Справа № 826/17899/16
Суддя: Епель Оксана Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-07-24 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у першій інстанції: Пащенко К.С.,
судді: Чудак О.М., Шейко Т.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2019 року Справа № 826/17899/16

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Епель О.В.,

суддів: Губської Л.В., Карпушової О.В.,

за участю секретаря Лісник Т.В.,

представника позивача Павленко О.М. ,

представника відповідача Чайковського Ю.Ю.,

розглянувши у відритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу державного підприємства «Регіональні електричні мережі» на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 08 квітня 2019 року у справі

за позовом державного підприємства «Регіональні електричні мережі»

до Державної фіскальної служби України,

Вишгородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби

у Київській області

про визнання протиправними та скасування рішень,

ВСТАНОВИВ :

Історія справи.

Державне підприємство «Регіональні електричні мережі» (далі - позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України (далі - відповідач-1), Вишгородської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (далі - відповідач-2) про:

- визнання протиправним та скасування рішення ДФС України від 21.10.2016 р. № 22751/6/99-99-11-03-01-25 про результати розгляду скарги позивача від 25.08.2016 р. № 01/1244;

- скасування податкового повідомлення-рішення Вишгородської ОДПІ ГУ ДФС у Київській області від 31.05.2016 р. № .

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 08 квітня 2019 року в задоволенні адміністративного позову було відмовлено в повному обсязі.

Ухвалюючи зазначене рішення, суд виходив з того, що позивачем порушено строки реєстрації податкових накладних на загальну суму ПДВ 34 083 856, 64 грн. і податковий орган, починаючи з 01.01.2016 р., мав право притягати позивача до відповідальності на підставі ст. 120-1 ПК України без урахування застережень, передбачених у п.120-1.3 ст. 120.1 ПК України, а також з того, що дія мораторію, встановленого відносно позивача рішенням господарського суду, не зупиняє виконання ним зобов`язань зі сплати податків, що виникли після його введення, та не припиняє заходів, спрямованих на забезпечення їх сплати.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій наполягає на тому, що податкові накладні, за несвоєчасну реєстрацію яких його було притягнуто до відповідальності, складені у жовтні-грудні 2015 року, тобто у період відсутності правового механізму застосування штрафів за порушення строків реєстрації податкових накладних, і контролюючі органи, на думку апелянта, мали право притягати до відповідальності за таке порушення лише в разі його вчинення з 01.01.2016 р.

Крім того, апелянт посилається на те, що він був позбавлений можливості своєчасно здійснити реєстрацію податкових накладних через недосконалість системи взаємодії органів ДФС і Міністерства фінансів України та внаслідок відсутності в нього грошових коштів у зв`язку із зайвим списанням ПДВ з реєстру транзакцій, що спричинило зменшення ліміту реєстрації податкових накладних.

Також апелянт звертає увагу суду на те, що на момент прийняття відповідачем спірного ППР він перебував у процедурі банкрутства, яка триває й зараз.

З цих та інших підстав апелянт просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити постанову про задоволенні його позову в повному обсязі, зазначаючи, що судом першої інстанції було неповно встановлено обставини та порушено норми матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цілому.

Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.05.2019 р. відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.

Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити її без задоволення, а рішення суду - без змін, наполягаючи на безпідставності доводів апелянта та на тому, що ним було порушено граничні строки реєстрації податкових накладних, за що його притягнуто до відповідальності.

Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін з наступних підстав.

Обставини справи, установлені судом першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, державне підприємство «Регіональні електричні мережі» (далі - ДП «Регіональні електричні мережі») є юридичною особою та перебуває на податковому обліку як платник податку на додану вартість (далі - ПДВ).

Ухвалою Господарського суду Київської області від 17.11.2015 р. порушено провадження у справі № 911/4610/15 про банкрутство ДП «Регіональні електричні мережі» та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів відповідно до ст. 19 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом».

Вишгородською ОДПІ ГУ ДФС у Київській області було проведено камеральну перевірку податкової звітності позивача з ПДВ, у ході якої встановлено порушення підприємством п. 201.10 ст. 201 ПК України, а саме: порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних на загальну суму ПДВ 34 083 856,64 грн.

За результатами перевірки складено акт від 30.05.2016 р. № 681/12-01/32402870 та винесено податкове повідомлення-рішення від 31.05.2016 р. № , яким позивачу на підставі ст. 120-1 ПК України нараховано штраф в розмірі 6 717 770,74 грн.

Позивач оскаржив таке ППР до ГУ ДФС у Київській області (скарга вих. № 01/873 від 17.06.2016).

За результатами розгляду скарги позивача ГУ ДФС у Київській області прийнято рішення від 15.08.2016 р. № 1874/10/10-36-10-01-04, яким скаргу залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення - без змін.

26.08.2016 р. позивач звернувся до ДФС України зі скаргою від 25.08.2016 р. № 01/1244, в якій просив скасувати податкове повідомлення-рішення від 31.05.2016 р. № та рішення ГУ ДФС у Київській області від 15.08.2016 р. № 1874/10/10-36-10-01-04.

Рішенням ДФС України від 21.10.2016 р. № 22751/6/99-99-11-03-01-25 скарга позивача залишена без задоволення, а податкове повідомлення-рішення - без змін.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Нормативно-правове обґрунтування.

Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, нормами Податкового кодексу України (далі - ПК України), Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14.05.1992 р. № 2343-XII у редакції, чинній станом на 17.11.2015 р. (далі - Закон № 2343-XII).

Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У п. 187.1 ст. 187 ПК України визначено, що датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно з п. 201.1 ст. 201 ПК України платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відповідно до п. 201.10 ст. 210 ПК України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Якщо надіслані податкові накладні та/або розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених відповідно пунктом 201.1 статті 201 та/або пунктом 192.1 статті 192 цього Кодексу, протягом операційного дня продавцю/покупцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді із зазначенням причин.

Якщо протягом операційного дня не надіслано квитанції про прийняття або неприйняття, така податкова накладна вважається зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних здійснюється не пізніше п`ятнадцяти календарних днів, наступних за датою їх складання.

Пунктом 120-1.1 ст. 120 ПК України встановлено, що порушення платниками податку на додану вартість граничних термінів реєстрації податкових накладних, що підлягають наданню покупцям - платникам податку на додану вартість, та розрахунків коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, встановлених статтею 201 цього Кодексу, тягнуть за собою накладення на платників податку на додану вартість, на яких відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі:

10 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації до 15 календарних днів;

20 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації від 16 до 30 календарних днів;

30 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації від 31 до 60 календарних днів;

40 відсотків від суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення терміну реєстрації на 61 і більше календарних днів.

Пунктом 120-1.3 ст.120-1 ПК України у редакції, чинній з 29.07.2015 р. по 31.12.2015 р., було передбачено, що порядок застосування штрафних санкцій, передбачених цією статтею, затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Законом України від 24.12.2015 № 909-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень у 2016 році» (набрав чинності з 01.01.2016 р.) було внесено зміни до ст. 120-1 ПК України, якими виключено пункт 120-1.3.

Пунктом 35 підрозділу 2 «Особливості справляння податку на додану вартість» Перехідних положень ПК України встановлено, що норми пункту 120-1.1 статті 120-1 цього Кодексу не застосовуються при порушенні термінів реєстрації податкових накладних/ розрахунків коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних, складених до 01 жовтня 2015 року.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 5 ст. 19 Закону № 2343-XII мораторій на задоволення вимог кредиторів - зупинення виконання боржником грошових зобов`язань і зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), термін виконання яких настав до дня введення мораторію, і припинення заходів, спрямованих на забезпечення виконання цих зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів), застосованих до дня введення мораторію.

Протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів:

- забороняється стягнення на підставі виконавчих та інших документів, що містять майнові вимоги, у тому числі на предмет застави, за якими стягнення здійснюється в судовому або в позасудовому порядку відповідно до законодавства, крім випадків перебування виконавчого провадження на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум (у тому числі одержаних від продажу майна боржника), перебування майна на стадії продажу з моменту оприлюднення інформації про продаж, а також у разі звернення стягнення на заставлене майно та виконання рішень у немайнових спорах;

- забороняється виконання вимог, на які поширюється мораторій;

- не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші фінансові санкції за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань із задоволення всіх вимог, на які поширюється мораторій;

- зупиняється перебіг позовної давності на період дії мораторію;

- не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, три проценти річних від простроченої суми тощо.

Дія мораторію на задоволення вимог кредиторів не поширюється на вимоги поточних кредиторів; на виплату заробітної плати та нарахованих на ці суми страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю та життю громадян; на виплату авторської винагороди, аліментів, а також на вимоги за виконавчими документами немайнового характеру, що зобов`язують боржника вчинити певні дії чи утриматися від їх вчинення.

Висновки суду апеляційної інстанції.

Системний аналіз викладених правових норм дозволяє стверджувати, що законодавством регламентовано граничні строки реєстрації податкових накладних в ЄРПН, порушення яких є підставою для притягнення платника до відповідальності у вигляді штрафу.

Разом з тим, порушення строків реєстрації ПН в ЄРПН під час перебування підприємства у процедурі банкрутства дія мораторію поширюється лише на задоволення вимог конкурсних кредиторів, а за зобов`язаннями поточних кредиторів нараховується неустойка (штраф, пеня), застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов`язань та зобов`язань щодо сплати податків і зборів (обов`язкових платежів).

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем було порушено строки реєстрації податкових накладних на загальну суму ПДВ 34 083 856,64 грн., у зв`язку з чим відповідачем прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 31.05.2016 р. № , яким позивача притягнуто до відповідальності.

При цьому, апеляційний суд відзначає, що спірні податкові накладні були складені позивачем після 01.10.2015 р., тому передбачені пунктом 35 підрозділу 2 «Особливості справляння податку на додану вартість» Перехідних положень ПК України умови звільнення від відповідальності за порушення строків їх реєстрації, до позивача не застосовуються.

Також не є підставою для звільнення позивача від відповідальності й мораторій, встановлений ухвалою Господарського суду Київської області від 17.11.2015 р. у справі № 911/4610/15, оскільки порушення підприємством термінів реєстрації податкових накладних мало місце після введення мораторію на задоволення вимог кредиторів.

Тож, твердження апелянта про те, що на момент прийняття відповідачем спірного ППР він перебував у процедурі банкрутства, яка триває й зараз, є необґрунтованими.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо правомірності накладення податковим органом на позивача штрафу за порушення граничних строків реєстрації податкових накладних та прийняття податкового повідомлення-рішення від 31.05.2016 р. № .

Доводи апелянта про те, що податкові накладні, за несвоєчасну реєстрацію яких його було притягнуто до відповідальності, складені у жовтні-грудні 2015 року, тобто у період відсутності правового механізму застосування штрафів за порушення строків реєстрації податкових накладних, і контролюючі органи, на думку апелянта, мали право притягати до відповідальності за таке порушення, лише в разі його вчинення з 01.01.2016 р., колегія суддів до уваги, оскільки як вбачається з вищенаведених норм ПК України, з 01.01.2016 р. законодавцем прийнято чітку норму, що визначає відповідальність за таке правопорушення (зміни до ст. 120-1 ПК України), дію якої поширено, зокрема на правовідносини, які існували з 01.10.2015 р.

При цьому, до 01.01.2016 р. ПК України також містив норму, що визначала відповідальність за порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних, але не було визначено сам порядок застосування штрафних санкцій, який з вказаної дати регламентовано безпосередньо ПК України.

Посилання апелянта на те, що він був позбавлений можливості своєчасно здійснити реєстрацію податкових накладних через недосконалість системи взаємодії органів ДФС і Міністерства фінансів України та внаслідок відсутності в нього грошових коштів у зв`язку із зайвим списанням ПДВ з реєстру транзакцій, що спричинило зменшення ліміту реєстрації податкових накладних, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки жодних доказів, які б підтверджували визнання відповідних дій, рішень чи бездіяльності протиправними у порядку, визначеному законодавством, суду не надано.

Такі доводи не спростовують факту порушення позивачем податкової дисципліни в частині своєчасності реєстрації податкових накладних в ЄРПН та не є підставою для його звільнення від відповідальності.

Аналогічний правовий підхід застосовано в постанові Верховного Суду від 23.05.2019 р. у справі № 820/6221/17.

Крім того, перевіряючи рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги, колегія суддів також відхиляє доводи апелянта щодо протиправності оскаржуваного рішення ДФС, прийнятого за результатами розгляду його скарги, оскільки безпосередньо таке рішення не впливає на коло прав, свобод, законних інтересів чи обов`язків державного підприємства.

Надаючи оцінку всім доводам апелянта, судова колегія також приймає до уваги рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, в якому Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».

Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини та оцінивши докази у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення адміністративного позову у цій справі та вважає, що судом повно і правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, відповідно до вимог ст. 242 КАС України.

Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на це, апеляційна скарга державного підприємства «Регіональні електричні мережі» підлягає залишенню без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 08 квітня 2019 року - без змін.

Розподіл судових витрат.

Оскільки судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, то відповідно до ст. 139 КАС України, понесені відповідачем та апелянтом у цій справі судові витрати перерозподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу державного підприємства «Регіональні електричні мережі» - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 08 квітня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Повний текст судового рішення виготовлено 24 липня 2019 року.

Головуючий суддя

Судді: