Справа № 200/2995/19-а
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2019-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2019 року справа №200/2995/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., Ястребової Л.В., за участю секретаря судового засідання Токаревої А.Г., представника відповідача Сенникова А.А., діючого за довіреністю, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 травня 2019 року у справі № 200/2995/19-а (головуючий суддя І інстанції Голубова Л.Б.), складене у повному обсязі 22 травня 2019 року у м. Слов`янську Донецької області, за позовом Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» до Головного управління ДФС у Донецькій області про скасування податкового повідомлення-рішення від 27 листопада 2018 року № ,-

ВСТАНОВИВ:

27 лютого 2019 року Комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу» звернулось до суду із позовом до Головного управління ДФС у Донецькій області про скасування податкового повідомлення-рішення про зобов`язання сплатити штраф у розмірі 201,43 грн. за затримку сплати грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) від 27 листопада 2018 року № (а.с. 3-6).

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 21 травня 2019 року позов задоволено повністю. Скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Донецькій області від 27 листопада 2018 року № на суму 201,43 гривень про застосування штрафних санкцій за затримку сплати грошового зобов`язання з податку на додану вартість (а.с. 98-100).

Не погодившись із судовим рішенням, Головне управління Державної фіскальної служби України у Донецькій області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило суд скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що Актом камеральної перевірки позивача встановлено, що позивачем порушено строки сплати узгоджених податкових зобов`язань за червень 2014 року, чим порушено пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16, п. 57.1. ст. 57, п. 203.2 ст. 203 Податкового кодексу України, за що до нього правомірно застосовано штрафні санкції у розмірах, встановлених абз. 2, 3 п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України. Вважає, що погашення податкових зобов`язань відбувалося з порушенням граничних термінів сплати узгоджених податкових зобов`язань, визначених самостійно платником податків у декларації з ПДВ за червень 2014 року, тому до позивача правомірно застосовані штрафні санкції.

Контролючий орган зазначив, що у підприємства відсутній відповідний Сертифікат торгово - промислової палати про засвідчення обставин непереборної сили, відтак спірне податкове повідомлення-рішення винесено відповідно до норм діючого законодавства (а.с. 102-104).

Представник відповідача в судовому засіданні надав пояснення аналогічні викладеним в апеляційній скарзі, просив суд її задовольнити.

Представники позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що Комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу» є юридичною особою, яке зареєстровано та обліковується в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з кодом 00191678, про що свідчить статут підприємства (а.с. 21-25).

Позивач перебуває на податковому обліку відповідача та є платником податку на додану вартість, про що зазначено в акті камеральної перевірки позивача від 06 листопада 2018 року.

Фахівцями Маріупольського управління Головного управління ДФС у Донецькій області проведено камеральну перевірку КП «Компанія «Вода Донбасу» з питань своєчасності сплати узгодженого податкового зобов`язання з податку на додану вартість по податковій декларації з ПДВ за червень 2014 року, про що складено акт від 06 листопада 2018 року № 2806/05-99-46-03/00191678 (а.с. 88а-90).

Згідно висновків акту перевірки встановлено порушення позивачем строків сплати узгоджених податкових зобов`язань по декларації з ПДВ за червень 2014 року в загальній сумі 1007,15 гривень, чим порушено пп. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16, п. 57.1. ст. 57, п. 203.2 ст. 203 Податкового кодексу України, що в свою чергу передбачає відповідальність, встановлену абз. 2, 3 п. 126.1 ст. 126 Податкового кодексу України.

На підставі вказаного акту перевірки відповідачем прийнято спірне податкове повідомлення-рiшення від 27 листопада 2018 року № про застосування штрафних санкцій за затримку сплати грошового зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 201,43 гривень (а.с. 8).

З матеріалів справи вбачається, що позивачем спірне податкове повідомлення-рiшення оскаржувалось в адміністративному порядку, однак за результатами скарги залишене без змін ДФС України (а.с. 10-11).

Спірним питанням даної справи є правомірність прийняття податковим органом спірних податкових повідомлень-рішень.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що визначене у податковому повідомленні-рішенні грошове зобов`язання у вигляді штрафних (фінансових) санкцій прийнято за межами застосування строків давності по зобов`язанням за червень 2014 року, тому відповідач діяв не на підставі, не в межах повноважень, та не у спосіб, передбачений Конституцією та законами України.

Суд апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до пункту 61.1 статті 61 Податкового кодексу України, статті 94 Податкового кодексу України (надалі ПК України) податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.

Згідно з п.п. 20.1.4 п.20.1 ст.20 ПК України контролюючи органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Контролюючи органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки, відповідно до пункту 75.1 статті 75 ПК України. Основним завданням камеральної перевірки є перевірка складання податкових декларацій і розрахунків, що включає в себе арифметичний підрахунок підсумкових сум податкових зобов`язань, що підлягають сплаті до відповідного бюджету або бюджетному відшкодуванню, та перевірка правильності застосування ставок податків і податкових пільг, правильність відображення показників, необхідних для обчислення бази оподаткування; виявлення арифметичних або методологічних помилок.

Матеріалами справи підтверджується, що податковим органом проведено камеральну перевірку своєчасності сплати КП «Компанія «Вода Донбасу» податкових зобов`язань з податку на додану вартість по декларації з ПДВ за червень 2014 року.

Порядок надання податкової декларації з ПДВ та строки розрахунків з бюджетом визначені статтею 203 ПК України. Так, податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.

Сума податкового зобов`язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.

Згідно з пунктом 54.1 статті 54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.

Відповідно до пункту 57.1 статті 57 ПК України, платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, погашення податкових зобов`язань з ПДВ по декларації за червень 2014 року від 21.04.2015 року № (подана в квітні 2015 року) в сумі 3418290 грн. відбулося з порушенням граничних строків сплати податкових зобов`язань з ПДВ,а саме платіжними дорученнями №№ 2368/19 від 15.03.2018 року, 77 /19 від 24.04.2018 року та 161/19 від 24.04.2018 року, оскільки стягнення зазначених сум було здійснено на виконання постанови Донецького окружного апеляційного суду від 10.012017 року у справі № 805/4192/16-а та була сплачено сума 1007.15 грн., що слугувало підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення від 27 листопада 2018 року № .

Однак, суд апеляційної інстанції вважає, що до відповідача не застосовуються вищевказані штрафні санкції, з огляду на наступне.

Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 введене в дію рішення РНБО України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України» та розпочате проведення антитерористичної операції на території Донецької і Луганської областей. Тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення визначає Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 2 вересня 2014 року № 1669-VII.

Абзацом 2 статті 1 зазначеного Закону визначено, що територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Розпорядженням від 30 жовтня 2014 року № 1053-р Кабінет Міністрів України затвердив перелік населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція, м. Маріуполь Донецької області, де провадить свою діяльність Підприємство, віднесене до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція.

Дію вказаного Розпорядження зупинено Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1079-р від 05 листопада 2014 року.

Вказані розпорядження втратили чинність згідно з Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 р. № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України». Вказаним розпорядженням до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція включено м. Донецьк, де до 31 березня 2016 року був зареєстрований позивач та м. Маріуполь Донецької області.

Статтею 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» визначено, що на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

Позивачем надано у якості доказів настання форс-мажорних обставин сертифікати Торгово-промислової палати України від 25 листопада 2014 року №№ 1735, 1736 та № 3100-19-0030 від 21 січня 2019 року про настання обставин непереборної сили на підприємстві позивача по обов`язках зі сплати податків та обов`язкових платежів,зокрема , щодо форс- мажорних обставин щодо обов`язку сплати податку на додану вартість за червень 2014 року (а.с. 14-20).

При цьому, сертифікат від 25 листопада 2014 року № 1736 видано з урахуванням ст. 102.6-102.7 Податкового Кодексу України, та засвідчено настання обставин непереборної сили з 10 червня 2014 року при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області та дотримання законодавчих актів України для продовження граничного строку подачі податкових декларацій. Декларація за червень 2014 року була подана лише 21 квітня 2015 року.

Наявність в матеріалах справи вищевказаного сертифікати нівелює твердження апелянта щодо його відсутності та безпідставності врахування положень Закону України № 1669-VII від 02 вересня 2014 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» до відповідача.

Тобто, у період невиконання обов`язків щодо спалти обов`язкового платежу з податку на додану вартість за червень 2014 року позивач знаходився на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Суд апеляційної інстанції переглянув рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись статтями 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Донецькій області - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 21 травня 2019 року у справі № 200/2995/19-а залишити без змін.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошені в судовому засіданні 24 липня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 липня 2019 року.

Судді Т.Г.Арабей

І.В. Геращенко

Л.В. Ястребова