Справа № 824/150/19-а
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2019-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/150/19-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Анісімов О.В.

Суддя-доповідач - Залімський І. Г.

18 липня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Смілянця Е. С. Сушка О.О. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 21 березня 2019 року (ухвалене у м. Чернівці 21 березня 2019 року о 15:18, повний текст якого виготовлено 25 березня 2019 року) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби України у Чернівецькій області про визнання протиправною та скасування вимоги щодо сплати недоїмки з єдиного соціального внеску,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Чернівецького окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Чернівецькій області, у якому просить суд визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) по єдиному внеску від 16.01.2019 №Ф-123-50.

Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 21.03.2019 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 21.03.2019 скасувати, прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до прийняття необґрунтованого рішення.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що станом на 31.10.2018 не мав податкового боргу, в тому числі щодо сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. В період з січня 2018 року по 31 жовтня 2018 року стосовно нього органами ДФС не проводилося ніякої перевірки, не складалося акту про перевірку. Будучи фізичною особою-підприємцем господарську діяльність фактично не здійснював. У зв`язку із цим вважає, що відсутні підстави для пред`явлення оскаржуваної вимоги.

Також позивач вказав, що обов`язок по сплаті недоїмки зі сплати ЄСВ в розмірі 15 819 грн відповідач визначив йому неправомірно, а суд першої інстанції неправомірно застосував до спірних правовідносин норми Закону №2464-VI в редакції Закону №1774-VIII, адже Закон №1774-VIII не може мати зворотної дії у часі.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу позивача в якому вказав на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, а також на безпідставність доводів апеляційної скарги. Зауважив, що при формуванні вимоги про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску №Ф-123/50 від 16.01.2019, якою від позивача вимагається сплатити борг у розмірі 15819,54 грн, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

16.07.2019 до суду надійшла заява представника відповідача про відкладення розгляду справи у зв`язку із його зайнятістю в іншому судовому засіданні.

Розглянувши вказану заяву, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для відкладення розгляду справи, з огляду на відсутність підстав для обов`язкового відкладення розгляду справи, передбачених ч.2 ст.205 КАС України, та необхідність дотримання строку розгляду даної справи.

Позивач в судове засідання не з`явився, повноважного представника не направив, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Згідно ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 19.06.2009 зареєстрований як фізична особа-підприємець.

Згідно ідентифікаційних даних, доданих до матеріалів справи, 28.01.2019 року позивач за власним рішенням припинив підприємницьку діяльність.

Відповідачем нараховано позивачу зобов`язання зі сплати ЄСВ в сумі за чотири квартали 2017 року та 3 квартали 2018 року єдиний соціальний внесок на загальну суму 15819,54 грн.

При проведенні розрахунку, відповідач виходив з того, що у позивача з 01.01.2017 виник обов`язок сплачувати єдиний внесок у сумі не меншій мінімальний страховий внесок. Мінімальний страховий внесок у 2017 році складав 704,00 грн/міс. у 2018 році - 819,06 грн/міс.

16.01.2019 ГУ ДФС сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску №Ф-123/50, якою від позивача вимагається сплатити борг у розмірі 15819,54 грн.

Позивач вважає вказану вимогу протиправною, а тому звернувся до суду.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що при прийнятті оскаржуваного рішення ГУ ДФС діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб встановлений Конституцією України та Законом №2464. При цьому права позивача не порушувались, а фактична наявність боргу з єдиного соціального внеску у розмірі 15819,54 грн підтверджується матеріалами справи та поясненнями сторін в ході розгляду справи по суті. Позивач, будучи фізичною особою-підприємцем наділений був не тільки правами пов`язаними із здійснення підприємницької діяльності, а й обов`язками, у тому числі щодо сплати податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує викладене нижче.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону №2464 під єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування розуміють консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно пункту 3 частини 1 статті 1 Закону №2464 застрахованою особою розуміють фізичну особу, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок.

Пункт 4 частини 1 статтею 4 Закону №2464 до переліку платників єдиного соціального внеску віднесені фізичні особи-підприємці.

Частиною 2 статті 6 Закону №2464 визначені обов`язки платника єдиного внеску, серед яких обов`язок своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок (пункт 1), подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв`язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю (пункт 4).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 7 Закону №2464 (в редакції зі змінами внесеними Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 06.12.2016 №1774-VIII) єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5- 1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць.

У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.

Відповідно до пункту 5 статті 8 Закону №2464 єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску.

Згідно частини 4 статті 6 Закону №3464 у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця така фізична особа користується правами, виконує обов`язки та несе відповідальність, що передбачені для платника єдиного внеску, в частині діяльності, яка здійснювалася нею як фізичною особою - підприємцем.

Тому, навіть після припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця така фізична особа зобов`язана сплатити нараховані їй або нею єдиний соціальний внесок.

Частина 4 статті 4 Закону №2464 визначає перелік осіб, які звільняються від сплати за себе єдиного внеску, зокрема такими є особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Враховуючи те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що позивач відноситься до категорії осіб, наведених у частині 4 статті 4 Закону №2464, а також те, що він є фізичною особою-підприємцем, він є платником єдиного соціального внеску за період з 19.06.2009 по 28.01.2019.

Разом з цим, з матеріалів справи встановлено, що позивач у вказаний період не сплачував ЄСВ.

Відповідно частини 4 статті 25 Закону №2464 орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату, а згідно частини 1 цієї статті Закону №2464 рішення, прийняті органами доходів і зборів та органами Пенсійного фонду з питань, що належать до їх компетенції відповідно до цього Закону, є обов`язковими до виконання платниками єдиного внеску, посадовими особами і застрахованими особами.

Згідно із частиною 16 статті 25 Закону №2464 строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

Оскільки, в інформаційній системі ГУ ДФС міститься інформація про недоїмку позивача щодо сплати єдиного соціального внеску, відповідач на підставі статті 25 Закону №2464, відповідачем правомірно сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) з єдиного соціального внеску №Ф-123/50 від 16.01.2019.

Посилання позивача на те, що суд першої інстанції неправомірно застосував до спірних правовідносин норми Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI в редакції Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 06.12.2016 №1774-VIII, адже Закон №1774-VIII не може мати зворотної дії у часі, суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованими.

Так, на підставі Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI в редакції Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України від 06.12.2016 №1774-VIII, відповідач нарахував позивачу ЄСВ за період з дати набрання чинності Законом №1774-VIII, відповідно відсутні підстави вважати, що норми Закону №2464-VI, в редакції Закону №1774-VIIІ, застосовані до правовідносин, які виникли до набрання чинності такими нормами.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 21 березня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Смілянець Е. С. Сушко О.О.