Справа № 260/51/19
Суддя: Судова-Хомюк Наталія Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2019 рокуЛьвів№ 857/4451/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,

суддів Макарика В.Я., Пліша М.А.,

за участі секретаря судового засідання Сердюк О.Ю.

позивач: не з`явився

представник позивача: ОСОБА_2

відповідач: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 березня 2019 року у справі № 260/51/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС в Закарпатській області про визнання протиправною та скасування вимоги,-

суддя в 1-й інстанції - Шешеня О.М.,

час ухвалення рішення - 26.03.2019 о 12:03:20 год.,

місце ухвалення рішення - м. Ужгород,

дата складання повного тексту рішення - 29.03.2019,-

В С Т А Н О В И В :

08 січня 2019 року позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до відповідача - Головного управління ДФС у Закарпатській області та просив визнати протиправною та скасувати вимогу № Ф-1269-53/1621 від 14 листопада 2018 року винесену Головним управлінням ДФС у Закарпатській області про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 15808,96 грн..

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що враховуючи пріоритетність тлумачення, яке у найбільшій мірі відповідає інтересам людини, вимога відповідача про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1269-53/1621 від 14 листопада 2018 року надіслана платнику податків з порушенням строків її надіслання, встановлених центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, що становить собою порушення абз. 1 ч. 4 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а відтак вимога про сплату боргу (недоїмки) є протиправною та підлягає скасуванню.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 березня 2019 року позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1269-53/1621 від 14 листопада 2018 року у розмірі 15808 грн. 96 коп. Стягнуто з Головного управління ДФС у Закарпатській області (88000, Закарпатська обл., м. Ужгород, вул. Волошина, буд. 52, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень сорок копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Закарпатській області.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач - Головне управління ДФС у Закарпатській області оскаржило його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення є незаконним та прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 березня 2019 року та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що незалежно від отриманого доходу, кожна особа, що зареєстрована, як фізична особа-підприємець, повинна сплачувати встановлений законом мінімум, а неподання також особою звітів не звільняє її від відповідальності. Звертає увагу, що факт несплати та обов`язок сплатити суму недоїмки у розмірі 15808,96 грн. не заперечується позивачем та ним визнається заборгованість, яка повинна бути сплачена до бюджету. Також зазначає, що неподання особою звітності є порушенням позивача та невиконання обов`язку щодо нарахування єдиного внеску до сплати, навіть у разі відсутності доходу. Крім того, звертає увагу на те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1269-53/1621 від 14 листопада 2018 року надіслана належним чином, а дата надіслання даної вимоги жодним чином не обмежує права та не впливає на обов`язки платника єдиного внеску, оскільки обов`язок зі сплати суми недоїмки та штрафів виникає у платника з дня надходження вимоги. Таким чином, Головне управління ДФС у Закарпатській області виносячи вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1269-53/1621 від 14 листопада 2018 року діяло в межах закону та не порушило прав позивача, оскільки право на оскарження вимоги в адміністративному чи судовому порядку виникає у платника з дня надходження вимоги, а отже дана вимога є законною та не підлягає скасуванню.

20 травня 2019 року позивачем - ОСОБА_1 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому вказано на безпідставність доводів апелянта з мотивів наведених в відзиві на апеляційну скаргу. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 березня 2019 року - без змін.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України).

Заслухавши суддю - доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції встановлено, матеріалами справи підтверджено, що відповідачем - Головним управлінням ДФС у Закарпатській області було прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 14 листопада 2018 року № Ф-1269-53/1621, якою позивача - ОСОБА_1 зобов`язано сплатити заборгованість з єдиного внеску станом на 31 жовтня 2018 року у розмірі 15808,96 грн. (а.с.12).

Вимогу про сплату боргу (недоїмки) нараховано на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів (а.с.12).

Вважаючи вимогу № Ф-1269-53/1621 від 14 листопада 2018 року винесену Головним управлінням ДФС у Закарпатській області про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 15808,96 грн. протиправною позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідача відсутні правові підстави для винесення оскаржуваної вимоги про сплату боргу, оскільки така винесена не на підставі закону, а тому підлягає скасуванню.

Даючи правову оцінку таким висновкам суду першої інcтанції, колегія суддів виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначено Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон).

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 6 Закону платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до п. 2 ч. 1ст.1 вказаного Закону єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Згідно з п.1 та п.4 ч.2 ст. 6 Закону №2464 платник єдиного внеску зобов`язаний, зокрема: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4 і 5 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця (п. 8 ст. 9 Закону №2464).

Відповідно до ч. 12 ст. 9 Закону №2464 передбачено, що єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника. За наявності у платника єдиного внеску одночасно із зобов`язаннями із сплати єдиного внеску зобов`язань із сплати податків, інших обов`язкових платежів, передбачених законом, або зобов`язань перед іншими кредиторами зобов`язання із сплати єдиного внеску виконуються в першу чергу і мають пріоритет перед усіма іншими зобов`язаннями, крім зобов`язань з виплати заробітної плати (доходу).

Згідно з ч. 4 ст. 25 Закону №2464 орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

При цьому, порядок стягнення заборгованості зі сплати єдиного внеску визначено Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 року №449 (Інструкція № 449).

Пунктом 3 розділу VI Інструкції №449 визначено, що фіскальні органи надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки) в таких випадках:

-якщо дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску фіскальними органами;

- якщо платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску;

- якщо платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.

Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника на суму боргу, що перевищує 10 гривень.

Також, вимога про сплату боргу (недоїмки), окрім загальних реквізитів, повинна містити відомості про розмір боргу, у тому числі суми недоїмки, штрафів та пені, обов`язок погасити борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк.

Згідно з п. 4 розділу VI Інструкції № 449 вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з інформаційної системи фіскального органу.

Таким чином, аналіз наведених вище норм свідчить про те, що вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційної системи фіскального органу платника у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску. Недоїмкою ж є сума єдиного внеску, своєчасно не сплачена у строки, встановлені Законом.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 перебуває на обліку в контролюючому органі, як фізична особа-підприємець та як платник єдиного соціального внеску (а.с. 46-49).

14 листопада 2018 року Головним управлінням ДФС у Закарпатській області було прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1269-53/1621, якою позивача - ОСОБА_1 зобов`язано сплатити заборгованість з єдиного внеску станом на 31 жовтня 2018 року у розмірі 15808,96 грн..

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч. 16 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» строк давності щодо нарахування, застосування та стягнення сум недоїмки, штрафів та нарахованої пені не застосовується.

При цьому, 27 грудня 2018 року позивачем прийнято рішення про припинення підприємницької діяльності.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що на день винесення вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-1269-53/1621 від 14 листопада 2018 року позивач був фізичною особою-підприємцем, а отже повинен сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Згідно даних інформаційної системи фіскального органу ОСОБА_1 має недоїмку зі сплати єдиного внеску в розмірі 15808,96 грн.(а.с. 50) та даний факт не заперечується позивачем, а тому, колегія суддів вважає, що оскільки позивач визнає свою заборгованість, яка повинна бути сплачена до бюджету, то така сума боргу вважається узгодженою.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2018 року справа №826/11623/16.

Щодо покликання позивача на порушення строку надсилання вимоги про сплату боргу (недоїмки), а саме порушення вимоги пункту 3 розділу VI Інструкції, то такі колегія суддів не бере до уваги та вважає за необхідне зазначити, що незначне порушення строку надіслання вимоги про сплату боргу (недоїмки) по суті не впливає на правильність формування вимоги, не спростовує наявності у позивача недоїмки з єдиного внеску та не нівелює обов`язку його сплати як такого.

Таким чином, вказані недоліки надсилання Головним управлінням ДФС у Закарпатській області вимоги про сплату боргу (недоїмки) не можуть бути самостійною підставою для визнання її протиправною за умови, якщо позивачем вчинено порушення вимог податкового законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган. При цьому, дата надіслання вимоги про сплату боргу (недоїмки) ніяким чином не обмежує права та не впливає на обов`язки платника єдиного внеску, оскільки обов`язок зі сплати суми недоїмки та штрафів виникає у платника з дня надходження вимоги, як і право на оскарження вимоги в адміністративному чи судовому порядку.

Аналізуючи вищенаведені правові норми та фактичні обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що Головне управління ДФС у Закарпатській області діяло на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, а тому вимога № Ф-1269-53/1621 від 14 листопада 2018 року про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 15808,96 грн. є правомірною та також, що не підлягає до скасування.

Разом з тим, суд першої інстанції не надав належної оцінки вказаним обставинам, що призвело до ухвалення помилкового рішення, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є підставними та спростовують відповідні висновки суду першої інстанції з вищенаведених мотивів.

Відповідно до пункту 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Згідно пункту 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «RuizTorija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 3ст. 308 КАС України).

Відповідно до частини 1статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідно до частини 1статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись, ч.3 ст.243, ст. ст.308,310,315,317,321,322,325,329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Закарпатській області задовольнити.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 березня 2019 року у справі № 260/51/19 скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративному позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби в Закарпатській області про визнання протиправною та скасування вимоги - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Н. М. Судова-Хомюк
судді В. Я. Макарик
М. А. Пліш
Повне судове рішення складено 22.07.2019.