Справа № 702/546/19
Суддя: Діденко Т. І.
Дата ухвалення: 2019-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/702/13/19
Справа № 702/546/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2019 року м. Монастирище

Монастирищенський районний суд Черкаської області в складі головуючого - судді Діденко Т.І., з участю секретаря - Шковири А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління патрульної поліції Київської області, інспектора лейтенанта патрульної поліції 1 батальйону 2 роти м. Біла Церква Київської області Тихоненка Олександра Олеговича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до відповідачів про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Підставою для позову в тексті позовної заяви та у запереченні на відзив від 05.07.2019 позивач вважає те, що 08 червня 2019 року близько 07 год. 48 хв, керуючи автомобілем Шкода Октавія він рухався у напрямку міста Київ і був зупинений інспектором лейтенантом патрульної поліції 1 батальйону 2 роти м. Біла Церква Київської області Тихоненком Олександром Олеговичем . Відрекомендувавшись, інспектор звинуватив його у перевищенні швидкісного режиму і показав зафіксовану на приладі «Трукам» швидкість 92 км/год. і запропонував надати документи. Інспектор взяв його документи почав розгляд та винесення постанови в справі про адміністративне правопорушення.

Постановою серії ЕАВ № 1211605 від 08 червня 2019 року про адміністративне правопорушення його було притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 255 гривень за порушення, передбачене ч.1 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за невиконання вимог ПДР в населеному пункті, позначеному дорожнім знаком 5.45., при дозволеній швидкості 50 км/год. рухався зі швидкістю 92 км/год.

Позивач вважає, що притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП є незаконним та необгрунтованим.

Згідно п.12.4. ПДР України у населеному пункті позначеному дорожнім знаком 5.45. транспортні засоби можуть рухатись зі швидкістю не більше 50 км/год.

Згідно п.12.6 поза населеними пунктами на всіх дорогах дозволяється рух із швидкістю:

ґ) іншим транспортним засобам:

на автомобільній дорозі, що позначена дорожнім знаком 5.1. - не більше 130 км/год.;

на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою - не більше 110 км/год.;

на інших автомобільних дорогах - не більше 90 км/год.

Рухаючись на автомобільній дорозі з окремими проїзними частинами, що відокремлені одна від одної розділювальною смугою а також відбійником він дотримувався швидкісного режиму згідно пункту 12.6 «ґ» поза населеними пунктами. Коли на певному відрізку дороги він почав об`їзд вантажного транспорту, який рухався колоною з трьох автомобілів в попутному напрямку, саме в цей час вони заїхали в межі населеного пункту. Він як водій має керуватися дорожніми знаками та розміткою - жодного дублюючого знаку про початок населеного пункту він не помітив (додаток 3), а основний знак від нього був прихований габаритними причіпами вантажних автомобілів, які рухались по правій смузі. Про це він зазначив інспектору поліції після зупинки належного йому транспортного засобу, та він відмовився приймати від нього пояснення, аргументуючи це відсутністю місця в постанові для дачі пояснень. Також не були заслухані свідки, які перебувати з позивачем в автомобілі. Аргументом відмови було також відсутність поля для фіксування показів свідків в постанові. Після чого ним було подане клопотання про відкладення розгляду справи для забезпечення його права на юридичний захист, воно також було відхилене. Чим порушується одне з основних конституційних прав людини і громадянина в Україні, а саме право на отримання правової допомоги (ч.1 ст.59 Конституції).

Позивач вважає, що постанова серії її А В № 1211605 від 08 червня 2019 року про адміністративне правопорушення винесена з порушеннями його прав та чинного законодавства України, є необгрунтованою та незаконною, а тому підлягає скасуванню.Просить особливу увагу звернути суд на ч. 2 ст.71 КАС, відповідно до якої в адміністративних справах про протиправність рішень суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Він не заперечує проти того, що він рухався зі швидкістю 92 км/год., проте відповідач під час розгляду справи, не взяв до уваги події, які сприяли цьому. Позивач вважає, що під час розгляду справи не були дотримані вимоги ст.279 КУпАП, порушені вимоги ст.268, ст.59 Конституції, відсутній дублюючий знак.

Позивач просить визнати дії інспектора лейтенанта патрульної поліції 1 батальйону 2 роти м. Біла Церква Київської області Тихоненка Олександра Олеговича щодо складання постанови серії ЕАВ №1211605 від 08 червня 2019 про адміністративне правопорушнення про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в сумі 255 грн. за порушнення ч.1 ст.122 КУпАП незаконними, визнати постанову серії ЕАВ №1211605 від 08 червня 2019 про адміністративне правопорушення протиправною та скасувати її, провадження у справі закрити.

Від представника відповідачів ОСОБА_3 09.07.2019 на адресу суду надійшов відзив, відповідно до якого твердження позивача не відповідають дійсності, вимоги є безпідставними та необгрунтованими, а позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до постанови від 08.06.2019 о 07 год. 18 хв. водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем SKODA OCTAVIA, реєстраційний номер НОМЕР_1 на 27 км автомобільної дороги М-05 Київ-Одеса, в населеному пункті село Гребінки, рухався зі швидкістю 92 км/год., чим перевищив дозволену швидкість на 42 км/год (швидкість вимірювалась приладом ТruСАМ ТС 000789), чим порушив вимоги пункту 12.4. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів від 10.10.2001 №1306 (далі-ПДР). Внаслідок чого ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень.

В обґрунтування правомірності винесення Постанови слід зазначити наступне.

Згідно ч.1 ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані, зокрема: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху.

Відповідно до п.1.1. ПДР ці правила згідно Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.

Згідно п.1.9. ПДР особи, які порушують ПДР, несуть відповідальність згідно із законодавством.

У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год. (пункт 12.4. ПДР).

У відповідності до ч.1 ст.122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Стаття 35 Закону України «Про Національну поліцію» передбачає випадки, в яких поліцейський може зупиняти транспортні засоби. До них відноситься, зокрема якщо водій порушив ПДР.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення правил дорожнього руху, передбачені частиною першою, другою та третьою статті 122 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до статті 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. У цьому випадку уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу. Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу, крім випадків притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, та правопорушень у сфері забезпечення дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі. Вказані положення кореспондуються з частиною 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року за № 1408/27853) (далі - Інструкція).

Відповідно до ч.2 розділу III Інструкції постанова у справі про адміністративні правопорушення, зокрема частинами першою, другою і третьою статті 122 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Тобто, дані норми, навіть у випадку незгоди Позивача з вчиненим правопорушенням, виключають можливість складення протоколу та зобов`язують Відповідача за результатами розгляду справи приймати відповідне рішення та без складання протоколу виносити постанову про адміністративне правопорушення.

Відповідно до статей 249, 276 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається відкрито і за місцем його вчинення.

Інспектор патрульної поліції, який уповноважений виносити постанову про притягнення особи до адміністративної відповідальності, на місці вчинення адміністративного правопорушення, зокрема, у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, має право здійснювати розгляд адміністративної справи де було вчинено таке адміністративне правопорушення та на місці, де він несе службу в той час.

Відтак підготовка та розгляд справи про адміністративне правопорушення у відповідності до статті 276 КУпАП відповідачем за місцем його перебування та виконанням ним посадових обов`язків, який в даному випадку був уповноважений розглядати вказану адміністративну справу на місці здійснення адміністративного правопорушення безпосередньо в присутності особи, відносно якої розглядалася вказана адміністративна справа.

При застосуванні положень ст.276 КУпАП також слід враховувати зміни до норм КУпАП, які були внесені після прийняття Закону України «Про Національну поліцію» та те, що рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 № 5-рп/2015, в якому є роз`яснення щодо застосування словосполучень, використаних у нормах КУпАП «на місці» та «за місцем», прийнято також до набрання чинності цього Закону, тобто без врахування його положень.

Порядок розгляду адміністративної справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху (складання інспектором Державтоінспекції протоколу про правопорушення, розгляд адміністративної справи на підставі цього протоколу уповноваженим органом - Управлінням Державтоінспекції та за результатами її розгляду винесення постанови цим органом)був змінений з урахуванням положень Закону України «Про Національну поліцію» та внесенням змін до КУпАП. Тобто, на теперішній час, згідно з положеннями КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху інспектором патрульної поліції не складається, саме інспектор (працівник органу і підрозділу Національної поліції, який має спеціальне звання), а не управління патрульної поліції, уповноважений розглядати адміністративну справу та за результатами її розгляду виносити постанову про притягнення особи до адміністративної відповідальності на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Таким чином інспектор патрульної поліції, який уповноважений виносити постанову про притягнення особи до адміністративної відповідальності, на місці вчинення адміністративного правопорушення, зокрема, у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, має право здійснювати розгляд адміністративної справи де було вчинено таке адміністративне правопорушення та на місці, де він несе службу в той час.

Відтак підготовка та розгляд справи про адміністративне правопорушення у відповідності до ст.276 КУпАП здійснена відповідачем за місцем його перебування та виконанням ним посадових обов`язків, який в даному випадку був уповноважений розглядати вказану адміністративну справу на місці здійснення адміністративного правопорушення, а не за місцем розташування БПП в м. Біла Церква УПП у Київській області ДПП чи УПП у Київській області ДПП (які не мають повноважень здійснювати розгляд адміністративних справ та виносити відповідні постанови).

Наведені твердження також узгоджуються з висновками судів апеляційної та касаційної інстанції, які були викладені у постановах Київського апеляційного адміністративного суду від 16.02.2017 у справі № 753/17124/16, від 26.10.2017 у справі № 759/4504/17 та ухвалах від 19.09.2017 у справі № 759/12872/16-а, від 25.10.2017 у справі № 752/16490/17 та ухвалах Вищого адміністративного суду України від 28.12.2016 у справі № 750/8192/16-а та від 11.07.2017 у справі №760/11627/16-а.

Відповідно до ст.252 КУпАП посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відтак, на виконання вищевказаних вимог та вимог ст.268, 278, 279 КУпАП, відповідач, розпочавши розгляд справи, назвав своє ім`я, посаду та спеціальне звання, зазначив порушення, яке вчинив позивач, а саме керуючи транспортним засобом в населеному пункті рухався зі швидкістю 92 км/год., чим перевищив дозволену швидкість на 42 км/год. і вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, роз`яснив позивачеві його права та надав можливість надати письмові чи усні пояснення з приводу вчиненого правопорушення. Після чого інспектор здійснив дослідження та оцінку наявних доказів та повідомив позивача про прийняте по справі рішення (накладення штрафу на позивача в розмірі 255 грн. 00 коп.) та виніс постанову (фото з приладу ТгиСАМ на 1 арк. в 1 примірнику додається).

Положеннями КУпАП, що стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення, у даному випадку передбачено спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності - винесення постанови на місці вчинення правопорушення. Тобто, провадження у справі про адміністративне правопорушення у порядку та за правилами, встановленими розділом IV КУпАП, не здійснювалося. Оскаржувана постанова складена на місці вчинення правопорушення, відповідно до положень ч.4 ст.258 КУпАП.

Таким чином, розглядаючи дану адміністративну справу відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч.2 ст.33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, крім випадків накладення стягнення за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Щодо використання лазерного вимірювача швидкості ТruСАМ слід зазначити наступне.

Лазерний вимірювач швидкості ТruСАМ LТІ 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак та особу водія. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому враховується похибка приладу ±2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м.

З відстані у 350-450 м поліцейським виконується наведення позначки оптичного прицілу на цільовий автомобіль і натискається спусковий гачок приладу. Прилад починає вимірювання швидкості і включає запис відео, при цьому чути характерний звук низького тону.

Після стабільного утримання позначки на цільовому транспортному засобі, прилад здійснює вимірювання швидкості. Про фіксацію перевищення швидкості руху свідчить характерний звук високого тону і в самому оптичному прицілі та на екрані монітору приладу фіксується числовий показник швидкості.

При фіксації перевищення встановленої швидкості руху прилад здійснює фотографування транспортного засобу порушника, про що свідчить повторний звук високого тону. Після цього поліцейський відпускає спусковий гачок та вживає заходи до зупинки порушника.

Виробник приладу TruCam (LTI, США) застосував алгоритм шифрування AES з метою посилення достовірності доказової бази дорожньої поліції в суді в разі оскарження факту порушення.

Правильність реалізації у приладі TruCam зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації.

Застосування алгоритму шифрування AES забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі TruCam, але, також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь-які інші електронні носії.

Зазначені властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом TruCam.

Тому, достовірність інформації про порушення правил дорожнього руху може бути перевірена в будь-який момент після її фіксації приладом TruCam, у тому числі під час її пред`явлення в якості речового доказу в адміністративному судовому процесі.

Враховуючи викладене, впровадження додаткових заходів для забезпечення достовірності інформації про порушення правил дорожнього руху та проведення їх експертиз не є обов`язковим.

Лазерний вимірювач швидкості TruCam LTI 20/20 отримав сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки від 29.08.2012 № UA-MI/1-2903-2012. На підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20 TruCAM», який було зареєстровано в державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером УЗ 197-12 (копія сертифікату затвердження типу засобів вимірювальної техніки №UA-MI/1-2903- 2012 від 29.08.12, додається).

Чинним законодавством не передбачено повторного проходження даної процедури (сертифікації) для приладів, які вже були завезені на територію України та введені в експлуатацію.

Крім того, така процедура як «сертифікація» взагалі вже не міститься в нормах чинного законодавства України.

Всі прилади, що використовуються працівниками Департаменту патрульної поліції, пройшли повірку. Міжповірочнйй інтервал для TruCAM визначено Переліком засобів вимірювальної техніки, типи яких затверджені на підставі результатів державних приймальних та контрольних випробувань і міжнародних договорів України затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 05.04.2012 № 437 і становить 1 рік.

Проведення повірки передбачено Порядком проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення її результатів затвердженим наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України 08.02.2016 №193.

Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/13822, виданого ДП «Укрметртестстандарт» від 15.11.2018, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCAM LTI 20/20 № ТС000789, є придатним до застосування (копія свідоцтва про повірку лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів TruCAM LTI 20/20 № ТС000789 - додається).

Відтак, твердження Позивача, викладенні у позові, є хибними, а позовні вимоги безпідставними, необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню судом.

Також, вищевказане дає підстави стверджувати, що Позивач звернувся з позовною заявою до суду не з метою захистити свої порушені права та інтереси, а з метою уникнути відповідальності за вчинене ним правопорушення

Сама незгода позивача щодо його притягнення до адміністративної відповідальності не є підставою для звільнення позивача від адміністративної відповідальності та скасування постанови.

Наведені твердження також узгоджуються з висновком суду апеляційної інстанції, який був викладений у постанові Харківського апеляційного адміністративного суду від 22.10.18 у справі № 524/4912/18.

Вимоги позивача в частині закриття провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення не можуть підлягати задоволенню, оскільки згідно статті 284 КУпАП вирішення питання про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення належить до компетенції органу, що приймав рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, а відтак це повноваження інспектора, а не суду.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцієюта законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обгрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; б) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Представник відповідачів ОСОБА_3 просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 позов підтримав повністю, просить його задоволити, про що подав заяву від 16.07.2019.

Дослідивши докази у справі, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити, оскільки:

Судом встановлено, що згідно постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАВ № 1211605 від 08 червня 2019 ОСОБА_1 08.06.2019 керував т/з в населеному пункті, позначеному дорожнім знаком 5.45. зі швидкістю 92 км/год., чим перевищив на 42 км/год. та порушив п. 12.4. ПДР України (а.с.6).

Відповідно до рішення Конституційного Суду України №5-рп/2015 від 26 травня 2015 наданого за поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини з приводу офіційного тлумачення положення частини першої ст.276 КУпАП органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України (частина друга статті 6 Основного Закону України).

Згідно ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування

Згідно ч.1 ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.

Згідно п. п.1, 2 ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам.

Відповідно до п.1.9 ПДР України особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Згідно п.12.4. ПДР України з 01.01.2018 у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Відповідно до ч.1 ст.122 КУпАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст.252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Згідно п.8 ч. 1 ст.23 ЗУ «Про національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Відповідно до ч.1 ст.222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про порушення правил дорожнього руху, передбачені частиною першою, другою, третьою і п`ятою статті 122 КУпАП.

Згідно ч.2 ст.222 КУпАП від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Згідно ч.2 ст.258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, а також порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису).

Відповідно до ч.4 ст.258 КУпАП у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.283 цього Кодексу або залишається повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів у разі їх фіксації у режимі фотозйомки (відеозапису), крім випадків фіксації в автоматичному режимі правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.

Відповідно до ч. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України №1395 від 07.11.2015 «Про затвердження Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі» (далі-Інструкція) у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Постанова виноситься за місцем його вчинення, у разі виявлення адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, передбачених ч.1, 2, 3 і 5 ст. 122 КУпАП, що спростовує посилання позивача на неправомірність дій відповідача в частині не складення протоколу про адміністративне правопорушення при його незгоді з вчиненим правопорушенням.

Згідно ч.1 Розділу III Інструкції справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч.2 розділу ІІІ Інструкції постанова у справі про адміністративні правопорушення, передбачені ч.1, 2, 3 і 5 ст. 122 КУпАП виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Відповідно до положень ст.258 КУпАП, яку відповідно до ЗУ від 14.07.2015 №596-УІІ «Про внесення зміндо деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення регулювання відносин у сфері забезпеченнябезпеки дорожнього руху» доповнено новою частиною, якою розширено перелік випадків, коли протокол про адміністративне правопорушення не складається, а адміністративне стягнення накладається і стягується на місці вчинення правопорушення

Згідно ч.4 ст.258 КУпАП у випадках, передбачених ч.1, 2 цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.

Рішення Конституційного Суду України №5-рп/2015 від 26 травня 2015 року приймалось до внесення змін у статтю 258 КУпАП.

Аналогічна правова позиція є в постановах Верховного Суду від 15.03.2018 у справі №554/5558/16-а, від 12.03.2018 у справі №751/6165/17.

Відповідно до ч.1 ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі, яка повинна відповідати вимогам ст.283 КУпАП.

Відповідно до ч.5 розділу IV Інструкції постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 10 розділу ХІІІ цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Згідно ч.5 ст.285 КУпАП у випадках, передбачених ст.258 цього Кодексу, копія постанови уповноваженої посадової особи у справі про адміністративне правопорушення вручається особі, щодо якої її винесено, на місці вчинення правопорушення.

Відповідно до ч.6 ст.258 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення складається у двох екземплярах, один з яких вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Відповідач скористався своїм правом відповідно до ст.162 КАС України щодо подання відзиву, виклав свої заперечення та надав докази, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються його заперечення, та докази, на підставі яких приймалась оскаржувана постанова.

Відповідачем надано фото з лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів TruCAM LTI 20/20 №ТС000789, на якому зафіксовано факт перевищення швидкості позивачем. Так, на фото з лазерного вимірювача швидкості транспортних засобів TruCAM LTI 20/20 №ТС000789 зафіксовано автомобіль із номерним знаком НОМЕР_1 , який рухався 08.06.2019 о 07:14 год, зі швидкістю 92км/год.

Згідно відеозапису, який є на диску DVD-R, який було надано відповідачем, на 00:06 позивачу було пред`явлено посвідчення інспектора, який його зупинив; о 00:34 позивачу, на його вимогу, було пред`явлено сертифікат затвердження типу засобів вимірювальної техніки.

Згідно сертифікату затвердження типу засобів вимірювальної техніки серії А №006694, №UA-МІ/І-2903-2012, виданий 29 серпня 2012, виданого Laser Technology, Inc., США засвідчено, що на підставі позитивних результатів державних приймальних випробувань Міністерством економічного розвитку і торгівлі України затверджений тип засобу вимірювальної техніки «Вимірювач швидкості автотранспортних засобів лазерний LTI 20/20TruCAM», який зареєстровано в Державному реєстрі засобів вимірювальної техніки за номером У3197-12. Міжповірочний інтервал, установлений під час затвердження типу вимірювача - не більше одного року.

Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України №193 від 08.02.2016 «Про затвердження Порядку проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення її результатів» установлено, що під час проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що випущені з виробництва та мають сертифікати відповідності засобів вимірювальної техніки затвердженому типу, видані до набрання чинності Законом України "Про метрологію та метрологічну діяльність", дозволяється застосовувати методики повірки, визначені в експлуатаційних документах на ці засоби вимірювальної техніки та галузевих нормативних документах до затвердження методик повірки відповідних засобів вимірювальної техніки згідно з Порядком, затвердженим цим наказом.

Процедура та умови проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки (далі - ЗВТ), що перебувають в експлуатації, а також оформлення її результатів, передбачено Порядком проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення її результатів, затвердженого наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України №193 від 08.02.2016 «Про затвердження Порядку проведення повірки законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, та оформлення її результатів».

Відповідно до свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №22-01/13822, яке чинне до 15 листопада 2019 року, лазерний вимірювач швидкості транспортних засобів TruCAM LTI 20/20 №ТС000789, виробник Laser Technology Inc., США, відповідає вимогам технічної документації на вимірювач. Діапазон вимірювань швидкості-від 2 км/год до 320 км/год. Максимально допустима похибка при вимірюванні швидкості в ручному та автоматичному режимах: ±2 км/год в діапазоні від 2 км/год до 200 км/год; ±1% в діапазоні від 201 км/год до 320 км/год.

Згідно експертного висновку Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України №04/02/03-3008 від 27.09.2018, об`єктом експертизи був лазерний вимірювач швидкості LTI 20/20TruCAM, виготовлений компанією Laser Technology Inc., США, в об`єкті експертизи правильно реалізовано криптографічний алгоритм шифрування AES відповідно до ДСТУ ISO/IEC 18033-3:2015, із довжиною ключа 256 біт. Об`єкт експертизи забезпечує конфіденційність, цілість та автентичність зареєстрованих даних. Дія експертного висновку поширюється на зразки об`єкта експертизи із заводськими номерами наведеними у додатку, в тому числі і на №ТС000789, що спростовує посилання позивача на проведення вимірювання швидкості руху автомобіля несертифікованим засобом.

Посилання позивача, як на підставу задоволення позову те, що дорожній знак, який вказував на обмеження швидкість руху, не продубльований на лівій смузі не можуть бути підставою для задоволення позову, виходячи із наступного.

Відповідно до п.8.2.1 ПДР України дорожні знаки застосовуються відповідно до цих Правил і повинні відповідати вимогам національного стандарту.

Дорожні знаки повинні розміщуватися таким чином, щоб їх було добре видно учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби. При цьому дорожні знаки не повинні бути закриті повністю або частково від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами.

Дорожні знаки повинні бути видимими на відстані не менш як 100 м за напрямком руху та розміщеними не вище 6 м над рівнем проїзної частини.

Дорожні знаки встановлюються обабіч дороги на тому її боці, що відповідає напрямку руху. Для поліпшення сприйняття дорожніх знаків вони можуть бути розміщені над проїзною частиною. Якщо дорога має більше ніж одну смугу для руху в одному напрямку, установлений обабіч дороги відповідного напрямку дорожній знак дублюється на розділювальній смузі, над проїзною частиною або на протилежному боці дороги (у разі, коли для руху в зустрічному напрямку є не більше ніж дві смуги).

Дорожні знаки розміщуються таким чином, щоб інформацію, яку вони передають, могли сприймати саме ті учасники руху, для яких вона призначена.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про дорожні знаки та сигнали від 08.11.1968, ратифікованою Україною 25.04.1974 Указом Президії Верховної ВР УРСР №2615-VIII, знаки встановлюються таким чином, щоб їх легко і своєчасно могли розпізнавати водії, для яких вони призначені. Зазвичай вони встановлюються на стороні дороги, відповідної напрямку руху; однак вони можуть бути поміщені або повторені над проїжджою частиною дороги. Будь-який знак, встановлений на стороні дороги, відповідного напрямку руху, повинен бути повторений над проїзною частиною або на протилежній стороні дороги, якщо місцеві умови такі, що цей знак може не бути вчасно помічений водіями транспортних засобів, для яких він призначений.

Згідно п.10.2.4. ДСТУ 4100-2014 дорожні знаки повинні встановлюватись з правого боку дороги поза проїзною частиною та узбіччям (допускається установлювати на присипній бермі), на тротуарі, розділювальній смузі, газоні тощо та над дорогою, крім випадків, що спеціально обумовлені цим стандартом. На дорогах з двома і більше смугами для руху в одному напрямку знаки можуть дублюватись. Необхідність дублювання знаків визначають залежно від конкретних дорожніх умов. Дублюючі знаки повинні установлюватись на розділювальній смузі, а у разі її відсутності - над дорогою або на лівому боці дороги, якщо для руху у зустрічному напрямку є не більше ніж дві смуги.

У відповідності до п. 10.1.2 ДСТУ 4100-2002 Дорожні знаки, розробленого на підставі вимог зазначеної Конвенції та затвердженого наказом Держстандарту України від 03.06.2002 №326, встановлення чи демонтаж дорожніх знаків без узгодження з підрозділами Державтоінспекції МВС України заборонено.

Позивачем не надано жодного доказу того, що у правій смузі рухались вантажні автомобілі на відстані не менш як за 100 м за напрямком руху, які закривали дорожній знак про обмеження швидкості руху, не надано доказів відсутності дублюючого дорожнього знаку, а також доказів наявності таких місцевих умов, що дорожній знак, який розміщений на правій стороні може не бути вчасно помічений водіями транспортних засобів, для яких він призначений та доказів порушення згаданих вище нормативів щодо встановлення дорожніх знаків.

Посилання позивача, як на підставу задоволення позову, на те, що у нього та у свідків не відібрано пояснення, не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки спростовуються оскаржуваною постановою, яка була вручена особисто позивачу. Позивачем не надано суду належних доказів в обґрунтування обмеження реалізації ним прав, закріплених статтею 268 КУпАП, оскільки позивач був присутній на місці складання постанови (а.с.6), був повідомлений про її складання, він мав можливість під час спілкування висловити свої заперечення та доводи по суті вчиненого правопорушення.

На DVD-R диску, який був наданий позивачем та долучений до матеріалів справи, немає інформації, яка спростовує порушення позивачем ПДР України та вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП.

Вимога позивача про визнання дій поліцейського незаконними, не підлягає до задоволення, оскільки такий спосіб судового захисту прав позивача не передбачений ч.3 ст.286 КАС України, відповідно до якої за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Суд вважає, що відповідач - інспектор, лейтенант патрульної поліції 1 батальйону 2 роти м. Біла Церква Київської області Тихоненко О.О., діяв у межах та у спосіб, передбачені чинним законодавством України, постанова про адміністративне правопорушення серії ЕАВ № 1211605 від 08.06.2019 відповідає вимогам ст. 283 КУпАП.

Оцінюючи усі докази, які були досліджені у їх сукупності та враховуючи наявність у справі належних доказів того, що у діях позивача є склад адміністративного правопорушення, передбачений ч. 1 ст. 122 КУпАП суд вважає, що оскаржувана постанова у справі про адміністративне правопорушення про накладення адміністративного стягнення на позивача за ч. 1 ст. 122 КУпАП є законною та обґрунтованою, а позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.5 ст.139 КАС України у разі відмови у задоволенні вимог позивача, звільненого від сплати судових витрат, або залишення позовної заяви без розгляду чи закриття провадження у справі, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, а тому судові витрати відсутні.

Керуючись ст. 122, 247, 258, 283, 293 КУпАП; ст. 8-10, 72, 77, 90, 210, 211, 241-246, 295 КАС України, суд

ухвалив:

Відмовити повністю в задоволенні адміністративний позову за позовом ОСОБА_1 до Головного управління патрульної поліції Київської області, інспектора лейтенанта патрульної поліції 1 батальйону 2 роти м. Біла Церква Київської області Тихоненка Олександра Олеговича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції - Шостого апеляційного адміністративного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт серія НОМЕР_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 );

відповідач: інспектор лейтенант патрульної поліції 1 батальйону 2 роти м.Біла Церква Київської області Тихоненко Олександр Олегович (місцезнаходження: вул.Сухоярська, 18-А, м.Біла Церква, Київська область, 09109)

відповідач: Головне управління патрульної поліції Київської області, вул.Ак.Туполева,19,м.Київ, 04128.

Суддя Т.І.Діденко