Справа № 580/212/19
Суддя: Сорочко Євген Олександрович
Дата ухвалення: 2019-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/212/19 Суддя (судді) суду 1-ї інст.:
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 липня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Сорочка Є.О.,

суддів Літвіної Н.М.,

Федотова І.В.,

за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2019 року, що прийняте у місті Черкаси, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області про визнання протиправними та скасування податкової вимоги та рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправними та скасувати податкову вимогу №44466-17 від 26.07.2018 про сплату суми податкового боргу з єдиного податку з фізичних осіб у сумі 24 400 грн, рішення №32071/23-00-17-02-019 від 31.07.2018 про опис майна у податкову заставу.

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що оскаржувані вимога та рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) з 04.04.2014 по 09.11.2018 був зареєстрований як фізична особа-підприємець та перебував на спрощеній системі оподаткування, що підтверджується відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Згідно витягу з реєстру платників єдиного податку №879 від 10.02.2015 позивач є платником єдиного податку ІІІ групи з 04.04.2014. (а.с. 11).

Позивач 19.02.2015 уклав з ПАТ «Авант-Банк» договір банківського рахунку №РКО-Ю/15/ НОМЕР_2 , згідно якого останнє зобов`язувалось відкрити позивачу поточний рахунок № НОМЕР_2 (а.с. 17-19).

Згідно довідки відділення «Черкаська регіональна дирекція» ПАТ «Авант-Банк» №19.14/19 від 19.02.2015 позивачу відкрито поточний рахунок № НОМЕР_2 в національній валюті у ПАТ «Авант-Банк». (а.с. 22).

Позивач 19.01.2016 подав до державної податкової інспекції у м. Черкасах Головного управління ДФС у Черкаській області податкову декларацію платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 2015 рік ІІІ групи, якою самостійно визначив податкове зобов`язання з єдиного податку у сумі 29 608 грн (а.с. 72-73).

В рахунок сплати єдиного податку 28.12.2015 позивач засобами телекомунікаційного зв`язку позивач подав до ПАТ «Авант-Банк» платіжне доручення №17 про перерахування з поточного рахунку № НОМЕР_2 на рахунок № НОМЕР_3 Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області єдиного податку за 2015 рік у сумі 24 400 грн. (а.с. 23).

Також 05.02.2016 позивач сплатив 5208 грн. в рахунок погашення єдиного податку за 2015 рік.

Згідно листа ПАТ «Авант-Банк» №559 від 05.09.2018 грошові кошти у сумі 24400 грн. не були перераховані до державного бюджету, а позивач визнаний кредитором ПАТ «Авант-Банк», кредиторські вимоги у вказаній сумі включені до 7 черги (а.с. 34).

З інтегрованої картки позивача вбачається, що грошове зобов`язання з єдиного податку за 2015 рік у сумі 29 608 грн. за податковою декларацією платника єдиного податку фізичної особи-підприємця за 2015 рік було відображене 03.07.2018, а сплата 5208 грн. відображена 05.02.2016, у зв`язку з чим у позивача обліковувалась переплата у вказаній сумі до 03.07.2018. Після відображення податкової декларації за 2015 рік з 03.07.2018 за позивачем обліковується недоїмка зі сплати єдиного податку на суму 24 400 грн.

Таким чином, недоїмка у сумі 24 400 грн утворилась внаслідок невиконання ПАТ «Авант-Банк» перерахування грошових коштів у сумі 24 400 грн до бюджету.

Відповідачем 28.07.2018 сформовано податкову вимогу №44466-17 про сплату позивачем податкового боргу у сумі 24 400 грн. (а.с. 12) та направлено її позивачу, а 31.07.2018 відповідачем прийнято рішення №32071/23-00-17-02-019 про опис майна у податкову заставу (а.с. 13).

Не погодившись з такими рішеннями, вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.

Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що грошові кошти у сумі 24 400 грн до державного бюджету не зараховані, позивач вважається таким, що податковий обов`язок не виконав.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.

За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК), податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.

Відповідно до підпункту 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 ПК податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Абзацом першим пункту 57.1 статті 57 ПК встановлено, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до пункту 38.1 статті 38 ПК виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Положеннями пункту 22.4 статті 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що під час використання розрахункового документа ініціювання переказу для платника є завершеним з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника.

Відповідальність банків при здійсненні переказу визначена у статті 32 зазначеного Закону, пунктом 32.2 якої встановлено, що у разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ цей банк зобов`язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними. У разі порушення банком, що обслуговує отримувача, строків завершення переказу цей банк зобов`язаний сплатити отримувачу пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними. В цьому випадку платник не несе відповідальності за прострочення перед отримувачем. Платник має право на відшкодування банком, що обслуговує отримувача, шкоди, заподіяної йому внаслідок порушення цим банком строків завершення переказу, встановлених пунктом 30.2 статті 30 цього Закону. Отримувач має право на відшкодування банком, що обслуговує платника, шкоди, заподіяної йому внаслідок порушення цим банком строків виконання документа на переказ.

Пунктом 129.6 статті 129 ПК встановлено, що за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», з вини банку або органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, такий банк/орган сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених цим Кодексом, а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Кодексом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів, платежів до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

Аналіз зазначених норм права свідчить, що за наявності доказів, що підтверджують виконання всіх передбачених законодавством умов для сплати податків, зокрема, свідчать про декларування платником податків податкового зобов`язання, надання банку правильно оформлених платіжних документів про сплату такого зобов`язання, наявність на рахунку в банку достатнього залишку коштів для сплати цього зобов`язання, податкове зобов`язання платника податків є виконаним.

Тобто, з наданням платком податку до установи банку платіжного документу на перерахування податку до бюджету, згідно з яким платник ініціює сплату, а банк приймає такий документ, обов`язок такого платника щодо сплати такого податку припиняється. Тому, днем сплати податку до бюджету вважається день, коли банк прийняв документ на перерахування податку до бюджету на виконання.

Матеріалами справи, зокрема, договором банківського рахунку (а.с. 17-19), договором про банківське обслуговування (а.с. 20-21), довідкою про відкриття рахунку (а.с. 22), платіжним дорученням та виписною банку про сплату 24 400 єдиного податку (а.с. 23-24), а також листом банку про прийняття цього платіжного доручення (а.с. 34), підтверджується відсутність з боку позивача порушення щодо неперерахування до бюджету самостійно узгоджених податкових зобов`язань з єдиного податку у строк, встановлений законодавством, та, як наслідок, відсутність у відповідача правових підстав для прийняття податкової вимоги та рішення про опис майна у податкову заставу, які є предметом спору у даній справі.

Аналогічну позицію висловлено Верховним Судом у постановах від 28.05.2019 по справі № 826/17730/15, від 30.11.2018 по справі 802/1634/15-а, від 03.05.2018 по справі № 826/11432/17, від 03.04.2018 по справі № 809/3851/15 та ін.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС), при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Від наведених вище правових висновків Верховного Суду щодо застосування викладених норм права у подібних правовідносинах палата, об`єднана палата або Велика Палата Верховного Суду не відступала (стаття 347 КАС).

Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв помилкове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 КАС.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини першої статті 317 КАС підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, то оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а позов задоволенню.

Керуючись статтями 34, 243, 311, 317, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області про визнання протиправними та скасування податкової вимоги та рішення задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкову вимогу Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області №44466-17 від 26.07.2018 про сплату суми податкового боргу з єдиного податку з фізичних осіб у сумі 24 400 грн.

Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Державної фіскальної служби у Черкаській області №32071/23-00-17-02-019 від 31.07.2018 про опис майна у податкову заставу.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя Н.М. Літвіна

Суддя І.В. Федотов