянець Е. С. Залімський І. Г.