Справа № 640/18200/18
Суддя: Кузьменко А.І.
Дата ухвалення: 2019-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

24 липня 2019 року № 640/18200/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючої судді Кузьменко А.І., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві

про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, яка полягала у невключенні до вислуги років ОСОБА_1 для призначення пенсії у календарному обчисленні стажу роботи в органах Державної податкової служби з 20 вересня 2001 року по 30 червня 2018 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві зарахувати до вислуги років для призначення пенсії у календарному обчисленні стаж роботи в органах Державної податкової служби з 20 вересня 2001 року по 31 травня 2018 року;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві здійснити нарахування і виплату ОСОБА_1 пенсії державного службовця із врахуванням у вислузі років стажу роботи в органах Державної податкової служби з 20 вересня 2001 року по 30 червня 2018 року.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що відповідачем протиправно відмовлено позивачу у призначені пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» оскільки період проходження служби в податкових органах має зараховуватись до стажу державної служби, який дає право на пенсію державного службовця відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 листопада 2018 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснити її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог у відзиві на позов представник відповідача вказує, що робота в органах Державної фіскальної службі не віднесена до категорії посад державних службовців відповідно до статті 25 Закону України «Про державну службу» від 19 грудня 1993 року №3723-ХІІ та постанови Кабінету Міністрів України від 14 серпня 2013 року №703 «Про віднесення деяких посад працівників органів державної влади, інших державних органів, установ до відповідних категорій посад державних службовців та визнання такими, що втратили чинність, деяких актів Кабінету Міністрів України», яка втратила чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 22 липня 2016 року №465 «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких актів Кабінету Міністрів України», та не зараховується до стажу державної служби, з огляду на що відсутні підстави для переведення позивача на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».

Позивачем надано суду відповідь на відзив, в якій остання зазначила про те, що вона має право на пенсію відповідно до пункту 10 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про державну службу» від 10 грудня 2015 року №889-VIII.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в місті Києві та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

14 вересня 2018 року позивач звернулася із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про призначення пенсії державного службовця.

Листом від 28 вересня 2018 року №84349/02/Ш-7112 Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві повідомило позивача про відсутність підстав для призначення їй пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», оскільки посади, на яких позивач працювала, не відносяться до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (від 16 грудня 1993 року № 3723) та актами Кабінету Міністрів України.

Незгода позивача з відмовою в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» зумовила її звернення до суду з даним позовом.

Відповідно до статті 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до пункту 344.1 статті 344 Податкового кодексу України пенсійне забезпечення посадових осіб контролюючих органів, крім діючих у них підрозділів податкової міліції, здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу». При цьому період роботи зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) у контролюючих органах зараховується до стажу державної служби та стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.

Пунктом 2 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року № 283 (який був чинний на момент проходження позивачем служби в податкових органах), визначено, що до стажу державної служби зараховується робота (служба), зокрема, на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.

Відповідно до пункту 12 розділу XI Закону України «Про державну службу» (від 10 грудня 2015 року №889- VIII) для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., N 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.

Частиною 1 статті 37 Закону України «Про державну службу» від 16 грудня 1993 року № 3723-XII встановлено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Таким чином, період проходження служби в податкових органах зараховується до стажу державної служби, який надає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) згідно положень пункту 12 розділу XI Закону України «Про державну службу».

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії трудової книжки позивача судом встановлено, що в період з 20 вересня 2001 року по 30 червня 2018 року остання працювала на відповідних посадах в Державній податковій адміністрації у місті Києві, Державній податковій інспекції у Подільському районі міста Києва, Державній податковій адміністрації України, Державній податковій службі України, Міністерстві доходів і зборів України, Державній фіскальній службі України та в 2013 році позивачу присвоєний 8 ранг державної служби.

Відповідно до довідки Державної фіскальної служби України від 25 жовтня 2018 року №04/312 стаж державної служби позивача становить 17 років 01 місць 03 дні.

Відповідач, як в листі від 28 вересня 2018 року №84349/02/Ш-7112, так і в наданому суду відзиві єдиною підставою для відмови позивачу у призначенні їй пенсії за віком згідно Закону України «Про державну службу» зазначає те, що робота в Державній фіскальній службі України не віднесена до категорії посад державних службовців відповідно до діючого на даний час законодавства і не зараховується до стажу державної служби.

Позивач у позовній заяві просить суд визнати протиправною бездіяльність відповідача, яка полягає у невключені до її вислуги років для призначення пенсії у календарному обчисленні стажу роботи в органах Державної податкової служби з 20 вересня 2001 року по 30 червня 2018 року.

Враховуючи те, що листом від 28 вересня 2018 року №84349/02/Ш-7112 позивачу фактично було відмовлено у включенні стажу роботи в органах Державної податкової служби з 20 вересня 2001 року по 30 червня 2018 року до стажу роботи на посадах державного службовця, суд дійшов висновку, що в даному випадку відповідачем було допущено не протиправну бездіяльність, а вчинено протиправні дії щодо відмови у включенні стажу роботи позивача в органах Державної податкової служби до стажу роботи на посадах державного службовця.

З огляду на зазначене суд вважає, що вказана позовна вимога підлягає задоволенню шляхом визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у включенні до стажу роботи на посадах державного службовця для призначення пенсії у календарному обчисленні стажу роботи позивача в органах Державної податкової служби з 20 вересня 2001 року по 30 червня 2018 року.

Враховуючи зазначене є обґрунтованою та підлягає задоволенню позовна вимога щодо зобов`язання відповідача зарахувати до стажу роботи на посадах державного службовця для призначення пенсії у календарному обчисленні стажу роботи позивача в органах Державної податкової служби з 20 вересня 2001 року по 30 червня 2018 року.

Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду у складі суддів Касаційного адміністративного суду від 19 червня 2018 року у справі № 465/7218/16-а (провадження № К/9901/22044/18) та від 13 грудня 2018 року у справі № 539/1855/17 (провадження № К/9901/206/17).

Оскільки позовна вимоги щодо зобов`язання відповідача здійснити нарахування і виплату позивачу пенсії державного службовця із врахуванням у вислузі років стажу роботи в органах Державної податкової служби з 20 вересня 2001 року по 30 червня 2018 року спрямована на майбутній захист прав, свобод та інтересів позивача, які на час розгляду справи не були порушені, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову у вказаній частині.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, позивачем надано суду достатні документальні докази, якими підтверджується протиправність дій Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо відмови у включені до її вислуги років для призначення пенсії у календарному обчисленні стажу роботи в органах Державної податкової служби, в той час, як відповідачем не доведено правомірність та обґрунтованість зазначених дій з урахуванням вимог, встановлених частиною 2 статті 19 Конституції України та частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог та системного аналізу положень законодавства України, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до частини 3 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.

З урахуванням викладеного, суд вбачає наявними підстави для присудження позивачу судового збору в сумі 469,86 грн.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 139, 143, 241-246, 255, 257-263 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо невключення до вислуги років ОСОБА_1 для призначення пенсії у календарному обчисленні стажу роботи в органах Державної податкової служби з 20 вересня 2001 року по 30 червня 2018 року.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві зарахувати ОСОБА_1 до вислуги років для призначення пенсії у календарному обчисленні стаж роботи в органах Державної податкової служби з 20 вересня 2001 року по 31 травня 2018 року.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (04053, м. Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16, ) судовий збір в сумі 469 (чотириста шістдесят дев`ять) грн. 86 коп.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя А.І. Кузьменко