Справа № 200/2380/19-а
Суддя: Блохін Анатолій Андрійович
Дата ухвалення: 2019-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 липня 2019 року справа №200/2380/19-а

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сіваченка І.В., секретар судового засідання Макаренко А.С., за участю позивача ОСОБА_1 особисто, представника позивача Братченка О.В., представника відповідача Окорокової Є.Є., розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 квітня 2019 року (повний текст складено 23 квітня 2019 року) у справі № 200/2380/19-а (суддя І інстанції Голуб В.А.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення коштів та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

13 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення коштів та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що з 07.11.2015 року він був прийнятий на службу до Національної поліції України, де проходив її в Головному управлінні національної поліції в Донецькій області. За час служби в органах поліції позивач з 07.11.2015 року по 30.04.2018 року приймав безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності суверенітету та територіальної цілісності України, про що була видана довідка ГУНП в Донецькій області № 518/05/12-2019 від 22.01.2019 року. 26.07.2018 року було проведено медичний огляд позивача. Медична військово-лікарська комісія виявила у позивача захворювання та ступень втрати працездатності за час проходження служби в поліції, внаслідок чого він є непридатним до служби в поліції, що підтверджується свідоцтвом про хворобу № 537/СНП від 26.07.2018 року. Відповідно до виписки та довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією встановлена третя група інвалідності у зв`язку з захворюванням, пов`язаним з проходженням служби в поліції. 16.08.2018 року позивач був звільнений зі служби в Національній поліції в Донецькій області, що підтверджується наказом від 13.08.2018 року № 335/ос. Разом з цим, позивач зазначає, що йому було нараховано та перераховано винагороду за безпосередню участь в антитерористичні операції на загальну суму 21 641, 50 грн. Проте позивач вважає, що вказана винагорода мала становити 44 222, 58 грн., оскільки при виплаті винагороди не був дотриманий мінімальний розмір місячної винагороди, визначений законодавством. Крім того, позивач зазначає, що відповідачем протиправно виплачено йому одноразову грошову допомогу у разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності у меншому розмірі, а саме виплачено 70 розмірів прожиткового мінімуму, замість 250 розмірів. Також позивач зазначає, що діями відповідача йому була спричинена моральна шкода в результаті довготривалої дії фізіологічних та психологічних стресів, емоційно-негативних хвилювань, які порушили його моральне благополуччя, що, як наслідок, погіршило стан його здоров`я.

З огляду на наведене, позивач просив суд визнати протиправними дії Головного управління Національної поліції в Донецькій області та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 19.10.2018 року № 2727 в частині призначення одноразової грошової допомоги на підставі підпункту в) п. 4 ч. 1 ст. 99 Закону України Про національну поліцію; зобов`язати Головне управління Національної поліції в Донецькій області призначити, нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу ОСОБА_1 , у зв`язку з встановленням йому III групи інвалідності, відповідно до Порядку та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 січня 2016 року N 4 на підставі підпункту в) п. 3 ч. 1 ст. 99 Закону України Про національну поліцію, з урахуванням виплаченої суми за підпунктом в) п. 4 ч. 1 ст. 99 Закону України Про національну поліцію. Водночас, ОСОБА_1 просив суд стягнути з Головного управління Національної поліції в Донецькій області на його користь невиплачену винагороду поліцейським за безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях чи в антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду в розмірі 22 581, 08 грн. (двадцять дві тисячі п`ятсот вісімдесят одна грн. 08 коп.), а також стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 150 000, 00 (сто п`ятдесят тисяч) гривень.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 17 квітня 2019 року у справі № 200/2380/19-а у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права. На думку позивача відповідачем, а потім судом не було з`ясовано та належне кваліфіковане ушкодження здоров`я позивача , що призвело до безпідставної відмови у задоволенні позовних вимог.

Крім того, судом не враховано, що позивач у період з 07.01.2015 по 30.042018 року ніс службу на території де проводилася АТО, а також з наявності довідки ГУНП в Донецькій області № 518/05/12-2019 від 22.01.2019 р є всі підстави для задоволення позовних вимог про стягнення недоплаченої грошової винагороди за участь в АТО.

В судовому засіданні позивач та його представника підтримали доводи апеляційної скарги, проти чого заперечував представник відповідача, наголошуючи на законності прийнятого судом першої інстанції рішення.

Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та його представника, представника відповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією його паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 (а.с.7-8).

У період з 29.10.1996 року по 16.08.2018 року позивач проходив службу в органах внутрішніх справ України та Національної поліції України (а.с.9-10).

Наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 13.08.2018 року № 335 о/с ОСОБА_1 було звільнено зі служби в поліції за п. 2 ч. 1 ст. 77 Закону України Про Національну поліцію через хворобу за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції (а.с.11).

Суд зазначає, що позивача було звільнено у зв`язку з захворюванням, що пов`язане із проходженням служби в поліції, про що свідчить: свідоцтво про хворобу № 537/СНП (а.с.14-15), виписка з акту огляду медико-соціальної експертної комісії Серія 12 ААБ № 300406 (а.с.16).

Наказом Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 19.10.2018 року № 2727 ОСОБА_1 виплачено одноразову грошову допомогу у загальному розмірі 123 340, 00 грн, що становить 70 розмірів прожиткового мінімуму (а.с.32).

26.12.2018 року позивач звернувся на імя начальника УФЗБО Головного управління Національної поліції в Донецькій області із заявою про надання роз`яснень щодо розміру виплаченої одноразової грошової допомоги (а.с.17).

Листом управління фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 05.11.2018 року № С-185/26/02-20 відповідачу надано відповідь на його звернення, до якого були додані довідки про нараховане та виплачене грошове забезпечення із зазначенням обов`язкових відрахувань за період проходження служби в ГУНП в Донецькій області з 07.11.2015 року по 16.08.2018 року (а.с.18-22).

Водночас, суд також зазначає, що в матеріалах справи наявні накази про виплату ОСОБА_1 винагороди за безпосередню участь в АТО за період проходження служби в органах внутрішніх справ (а.с.47-94).

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України Про Національну поліцію від 02.07.2015 року № 580-VIII (далі Закон № 580-VIII).

Порядок призначення та отримання поліцейськими одноразової грошової допомоги, розміри та підстави, за яких призначення та виплата допомоги не здійснюється, визначено статтями 97-101 Закону № 580-VIII.

Відповідно до статті 97 Закону № 580-VIII одноразова грошова допомога в разі загибелі (смерті), визначення втрати працездатності поліцейського (далі - одноразова грошова допомога) є соціальною виплатою, гарантованою допомогою з боку держави, яка призначається і виплачується особам, які за цим Законом мають право на її отримання, у разі:

1) загибелі поліцейського, що настала внаслідок протиправних дій третіх осіб, або під час учинення дій, спрямованих на рятування життя людей або усунення загрози їхньому життю, чи в ході участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, під час захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України або смерті поліцейського внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого за зазначених обставин;

2) смерті поліцейського, що настала під час проходження ним служби в поліції;

3) визначення поліцейському інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із виконанням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті;

4) визначення поліцейському інвалідності внаслідок захворювання, поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаних з проходженням ним служби в органах внутрішніх справ або поліції, протягом шести місяців після звільнення його з поліції внаслідок причин, зазначених у цьому пункті;

5) отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним службових обов`язків, пов`язаних із здійсненням повноважень та основних завдань міліції або поліції, чи участі в антитерористичній операції, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, наслідком якого є часткова втрата працездатності без визначення йому інвалідності;

6) отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ або поліції, наслідком якого є часткова втрата працездатності без визначення йому інвалідності.

Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.

Статтею 99 Закону № 580-VIII визначено розмірі одноразової грошової допомоги.

Розміри одноразової грошової допомоги поліцейським, а в разі їх загибелі (смерті) - особам, які за цим Законом мають право на її отримання, визначаються виходячи з розміру прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату:

1) загибелі (смерті) поліцейського (пункт 1) - 750 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату;

2) смерті поліцейського (пункт 2) - 250 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату;

3) визначення поліцейському внаслідок причин, зазначених у пункті 3, інвалідності:

а) I групи - 400 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату;

б) II групи - 300 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату;

в) III групи - 250 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату;

4) визначення поліцейському внаслідок причин, зазначених у пункті 4, інвалідності:

а) I групи - 120 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату;

б) II групи - 90 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату;

в) III групи - 70 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату;

5) отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва) унаслідок причин, зазначених у пункті 5, - у розмірі 70 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату;

6) отримання поліцейським поранення (контузії, травми або каліцтва) унаслідок причин, зазначених у пункті 6, - залежно від ступеня втрати працездатності у відповідних відсотках від 70 розмірів прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому прийнято рішення про виплату.

Суд зазначає, що ключовим моментом при визначенні розміру одноразової грошової допомоги при настанні інвалідності є саме визначення чи то інвалідність настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого під час виконання ним службових обов`язків, або настання інвалідності внаслідок захворювання.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 звільнено у зв`язку з хворобою, що пов`язана із проходженням служби в поліції. Доказів того, що інвалідність позивача настала внаслідок поранення до суду не надано.

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов висновку, що наказ Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 19.10.2018 року № 2727 в частині призначення одноразової грошової допомоги на підставі підпункту в) п. 4 ч. 1 ст. 99 Закону України Про Національну поліцію відповідає приписам чинного законодавства та жодним чином не порушує право позивача на соціальне забезпечення.

Тому, позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Крім того, суд також вважає за необхідне відмовити у зобов`язанні Головного управління Національної поліції в Донецькій області призначити, нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу ОСОБА_1 , у зв`язку з встановленням III групи інвалідності, відповідно до Порядку та умови виплати одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті) чи втрати працездатності поліцейського затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 11 січня 2016 року N 4 на підставі підпункту в) п. 3 ч. 1 ст. 99 Закону України Про Національну поліцію, з урахуванням виплаченої суми за підпунктом в) п. 4 ч. 1 ст. 99 Закону України Про Національну поліцію оскільки є похідною від вищевикладеної.

Колегія суддів зазначає, що надані позивачем, на підтвердження обґрунтування апеляційної скарги, копії постанови ДУ «ТМО МВС УКРАЇНИ ПО ДОНЕЦЬКІЙ ОБЛАСТІ» МЕДИЧНА (ВІЙСЬКОВО-ЛІКАРСЬКА) КОМІСІЯ №82» від 17.04.2019 р., та довідки акта огляду медико-соціальною експертною комісією № 065163 від 22.05.2019, не спростовують висновків суду про відсутність доказів того, що інвалідність позивача настала внаслідок поранення. У вищезазначених документах відсутні висновки щодо настання інвалідності позивача саме внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва).

Стосовно недоплаченої винагороди за безпосередню участь в антитерористичні операції, судом першої інстанції зазначено наступне.

Спірні правовідносини щодо участі співробітників органів внутрішніх справи врегульовані Законом України Про боротьбу з тероризмом від 20 березня 2003 року № 638-IV (далі Закон України Про боротьбу з тероризмом, Закон № 638-IV), постановою Кабінету Міністрів України № 158 від 4 червня 2014 року Про перерозподіл деяких видатків державного бюджету, передбачених Міністерству фінансів на 2014 рік, та виділення коштів з резервного фонду державного бюджету (далі постанова Кабінету Міністрів України № 158), постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2015 року № 24 Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій (далі - Постанова № 24), наказом Міністерства оборони України від 2 лютого 2015 року № 49 Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій (далі Порядок № 49), наказом МВС України від 3 лютого 2015 року № 123 Про деякі питання відрядження до зони АТО (далі Наказ МВС № 123).

Частиною 1 ст. 1 Закону України Про боротьбу з тероризмом встановлено, що антитерористична операція це комплекс скоординованих спеціальних заходів, спрямованих на попередження, запобігання та припинення терористичної діяльності, звільнення заручників, забезпечення безпеки населення, знешкодження терористів, мінімізацію наслідків терористичної діяльності.

Згідно ст. 5 вказаного Закону Міністерство внутрішніх справ України здійснює боротьбу з тероризмом шляхом запобігання, виявлення та припинення злочинів, вчинених з терористичною метою, розслідування яких віднесене законодавством України до компетенції органів внутрішніх справ; надає Антитерористичному центру при Службі безпеки України необхідні сили і засоби; забезпечує їх ефективне використання під час проведення антитерористичних операцій.

Пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України № 158 встановлено, що за безпосередню участь в антитерористичних операціях, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбиття збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільнення цих об`єктів у разі захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою <…> особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ <…> починаючи з 1 травня 2014 року виплачується винагорода в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення та заробітної плати, але не менш ніж 3 000 гривень, у розрахунку на місяць.

Постановою Кабінету Міністрів України № 24 (далі постанова № 24) від 31 січня 2015 року Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичної операції (п. 1) визначено, що в особливий період або під час проведення антитерористичної операції особам рядового і начальницького складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань, правоохоронних органів <…> за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду виплачується винагорода у відсотках місячного грошового забезпечення. Розмір винагороди визначається виходячи з розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних додаткових видів місячного грошового забезпечення постійного характеру, премії та повинен становити не менш як 3 тис. гривень на місяць. <…> Винагорода військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу виплачується також під час безперервного перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я після отриманих під час безпосередньої участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду поранень (контузії, травми, каліцтва).

Пунктом 3 вказаної постанови затверджено розмір винагороди військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду згідно з додатком 1.

При цьому відповідно до п. 6 постанови № 24 визнано таким, що втратив чинність, пункт 2 постанови Кабінету Міністрів України № 158 у частині виплати військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу винагороди в розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення, але не менш як 3 тис. гривень, у розрахунку на місяць.

Разом із цим Порядком № 49 врегульовано (з 10 лютого 2015 року) порядок та умови виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу та резервістам, механізм підтвердження виконання окремих завдань під час безпосередньої участі у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду.

Згідно з п. 6 розділу 1 даного Порядку виплата винагород військовослужбовцям здійснюється за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи АТО, інших заходах в умовах особливого періоду, визначених додатком 1 до постанови № 24.

Пунктами 1, 2, 3 розділу ІІ Порядку № 49 передбачено, що військовослужбовцям (крім резервістів) у період мобілізації (у тому числі часткової) або з моменту введення воєнного стану та до дати завершення демобілізації або закінчення (скасування) воєнного стану, у період проведення АТО за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи АТО, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбитті збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільненні таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою виплачується винагорода у розмірі 100 відсотків місячного грошового забезпечення. Розмір винагороди визначається, виходячи з розміру посадового окладу (у тому числі посадового окладу за посадою, до тимчасового виконання обов`язків (завдань) за якою допущено військовослужбовця), окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних додаткових видів місячного грошового забезпечення постійного характеру, премії, та повинен становити не менш як 3000 гривень на місяць. У разі участі у воєнних конфліктах чи АТО, інших заходах в умовах особливого періоду менше одного календарного місяця розмір винагороди визначається пропорційно дням участі, виходячи з її розміру, що становить не менш як 3000 гривень. Винагорода виплачується за час, обрахований з дня фактичного початку участі військовослужбовців (крім резервістів) у заходах, зазначених у пункті 1 цього розділу, до дня завершення такої участі, про що зазначається у відповідних наказах командирів (штабу АТО).

Відповідно до розділу ІІ Порядку № 49 безпосередня участь у відбитті збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільненні таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою підтверджується: - журналом бойових дій (журналом ведення оперативної обстановки); - бойовим донесенням (підсумковим, терміновим та позатерміновим), рапортом керівника підрозділу, який виконував завдання. Крім того, підтвердними документами є: - бойовий наказ командира військової частини для виконання поставлених завдань охорони об`єктів (несення служби на блокпостах, звільнення об`єктів, які захоплені, тощо), письмовий наказ командира військової частини, який виконував завдання; - запис у книзі прикордонної служби підрозділу охорони державного кордону про виконання завдань прикордонними нарядами щодо відбиття збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою; - постова відомість під час охорони об`єкта (блокпоста, базового табору, складу ракетно-артилерійського озброєння, польового парку тощо), де визначені особовий склад, який залучається до охорони, час, місце, порядок виконання завдань, книга служби нарядів та подій, що відбувалися.

Наказом МВС № 123 Про деякі питання відрядження до зони АТО передбачено, зокрема, начальникам головних управлінь, управлінь МВС України в областях <…> під час підготовки наказів про відрядження до зони проведення антитерористичних операцій чітко визначати перелік завдань відповідно до зазначеного вище Закону, що покладаються на відряджену особу або відряджаються на підконтрольну Україні територію для виконання завдань відповідно до покладених на особу функціональних обов`язків (п. 1).

Відповідно до п. 3 даного наказу начальникам головних управлінь, управлінь МВС України в областях <…> до 5 числа надавати до ДФЗБО МВС списки осіб, що безпосередньо беруть участь у проведенні антитерористичних операцій.

Згідно п. 4 наказу Департаменту фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку МВС визначено забезпечити нарахування грошової винагороди особам рядового і начальницького складу апарату Міністерства, головних управлінь, управлінь МВС України в областях <…> відповідно до наданих списків; виплату грошової винагороди здійснювати за наказами міністра внутрішніх справ або особи, яка його заміщує, начальників головних управлінь, управлінь МВС України в областях, місті Києві <…> на підставі вмотивованих рапортів керівників підрозділів, погоджених керівником або заступником керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України, із зазначенням конкретних місць несення служби (населений пункт, блокпост) та бойових зіткнень.

З аналізу наведених норм вбачається, що зарахування особи до списку осіб, що безпосередньо беруть участь у проведенні антитерористичних операцій, здійснюється на підставі відповідних наказів командирів (штабу АТО), в яких зазначається про дату початку такої участі та дату фактичного завершення такої участі. Потім, на підставі вмотивованого рапорту керівника структурного підрозділу, де проходить службу особа, Головним управлінням МВС України в області видається відповідний наказ, який, в свою чергу, є підставою для нарахування грошової винагороди особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, призначеної за безпосередню участь у проведенні АТО.

Довідками Головного управління МВС України в Донецькій області від 06.11.2015 року № 11285/Аб, від 22.01.2019 року № 518/05/12-2019 підтверджено, що дійсно з метою виконання службових (бойових) завдань позивач залучений та безпосередньо брав участь в антитерористичній операції на території Донецької області, забезпеченні її проведення в період з 07.04.2014 року по 06.11.2015 року та з 07.11.2015 року по 30.04.2018 року (а.с. 12-13).

Суд зазначає, що доказів на підтвердження безпосередньої участі позивача у період з 07 листопада 2015 року по червень 2016 року в антитерористичних операціях та у воєнних конфліктах, здійсненні заходів із забезпечення правопорядку на державному кордоні, відбитті збройного нападу на об`єкти, що охороняються військовослужбовцями, звільненні цих об`єктів у разі захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою підтвердження яких визначається переліком документів визначених пунктами 6 та 7 розділу ІІ Порядку № 49 суду не надано.

Крім того, інструкцією Про розміри та умови виплати винагороди поліцейським за безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях чи в антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду, затвердженою наказом МВС України від 06.04.2016 року № 259 визначено умови та розміри виплати винагороди поліцейським за безпосередню участь у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, в антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду.

Відповідно до п. 2 розділу І цієї Інструкції виплата винагороди здійснюється за місцем проходження служби поліцейського на підставі наказів про виплату такої винагороди.

Згідно із пункту 2 розділу II Інструкції винагорода виплачується пропорційно часу участі в Заходах, що обраховується з дня фактичного початку участі поліцейських у Заходах до дня завершення такої участі, про що зазначається у відповідних наказах командирів.

Пунктом 2 розділу III Інструкції передбачає, що обрахунок проводиться шляхом ділення розміру винагороди на кількість календарних днів у місяці та множення на кількість днів безпосередньої участі.

Судом встановлено, що у період з 07.11.2015 року до 16.08.2018 року ОСОБА_1 виплачувався даний вид винагороди на підставі наказів ГУНП в Донецькій області пропорційно дням його безпосередньої участі забезпечення правопорядку згідно з розрахунку ( а.с.47-94).

Суд наголошує, що винагорода за безпосередню участь в антитерористичній операції виплачується не за весь час залучення особи до складу сил та засобів антитерористичній операції, а тільки за час фактичної участі цієї особи у відповідних заходах. Зазначені заходи мають бути обов`язково підтверджені наказами АТЦ при СБУ та виданням відповідного наказу командиру, в даному випадку начальника ГУНП в Донецькій області. Проте, зазначені докази суду не надані.

Враховуючи відсутність доказів на підтвердження доводів позивача щодо виконання ним завдань, пов`язаних з участю в АТО, за спірний період, а також беручи до уваги те, що виконання службових обов`язків в містах, які відносяться до зони проведення АТО, де позивач проходив службу, не свідчить про виконання позивачем конкретних завдань, пов`язаних з його безпосередньою участю в проведенні АТО, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відповідач належним чином розраховував та виплачував йому грошову допомогу за участь в АТО, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити йому винагороду за безпосередню участь в антитерористичній операції за період з 07.11.2015 року до 16.08.2018 року у розмірі 22 581, 08 грн, задоволенню не підлягають.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 30.01.2019 у справі № 805/4523/16-а, від 10.05.2019 у справі №805/416/16-а.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача Головного управління Національної поліції України у Донецькій області моральної шкоди у розмірі 150 000, 00 грн., то суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні такої, з огляду на наступне.

Як зазначено в постанові пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Проте, як видно з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 не надав суду жодних переконливих доказів на підтвердження причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідача Головного управління Національної поліції України у Донецькій області та спричиненням йому моральної шкоди, що виразилася у наявності психологічного дискомфорту, фізичних страждань, перебування у роздратованому стані, що негативно позначилося на його здоров`ї.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог пункту 4 частини першої статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до положень статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини п`ятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.

За таких обставин, беручи до увагу всі надані сторонами докази в їх сукупності та враховуючи, що відповідачем доведена відсутність бездіяльності з його сторони, суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість пред`явленого позову та що позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення коштів та моральної шкоди не підлягають задоволенню.

При викладених обставинах, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.

Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 квітня 2019 року у справі № 200/2380/19-а - залишити без задоволення.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 17 квітня 2019 року у справі № 200/2380/19-а - залишити без змін.

Повне судове рішення складено 22 липня 2019 року.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя А.А. Блохін

Судді Т.Г. Гаврищук

І.В. Сіваченко