Справа № 420/3405/19
Суддя: Самойлюк Г. П.
Дата ухвалення: 2019-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3405/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Самойлюк Г.П., розглянувши в порядку письмового провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (65045, м. Одеса, вул. Преображенська, 44, ) про визнання протиправними дій Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, скасування рішення №222125000 від 16.05.2019р., зобов`язання вчинити певні дії, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, в якому позивач просить:

визнати протиправними дії Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області та скасувати рішення від 16 травня 2019 року №222125000 про відмову ОСОБА_1 в обміні бланку посвідки на постійне проживання;

зобов`язати Головне управління Державної Міграційної служби України в Одеській області здійснити ОСОБА_3 обмін бланку посвідки на постійне проживання, у зв`язку із досягненням ним 45 річного віку.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області із заявою про обмін наявної в нього посвідки на постійне проживання по досягненню ним 45 річного віку та надав усі передбачені законом документи.

20.05.2019 року представником ОСОБА_1 на прийомі у Головному управ лінні ДМС України в Одеській області отримано рішення відповідача від 16 травня 2019р. «Про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання», яким відмовлено в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання на підставі підпункту 11 пункту 62 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення та повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018року №327.

Рішення міграційного органу позивач вважає протиправним та таким, що суперечить нормам чинного законодавства України, зазначаючи, що обмін посвідки по досягненню іммігрантом 25 або 45 річного віку є суто формальною, але обов`язковою процедурою; відповідач має перевірити наявність підстав для виконання такого обміну та не має прав щодо здійснення перевірки законності надання особі дозволу на імміграцію. Таким чином, на переконання позивача, відповідач діяв поза межами наданих йому повноважень, чим безперечно порушив його охоронювані Конституцією та Законами України права. Крім того, звернуто увагу суду, що за період перебування в Україні у позивача народилося троє дітей та жодних протиправних дій позивачем вчинено не було.

Не погоджуючись з даним рішення позивач звернувся до суду .

Ухвалою від 10.06.2019 р. відкрито провадження по справі та визначено, що справа буде розглядатись в порядку спрощеного позовного провадження (з викликом сторін); встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву; встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив; встановлено відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення; встановлено учасникам справи п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання заяв з процесуальних питань; призначено судове засідання по справі на 08.07.2019р.

25.06.2019р. від Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області надійшов відзив на позовну заяву (вх. №22846/19), в якому відповідач проти задоволення позову заперечує та просить відмовити в задоволенні позовних вимог повністю, зазначивши, що в результаті перевірки матеріалів особової справи позивача було встановлено, що 14.07.2004р. до ВПР та МР УМВС України в Одеській області звернувся громадянин Соціалістичної Республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із заявою щодо залишення в Україні на постійне проживання. 20.09.2004р. відділом ВГІРФО УМВС України в Одеській області громадянин ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був документований посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_2 терміном дії безстроково. 15.05.2007р. позивач документований відділом ВГІРФО УМВС України в Одеській області посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_3 , згідно якої він зареєстрований та мешкає по теперішній час в м. Одесі.

Оскільки під час перевірки матеріалів справи жодна з підстав не знайшла документального підтвердження, згідно з яких позивач міг би бути документований посвідкою серії НОМЕР_2 від 20.09.2004р. та у подальшому посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_5 від 15.05.2007р., відповідач дійшов висновку, що дані документи підлягають визнанню недійсними та вилученню, а громадянин СРВ ОСОБА_1 не вважається таким, що має дозвіл на імміграцію і на нього не поширюються норми абзацу шостого пункту 4 розділу V Прикінцевих положень Закону України «Про імміграцію».

08.07.2019р. до суду надійшли заяви представників відповідача та позивача про розгляд справи без їх участі.

За приписами ч. 1 ст. 205 КАС України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Згідно ч. 9 ст. 205 КАС України, якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно ч. 4 ст. 229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про можливість розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Громадянин Соціалістичної республіки В`єтнам ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у 1988 році прибув до СРСР по міжурядовій угоді про працевлаштування громадян СРВ, укладеної між урядами СРВ та СРСР 02.04.1981р., що підтверджується свідоцтвом відділу по роботі з в`єтнамськими робітниками в СРСР та залишився проживати в Україні.

ОСОБА_1 пройшов навчання та працював в «Одеському виробничому взуттєвому об`єднанні ім..Жовтневої революції» з 17.06.1988р. (наказ №68-к від 20.06.1989р.), після чого залишився проживати на Одещині. За час проживання в Україні у ОСОБА_1 народилося троє дітей - ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

У 2009 році позивач став власником квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право власності, копія якого наявна в матеріалах справи.

20.09.2004р. ВГІРФО УМВС України в Одеської області громадянин СРВ ОСОБА_1 документований посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_2 терміном дії безстроково.

15.05.2007р. позивач документований відділом ВГІРФО ГУМВС України в Одеської області посвідкою на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_3 , згідно якої він зареєстрований та мешкає по теперішній час в м.Одеса.

24.04.2019р. ОСОБА_1 звернувся з заявою-анкетою №222125000 на обмін посвідки на постійне проживання.

16.05.2019р. на підставі підпункту 11 пункту 62 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення та повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018року №321 прийнято рішення про відмову в оформленні (видачі) посвідки на постійне проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.

Оцінюючи правомірність дій відповідачів, суд керувався критеріями, закріпленими у ч.2 ст.2 КАС України, що певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, які повинні дотримуватися при реалізації дискреційних повноважень владного субєкта.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Таким чином, суд з`ясовує, чи використане повноваження, надане суб`єкту владних повноважень, з належною метою; обґрунтовано, тобто вчинено через вмотивовані дії; безсторонньо, тобто без проявлення неупередженості до особи, стосовно якої вчиняється дія; добросовісно, тобто щиро, правдиво, чесно; розсудливо, тобто доцільно з точки зору законів логіки і загальноприйнятих моральних стандартів; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації, тобто з рівним ставленням до осіб; пропорційно та адекватно; досягнення розумного балансу між публічними інтересами та інтересами конкретної особи.

Відповідно до ст. 26 Конституції України, іноземці та особи без громадянства, які знаходяться в Україні на законних підставах користуються тими ж правами та свободами, а також несуть такі ж самі обов`язки, що і громадяни України.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України «Про імміграцію» іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Згідно зі ст.2 Закону України «Про імміграцію» питання імміграції регулюються Конституцією України, цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, що не повинні їм суперечити. Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що містяться у цьому Законі, то застосовуються правила міжнародного договору України.

Статтею 1 Закону України "Про імміграцію" визначено, що імміграція-це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант -іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання; дозвіл на імміграцію - рішення, що надає право іноземцям та особам без громадянства на імміграцію.

Відповідно дост.6 Закону України «Про імміграцію» центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері імміграції: 1) організовує роботу з прийняття заяв разом із визначеними цим Законом документами щодо надання дозволу на імміграцію від осіб, які перебувають в Україні на законних підставах; 2) організовує роботу з перевірки правильності оформлення документів щодо надання дозволу на імміграцію, виконання умов для надання такого дозволу, відсутності підстав для відмови у його наданні; 3) організовує роботу з прийняття рішень про надання дозволу на імміграцію, про відмову у наданні дозволу на імміграцію, про скасування дозволу на імміграцію та видання копій цих рішень особам, яких вони стосуються; 4) організовує роботу з видання та вилучення у випадках, передбачених цим Законом, посвідок на постійне проживання; 5) забезпечує ведення обліку осіб, які подали заяви про надання дозволу на імміграцію, та осіб, яким надано такий дозвіл.

Порядок оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 321 від 25.04.2018 року (далі - Порядок №321).

Відповідно до п. 1 Порядку № 321 посвідка на постійне проживання (далі - посвідка) є документом, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства та підтверджує право на постійне проживання в Україні.

Посвідка оформляється іноземцям або особам без громадянства, які мають дозвіл на імміграцію в Україну або до прийняття рішення про припинення громадянства України постійно проживали на території України і після прийняття такого рішення залишилися постійно проживати на її території.

Посвідка оформляється іноземцям або особам без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України та які досягли 16-річного віку, - на підставі заяв-анкет, поданих ними особисто (п. 3 Порядку № 321).

Згідно з пп.5 п.7 Порядку №321, посвідка на постійне проживання належить обміну у разі досягнення 25 та 45 річного віку, а п.62 цього Порядку передбачено, що рішення про відмову у видачіобміні посвідки іноземцеві та особі без громадянства приймається у разі:

1) іноземець або особа без громадянства мають посвідку чи посвідку на тимчасове проживання (крім випадків обміну посвідки або оформлення посвідки іноземцю або особі без громадянства, які тимчасово проживали на території України на підставі посвідки на тимчасове проживання), посвідчення біженця чи посвідчення особи, якій надано додатковий захист, які є дійсними на день звернення;

2) іноземець або особа без громадянства перебувають на території України з порушенням встановленого строку перебування або щодо них діє невиконане рішення уповноваженого державного органу про примусове повернення, примусове видворення або заборону в`їзду;

3) дані, отримані з баз даних Реєстру, картотек, не підтверджують надану іноземцем або особою без громадянства інформацію;

4) встановлено належність особи до громадянства України;

5) за видачею посвідки звернувся законний представник, який не має документально підтверджених повноважень для її отримання;

6) іноземцем або особою без громадянства подано не в повному обсязі або з порушенням строків, визначенихпунктами 17і18цього Порядку, документи та інформацію, необхідні для оформлення і видачі посвідки;

7) отримано від Національної поліції, СБУ, іншого державного органу інформацію про те, що дії іноземця та особи без громадянства загрожують національній безпеці, громадському порядку, здоров`ю, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні;

8) паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, підроблений, зіпсований або не відповідає встановленому зразку чи належить іншій особі або строк його дії закінчився;

9) встановлено факт подання іноземцем або особою без громадянства завідомо неправдивих відомостей, підроблених документів або встановлено факт скасування наданого їм дозволу на імміграцію;

10) виявлено факти невиконання іноземцем або особою без громадянства рішення суду чи державних органів, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або вони мають інші майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи ті, що пов`язані з попереднім видворенням за межі України, у тому числі після закінчення строку заборони подальшого в`їзду в Україну;

11) в інших випадках, передбачених законом.

Судовим розглядом встановлено, що ВГІРФО ГУМВС України в Одеській області при наданні позивачу посвідки на проживання в Україні як у 2004 році, так і в 2007 році проводив процедуру перевірки законності залишення на постійне проживання на території України та керувався п.4 Розділу V "Прикінцеві положення Закону України "Про імміграцію", підстав для відмови у наданні дозволу на імміграцію не виявив та надав посвідки на проживання в Україні.

ВГІРФО ГУМВС України в Одеській області здійснило позивачу обмін бланку посвідки 15.05.2007 р. серії НОМЕР_3 , в якій міститься відмітка із безстроковим терміном її дії.

Зміст спірних правовідносин полягає у розгляді відповідачем заяви позивача про обмін посвідки на постійне проживання в Україні у звязку з досягнення ним 45-річного віку.

Відповідно до п.16 Порядку №321 документи для оформлення посвідки (у тому числі замість втраченої або викраденої), її обміну подаються до державного підприємства, що належить до сфери управління ДМС, центру надання адміністративних послуг (далі - уповноважений суб`єкт), територіальних органів/територіальних підрозділів ДМС, за місцем проживання іноземця або особи без громадянства.

Згідно з п. 4.5, 4.6 Порядку № 681 «Про затвердження Тимчасового порядку розгляду заяв для оформлення посвідки на постійне проживання та посвідки на тимчасове проживання» (зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 6 серпня 2013 р. за № 1335/23867) працівник територіального органу чи підрозділу ДМС України при надходженні заяви про обмін посвідки перевіряє наявність підстав для обміну посвідки, звіряє відомості про іноземців чи осіб без громадянства, указані в їхніх паспортних документах, з даними, що містяться в цих заявах, перевіряє відсутність підстав для прийняття рішення про відмову у видачі посвідки, передбачених пунктом 17 Порядку № 251.

Пунктом 4.3. Порядку № 681 чітко передбачено, що у разі обміну посвідки на постійне проживання при досягненні іноземцем та особою без громадянства 25- і 45-річного віку документи, зазначені в підпункті 4 пункту 4.2 цього розділу, не подаються.

Таким чином, з огляду на вище приведену норму матеріального права, позивач не повинен був надавати документи, що підтверджують обставини, на підставі яких посвідка підлягає обміну (документи, видані компетентними органами іноземних держав, підлягають легалізації в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України).

Аналіз пункту 4.5. Порядку № 681 свідчить, що він кореспондує саме з підпунктом 4 пункту 4.2 розділу ІУ Порядку № 681, а отже, якщо для обміну посвідки у зв`язку з досягненням 45 річного віку не потрібно надавати документи, що підтверджують обставини, на підставі яких посвідка підлягає обміну (документи, видані компетентними органами іноземних держав, підлягають легалізації в установленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України), то й відсутні підстави для проведення такої перевірки в межах розгляду цієї заяви та нездійснення обміну посвідки у зв`язку з досягненням 45-річного віку.

При прийнятті рішення судом, окрім вищевикладеного, враховані докази, якими підтверджуються доводи позивача щодо законності перебування в України, народження дітей в Україні, підтвердження їх громадянства України, набуття права власності на квартиру в м . Одесі .

Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язуєсуб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

За таких обставин суд приходить до висновку про часткове задоволення адміністративного позову шляхом скасування рішення від 16 травня 2019 року №222125000 про відмову ОСОБА_1 в обміні бланку посвідки на постійне проживання та зобов`язання Головного управління Державної Міграційної служби України в Одеській області вирішити питання щодо якого звернувся Громадянин ОСОБА_3 у заяві від 24.04.2019р. про обмін посвідки, у зв`язку з досягненням ним 45 -річного віку з урахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні.

Стосовно позовної вимоги про визнання протиправними дій, суд дійшов висновку, що у задоволенні цієї позовної вимоги слід відмовити, оскільки, по-перше, позивачем не зазначено які саме дії він спросить визнати протиправними та в чому вони полягають; по-друге, тим діям, які були вчинені під час розгляду заяви від 24.04.2019р., судом вже надана відповідна правова оцінка та скасовано рішення.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Крім того, як з`ясовано судом під час прийняття рішення, позивач не сплатив судовий збір, в зв`язку з чим суд вважає необхідним стягнути з суб`єкта владних повноважень судовий збір у сумі 768,40 грн. на рахунок Одеського окружного адміністративного суду (отримувач коштів - УК у м. Одесі/Київський район/22030101; код отримувача (ЄДРПОУ) - 38016923; банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача (МФО) - 899998; рахунок отримувача - 4032; наявність відомчої ознаки: « 84» Окружні адміністративні суди.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 8, 9, 10, 77, 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 295, 297 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (65045, м. Одеса, вул. Преображенська, 44, ) про визнання протиправними дій Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, скасування рішення №222125000 від 16.05.2019р., зобов`язання вчинити певні дії,- задовольнити частково.

Скасувати рішення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеської області від 16 травня 2019 року №222125000 про відмову ОСОБА_1 в обміні бланку посвідки на постійне проживання;

Зобов`язати Головне управління Державної Міграційної служби України в Одеській області (65045, м. Одеса, вул. Преображенська, 44, ) вирішити питання щодо якого звернувся Громадянин ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) у заяві-анкеті №222125000 від 24.04.2019р. про обмін посвідки, у зв`язку з досягненням ним 45 -річного віку з урахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні.

В іншій частині позовних вимог,-відмовити.

Стягнути з Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (65045, м. Одеса, вул. Преображенська, 44, ) судовий збір у сумі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок) на рахунок Одеського окружного адміністративного суду (отримувач коштів - УК у м. Одесі/Київський район/22030101; код отримувача (ЄДРПОУ) - 38016923; банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача (МФО) - 899998; рахунок отримувача - 4032; наявність відомчої ознаки: « 84» Окружні адміністративні суди;

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до п.15.5 ч.1 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України через Одеський окружний адміністративний суд до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Г.П. Самойлюк

.