Справа № 300/696/19
Суддя: Ільчишин Надія Василівна
Дата ухвалення: 2019-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2019 рокуЛьвів№ 857/6390/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Ільчишин Н.В.,

суддів Шинкар Т.І., Коваля Р.Й.,

за участі секретаря судового засідання Федак С.Р.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 травня 2019 року (головуючого судді Матуляка Я.П.) ухвалене в порядку письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження в м. Івано-Франківськ у справі №300/696/19 за позовом Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області до Фізичної особи-підприємця Кубайчука Володимира Васильовича про застосування заходів реагування у сфері державного нагляду (контролю),-

ВСТАНОВИВ:

Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області 29.03.2019 звернулося в суд з позовом до Фізичної особи-підприємця Кубайчука Володимира Васильовича в якому просить застосувати заходи реагування у вигляді зупинення та заборони експлуатації виробничих приміщень (цеху розпиловки деревини) Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 шляхом опечатування вхідних дверей, окрім виконання робіт пов`язаних з усуненням порушень вимог законодавства у сфері пожежної та техногенної безпеки.

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 травня 2019 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції скаргу Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області подало апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Відповідачем не подано до суду письмового відзиву на апеляційну скаргу, що не перешкоджає розгляду справи.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, хоча належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до частини 2 статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), не перешкоджає судовому розгляду.

Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

В порядку статті 230 КАС України секретарем судового засідання забезпечено ведення протоколу судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, на підставі наказу управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області «Про проведення планових перевірок у січні 2019 року» від 28.12.2018 року за № 428 (аркуші справи 12-15), повідомлення про проведення планової перевірки від 02.01.2019 року за № 4/25-07 (аркуш справи 16), посвідчення на проведення перевірки від 08.01.2019 року за № 15 (аркуш справи 17), посадовими особами Верховинського районного відділу управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області у період з 21.01.2019 року по 22.01.2019 року проведено планову перевірку додержання (виконання) вимог нормативно-правових актів та нормативних документів у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки виробничих будівель фізичною особою - підприємцем Кубайчуком В.В. в с. Пробійнівка Верховинського району Івано-Франківської області. За результатами проведеної перевірки було встановлено ряд порушень, які висвітлені та зафіксовані в акті планової перевірки щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки за № 8 від 22.01.2019 року (аркуші справи 18-22).

В ході здійснення перевірки виробничих приміщень (цеху розпиловки деревини) виявлено порушення вимог законодавства у сферах пожежної та техногенної безпеки, а саме Правил пожежної безпеки в Україні, затверджених наказом МВС України № 1417 від 30.12.2014 року, серед яких, зокрема:

- територію та приміщення не забезпечено відповідними знаками безпеки (п. 8 розділу ІІ Наказу МВС від 30.12.2014 року № 1417);

- приміщення об`єкту не забезпечено інструкціями про заходи пожежної безпеки (п. 4 розділу ІІ Наказу МВС від 30.12.2014 року № 1417);

- посадові особи не пройшли навчання та перевірку знань з питань пожежної безпеки (п. 16 розділу ІІ Наказу МВС від 30.12.2014 року № 1417);

- не проведено інструктажі з працюючими щодо правил пожежної безпеки з реєстрацією в спеціальному журналі (п. 15 розділу ІІ Наказу МВС від 30.12.2014 року № 1417);

- з`єднання, відгалуження та окільцювання жил проводів і кабелів не здійснено за допомогою опресування, зварювання, паяння або затискачів (гвинтових, болтових тощо) (п. 1.6 розділу ІV Наказу МВС від 30.12.2014 року № 1417);

- електромережа в приміщенні стрічкопильного верстату та ввідний електрокабель прокладена по горючій основі без підкладання під неї суцільного негорючого матеріалу, що виступає за їх габарити не менше ніж на 0,01 м (п. 1.12 розділу ІV Наказу МВС від 30.12.2014 року № 1417);

- електророзетки та вимикачі у виробничих приміщеннях встановлено на горючу основу стіни без підкладання під них суцільного негорючого матеріалу, що виступає за їх габарити не менше ніж на 0,01 м (п. 1.12 розділу ІV Наказу МВС від 30.12.2014 року № 1417);

- пожежний щит не укомплектовано необхідним протипожежним інвентарем (вогнегасники - 3 шт., ящик з піском - 1 шт., покривало з негорючого теплоізоляційного матеріалу або повсті розміром 2х2 м - 1 шт., гаки - 3 шт., лопати - 2 шт., ломи 2 шт., сокири - 2 шт.,) (п. 3.11 розділу V Наказу МВС від 30.12.2014 року № 1417);

- не проведено заміри опору ізоляції і перевірку спрацювання приладів захисту електричних мереж та електроустановок від короткого замикання (п. 1.20 розділу ІV Наказу МВС від 30.12.2014 року № 1417);

- будівлю не захищено від прямих попадань блискавки та вторинних її проявів (п. 1.21 розділу ІV Наказу МВС від 30.12.2014 року № 1417);

- виробничі приміщення не обладнано системами протипожежного захисту (автоматичною пожежною сигналізацією та системою оповіщення про пожежу) (п. 1.2 розділу V Наказу МВС від 30.12.2014 року № 1417, ДБН В.2.5-56:2014 «Системи протипожежного захисту»);

- приміщення не забезпечено первинними засобами пожежогасіння (вогнегасниками) (п. 3.6 розділу V Наказу МВС від 30.12.2014 року № 1417);

- стіни та стеля у виробничих приміщеннях не очищено від горючого пилу (п. 7.17 розділу VІ Наказу МВС від 30.12.2014 року № 1417).

Як вбачається з позовної заяви, наявність саме вказаних порушень вимог законодавства у сфері пожежної та техногенної безпеки стали підставою для звернення позивача з даним позовом.

Вказаний вище акт перевірки складено в присутності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , про що свідчить підпис останнього на копії акта перевірки. Будь-яких пояснень, зауважень або заперечень щодо проведеної перевірки та складеного акта перевірки зі сторони суб`єкта господарювання не було, про що зроблено відмітку (аркуш справи 21).

За результатами перевірки, Верховинським районним відділом управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області винесено припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки від 24.01.2019 року за № 9, яким вимагалось вжити заходи по усуненню порушень виявлених перевіркою (аркуші справи 23-24).

Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційні скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.

Згідно із частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05.04.2007 №877-V (далі Закон №877-V) встановлено, що державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.

Частиною 7 статті 7 Закону №877-V визначено, що на підставі акта, складеного за результатами здійснення заходу, в ході якого виявлено порушення вимог законодавства, орган державного нагляду (контролю) за наявності підстав для повного або часткового зупинення виробництва (виготовлення), реалізації продукції, виконання робіт, надання послуг звертається у порядку та строки, встановлені законом, з відповідним позовом до адміністративного суду. У разі необхідності вжиття інших заходів реагування орган державного нагляду (контролю) протягом п`яти робочих днів з дня завершення здійснення заходу державного нагляду (контролю) складає припис, розпорядження, інший розпорядчий документ щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу.

Статтею 47 Кодексу цивільного захисту України встановлено, що державний нагляд (контроль) з питань цивільного захисту здійснюється за додержанням та виконанням вимог законодавства у сферах техногенної та пожежної безпеки, захисту населення і територій від надзвичайних ситуацій природного і техногенного характеру, за діяльністю аварійно-рятувальних служб, а також у сфері промислової безпеки та гірничого нагляду, поводження з радіоактивними відходами відповідно до Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», цього Кодексу та інших законодавчих актів.

Відповідно до статті 64 Кодексу цивільного захисту України центральний орган виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, уповноважений організовувати та здійснювати державний нагляд (контроль) щодо виконання вимог законів та інших нормативно-правових актів з питань техногенної та пожежної безпеки, цивільного захисту і діяльності аварійно-рятувальних служб. Центральний орган виконавчої влади, який здійснює нагляд (контроль) у сфері техногенної та пожежної безпеки, реалізує повноваження безпосередньо і через свої територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення. До складу центрального органу виконавчої влади, який здійснює нагляд (контроль) у сфері техногенної та пожежної безпеки, і його територіальних органів входять, зокрема, органи державного нагляду у сфері пожежного нагляду.

Згідно із Положенням про Державну службу України з надзвичайних ситуацій, затвердженим Указом Президента України від 16.01.2013 № 20/2013, Державна служба України з надзвичайних ситуацій (ДСНС України) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра оборони України.

ДСНС України здійснює свої повноваження безпосередньо та через територіальні органи в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення, а також міжрегіональні (повноваження яких поширюються на кілька адміністративно-територіальних одиниць) територіальні органи (у разі їх створення).

До основних завдань ДСНС України віднесено здійснення державного нагляду (контролю) за додержанням та виконанням вимог законодавства у сферах пожежної і техногенної безпеки, цивільного захисту, за діяльністю аварійно-рятувальних служб.

Відповідно до статті 66 Кодексу цивільного захисту України центральний орган виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, здійснює державний нагляд (контроль) шляхом проведення планових та позапланових перевірок відповідно до закону.

Пунктом 12 частини 1 статті 67 Кодексу цивільного захисту України до повноважень центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки віднесено звернення до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, експлуатації будівель, об`єктів, споруд, цехів, дільниць, а також машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів, зупинення проведення робіт, у тому числі будівельно-монтажних, випуску і реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту, надання послуг, якщо ці порушення створюють загрозу життю та/або здоров`ю людей.

Відповідно до частини 2 статті 68 Кодексу цивільного захисту України у разі встановлення порушення вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки, що створює загрозу життю та здоров`ю людей, посадові особи центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сферах техногенної та пожежної безпеки, звертаються до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, окремих виробництв, виробничих дільниць, агрегатів, експлуатації будівель, споруд, окремих приміщень, випуску та реалізації пожежонебезпечної продукції, систем та засобів протипожежного захисту у порядку, встановленому законом.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 70 Кодексу цивільного захисту України підставою для звернення центрального органу виконавчої влади, який здійснює державний нагляд у сфері техногенної та пожежної безпеки, до адміністративного суду щодо застосування заходів реагування у вигляді повного або часткового зупинення роботи підприємств, об`єктів, окремих виробництв, цехів, дільниць, експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів є недотримання вимог пожежної безпеки, визначених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами, стандартами, нормами і правилами.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції зауважує, що захід реагування у вигляді повного зупинення роботи підприємств, об`єктів, окремих виробництв, цехів, дільниць, експлуатації машин, механізмів, устаткування, транспортних засобів до повного усунення порушень вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки є крайнім заходом, обрання якого є доцільним лише у разі, якщо допущенні порушення реально створюють загрозу життю та/або здоров`ю людей, а тому необхідність вжиття таких заходів слід оцінювати з урахуванням принципу пропорційності, що передбачає дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямовані такі заходи. При цьому, підстави для застосування заходів реагування мають бути підтверджені та існувати на день винесення судового рішення.

При цьому суд враховує наведене у апеляційній скарзі та доданий Акт від 08.05.2019 №112 проведений за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері техногенної та пожежної безпеки ФОП ОСОБА_1 , проведена позапланова перевірка з 07.05.2019 по 08.05.2019 та виявлено порушення будівлю цеху не обладнано блискавкозахистом відповідно до вимог ДСТУ БВ.2.5-38:2008 пункт 1.21 глави 1 розділу IV ППБУ; - приміщення цеху не доукомплектовані первинними засобами пожежогасіння, сертифікованими вогнегасниками, згідно норм належності пункт 3.6 глави 3 розділу V ППБУ, тобто колегією суддів встановлено, що більшість порушень, що виявлені позивачем в акті планової перевірки щодо додержання суб`єктом господарювання вимог законодавства у сфері цивільного захисту, техногенної та пожежної безпеки за № 8 від 22.01.2019 року (аркуші справи 18-22), що стали підставою для звернення до суду відповідачем усунуті, а тому відсутні крайні заходи у вигляді зупинення та заборони експлуатації виробничих приміщень (цеху розпиловки деревини) Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 шляхом опечатування вхідних дверей, окрім виконання робіт пов`язаних з усуненням порушень вимог законодавства у сфері пожежної та техногенної безпеки.

Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Стосовно решти доводів апелянта колегія суддів вважає, право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.

У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Колегія суддів дійшла висновку, що більшість порушень, що виявлені працівниками Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області, відповідачем усунуті, що підтверджується актом перевірки від 08.05.2019 №112, який доданий до апеляційної скарги, а тому позов не підлягає до задоволення, мотивація наведена у апеляційній скарзі, не дає адміністративному суду апеляційної інстанції підстави для постановлення висновків, які вказують про помилкове вирішення спору судом першої інстанції. Однак також, апеляційний суд зауважує, що не усунуті два порушення, підлягають вирішенню, а позивачу слід в майбутньому повторно провести позапланову перевірку для перевірки усунення порушень.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно статті 139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24 травня 2019 року у справі №300/696/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя Н.В. Ільчишин

Судді Т.І. Шинкар

Р.Й. Коваль

Повний текст постанови складено 19.07.2019