Справа № 295/1520/19
Суддя: Чішман Л. М.
Дата ухвалення: 2019-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа №295/1520/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.07.2019 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

Головуючого судді - Чішман Л.М.,

за участю секретаря судового засідання - Білінської Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Богунського районного суду міста Житомира справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Житомирській області, Департаменту патрульної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звертаючись до Богунського районного суду міста Житомира, як місцевого адміністративного суду, з адміністративним позовом, просив скасувати постанову серії БР № 194449 від 14.05.2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 140 КУпАП, мотивуючи тим, що позивач не є особою, відповідальною за вирішення та організацію питань з забезпечення безпеки дорожнього руху на дорогах, філія «Зарічанська ДЕД» ДП «Житомирський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» не має правових підстав для виконання робіт, види та обсяги яких не встановлені власником доріг - Слубою автомобільних доріг України. Посадові особи ДП «Житомирський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України» та його філії не є суб`єктами адміністративного правопорушення за КУпАП. Оскаржувана постанова була винесена без присутності позивача та її копія позивачу вручена не була, тому у нього не було можливості надати докази щодо його невинуватості та було порушене право на захист, тому вважає, що постанова винесена необґрунтовано та підлягає скасуванню.

При зверненні з позовом до суду позивачем заявлено клопотання про поновлення строку звернення до суду, оскільки оскаржувана постанова винесена без участі ОСОБА_1 , копія постанови йому не надсилалась. Про наявність оскаржуваної постанови позивач дізнався лише тоді, коли за місцем його роботи надійшла постанова державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату позивача. Тому, позивач вважає, що строк звернення до суду пропущено з поважних причин.

Відповідно до ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Вимогами ч. 2 ст. 286 КАС України визначено, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови).

З копії постанови вбачається, що після її постановлення копія позивачу не вручалася, доводи клопотання про поновлення строку звернення до суду підтверджені письмовими доказами (а.с. 30-32), суд вважає причини пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду поважними та вважає за можливе поновити позивачу зазначений строк.

В судове засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву, у якій просив розгляд справи проводити без його участі, позов підтримав та просив його задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, відзив на адміністративний позов не надав, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило, про причину неявки суд не повідомив, що відповідно ч. 1 ст. 205 КАС України не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних у ній доказів.

Відповідно до п. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Судом встановлено, що постановою серії БР № 194449 від 14.05.2018 року ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 140 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 1020,00 грн. Підставою для складення постанови про адміністративне правопорушення та притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності стало те, що 14.05.2018 року о 11:00 год. на а/д Р-18 «Житомир-Попільня-Сквира-Володарка-Ставище» останній, будучи відповідальною особою (начальник ДРП №1 Філії Зарічанська ДЕД) за експлуатаційне утримання вулично-шляхової мережі, порушив правила, норми та стандарти щодо експлуатаційного утримання, а саме не ліквідував аварійно небезпечну ділянку з вибоїнами, шириною 1.1 м, довжиною 0,6 м, глибина - 0,1 м., чим порушив ДСТУ 3587-97, п.п. 1.5 ПДР України. (а.с. 4).

Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 140 КУпАП порушення правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху при утриманні автомобільних доріг і вулиць, залізничних переїздів, інших дорожніх споруд, невжиття заходів щодо своєчасної заборони або обмеження руху при виникненні умов, які загрожують безпеці руху, або неприйняття своєчасних заходів до відновлення безпечних умов для руху, - тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб від шістдесяти до вісімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Зі змісту ч .1 ст. 140 КУпАП слідує, що ремонт і утримання автомобільних доріг є обов`язком власників доріг або уповноважених ними органів, організацій, що здійснюють ремонт і утримання дорожніх об`єктів і користувачів, встановлюють визначене коло обов`язків власників зазначених дорожніх об`єктів або уповноважених ними органів, дорожньо-експлуатаційних організацій, користувачів дорожніх об`єктів та спеціалізованих служб організації дорожнього руху.

Згідно ст. 14 КУпАП посадові особи підлягають адміністративній відповідальності за адміністративні правопорушення, зв`язані з недодержанням установлених правил у сфері охорони порядку управління, державного і громадського порядку, природи, здоров`я населення та інших правил, забезпечення виконання яких входить до їх службових обов`язків.

За загальними правилами, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 322 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про автомобільні дороги» автомобільні дороги загального користування перебувають у державній власності і не підлягають приватизації.

Згідно із ст. 10 Закону України «Про автомобільні дороги» державне управління автомобільними дорогами загального користування здійснює Державна служба автомобільних доріг України, що є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через керівника центрального органу виконавчої влади у галузі транспорту і який має свої органи управління на місцях.

Стаття 11 Закону України «Про автомобільні дороги» передбачає ряд обов`язків Державної служби автомобільних доріг, серед яких організація будівництва, реконструкції, ремонту та утримання автомобільних доріг за встановленими для них будівельними нормами, державними стандартами і нормами; розробка нормативів та методик визначення витрат, пов`язаних з будівництвом, реконструкцією, ремонтом та утриманням автомобільних доріг загального користування; забезпечення технічного нагляду за станом автомобільних доріг; виявлення аварійно-небезпечних місць (ділянок) та місць концентрації дорожньо-транспортних пригод на автомобільних дорогах і здійснення заходів щодо їх ліквідації; забезпечення належного маршрутного орієнтування користувачів автомобільних доріг.

Стаття 13 Закону України «Про автомобільні дороги» передбачає відповідальність органу державного управління автомобільними дорогами загального користування за стан автомобільних доріг загального користування відповідно до діючих норм та фінансування, якість робіт з проектування, будівництва, реконструкції, ремонту та утримання автомобільних доріг загального користування, цільове використання бюджетних коштів на ремонт та утримання автомобільних доріг.

У відповідності до ст. 9 Закону України «Про дорожній рух» своєчасне виявлення перешкод дорожнього руху і їхнє усунення, організація виконання встановлених вимог щодо забезпечення безпеки руху належить до компетенції власників автомобільних доріг.

Статтею 24 Закону України «Про дорожній рух» передбачено, що власники доріг, вулиць та залізничних переїздів або уповноважені ними органи несуть відповідальність за створення безпечних умов руху на дорогах, вулицях та залізничних переїздах, що знаходяться у їх віданні.

Відповідно до Указу Президента України №456/2011 від 13.04.2011 року "Про Положення про Державне агентство автомобільних доріг України" Державне агентство автомобільних доріг України є правонаступником Державної служби автомобільних доріг України.

Відповідно до організаційної структури Державної служби автомобільних доріг, органом управління автомобільними дорогами у Житомирській області є Служба автомобільних доріг у Житомирській області.

Судом встановлено, що автомобільна дорога Р-18 «Житомир-Попільня-Сквира-Володарка-Ставище», на якій згідно оскарженої постанови не було вжито заходів по належному утриманню, є автомобільною дорогою загального користування.

Повноваження власника на зазначеній ділянці дороги, з урахуванням того, що така знаходиться за межами населеного пункту, здійснюється відповідним територіальним підрозділом у даному випадку Службою автомобільних доріг у Житомирській області, яка має права юридичної особи, є балансоутримувачем доріг державного та місцевого значення загального користування Житомирської області, та відповідно є одержувачем бюджетних коштів.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 працює на посаді начальника ДРП № 1 філії «Зарічанська ДЕД» ДП «Житомирський облавтодор» ВАТ «ДАК «Автомобільні дороги України», яка створена як відокремлений структурний підрозділ дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України", що є підприємством, що здійснює роботи по ремонту та утриманню автодоріг виключно на договірній (контрактній) основі за замовленням Служби автомобільних доріг у Житомирській області.

Тобто, філія «Зарічанська ДЕД» Дочірнього підприємства "Житомирський облавтодор" Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" є виконавцем обсягів та видів робіт, які йому надає замовник в межах встановленого фінансування, і як підрядник, зобов`язується виконувати лише ті види та обсяги робіт, які встановлені замовником - Службою автомобільних доріг у Житомирській області та на які замовник має відповідне фінансування з бюджету та не уповноважена виконувати роботи за своїм розсудом.

Тому, посадові особи ДП «Житомирський облавтодор», як підрядника, можуть нести лише відповідальність за невиконання або неналежне виконання тих видів та обсягів робіт, які встановлені замовником та у межах виділених замовником коштів. При цьому, такими посадовими особами можуть бути лише керівник зазначеного підприємства чи інші посадові особи, що є розпорядниками виділених їм бюджетних коштів.

Однак, в матеріалах справи докази того, що Служба автомобільних доріг у Житомирській області уклала договір з ДП «Житомирський облавтодор» про виконання робіт із ремонту та експлуатаційного утримання вказаної автомобільної дороги та відсутні відомості і про те, що власник доріг виділяв кошти на виконання робіт по утриманню автодороги Р-18 «Житомир-Попільня-Сквира-Володарка-Ставище», щодо того, що позивачу виписувались (видавались) наряди (замовлення) на виконання вказаних робіт і останній їх не виконав.

Отже, посадові особи філії «Зарічанська ДЕД» ДП «Житомирський облавтодор» Відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія Автомобільні дороги України" не є відповідальними посадовими особами органу, уповноваженого державою на управління автодорогами загального користування.

Саме посадові особи Служби автомобільних доріг у Житомирській області (балансоутримувача автомобільних доріг), як розпорядники бюджетних коштів у сфері закупівлі підрядних робіт на здійснення поточного ремонту та експлуатаційного утримання, у повній мірі несуть відповідальність за дотримання правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, що узгоджується із положеннями ст. 13 Закону України «Про автомобільні дороги». При цьому, відповідальність вони несуть лише за наявності необхідного фінансування з державного бюджету.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач ОСОБА_1 в даному випадку не є суб`єктом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КУпАП, а тому притягнення його до адміністративної відповідальності є необґрунтованим.

Крім того, в силу приписів ст. 251 КУпАП, доказами у справі про адміністративні правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Відповідно до вимог п. 3 Розділу ІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МВС України №1395 від 07.11.2015 року при складані постанови у справі про адміністративні правопорушення, передбачених частинами першою - третьою ст. 140 КУпАП ( випадки коли протокол не складається), до такої постанови необхідно долучати акт обстеження ділянки вулично-шляхової мережі (додаток 2) з відповідними замірами та схемою.

Однак відповідачами не надано до суду належно оформленого акту обстеження вулично-шляхової мережі з відповідними замірами та схемою, які б вказував про неналежне утримання автодороги, про яке вказано в оскаржуваній постанові.

Згідно ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Презумція вини покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.

Між тим, всупереч даним вимогам, відповідач не скористався своїм правом подати відзив та надавати докази в обґрунтування законності винесеної ним постанови та накладення штрафу.

Відповідно до ст. 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях і усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Враховуючи викладене, оцінивши наведені позивачем доводи на підтвердження заявлених позовних вимог, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено у передбаченому законом порядку правомірність винесення спірної постанови та наявність в діях ОСОБА_1 порушення, за яке передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 140 КУпАП.

Частиною 2 ст. 9 КАС України встановлено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 3 частини 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 7, 122, 162, 222, 245, 247, 251,252, 254, 255, 256, 268, 284, 288 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст. 5, 6, 8, 9, 19, 72, 77, 99, 242-246, 268-272, 286 Кодексу Адміністративного судочинства України, суд,-

УХВАЛИВ:

Поновити ОСОБА_1 строк на звернення до суду з позовною заявою.

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Житомирській області, Департаменту патрульної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.

Скасувати постанову від 14.05.2018 року серії БР №194449, винесену інспектором відділу БДР УПП в Житомирській області ДПП лейтенантом поліції Кравчуком І.А. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі якою до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1020,00 грн., за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 140 КУпАП.

Закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, набирає законної сили з моменту проголошення рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя Л.М. Чішман