Справа № 260/654/19
Суддя: Святецький Віктор Валентинович
Дата ухвалення: 2019-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2019 рокуЛьвів№ 857/6282/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Святецького В.В.

суддів Довгополова О.М., Пліша М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 травня 2019 року (суддя Дору Ю.Ю., м. Ужгород) про відмову у вжитті заходів забезпечення адміністративного позову у справі №260/654/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Фонду державного майна України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування наказу,-

встановив:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Фонду державного майна України, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_2 , в якому просив визнати протиправним та скасувати наказ Фонду державного майна України №414 від 24.04.2019 року «Про внесення змін у додаток до наказу Фонду державного майна України від 06.03.2019 №232 «Про реорганізацію регіональних відділень Фонду державного майна України».

Одночасно з позовною заявою ОСОБА_1 подав заяву про вжиття заходів забезпечення позову, в якій просив вжити заходи забезпечення позову у даній справі шляхом: а) зупинення дії наказу Фонду державного майна України №414 від 24.04.2019 року «Про внесення змін у додаток до наказу Фонду державного майна України від 06.03.2019 №232 «Про реорганізацію регіональних відділень Фонду державного майна України»;

б) заборони ОСОБА_2 здійснювати функції голови комісії з реорганізації Регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області.

Ухвалою від 15 травня 2019 року Закарпатський окружний адміністративний суд відмовив у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення адміністративного позову.

Відмовляючи в задоволенні даної заяви, суд першої інстанції керувався тим, що забезпечуючи даний позов шляхом зупинення дії спірного наказу, судом фактично буде ухвалене рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає інституту забезпечення позову в адміністративному процесі.

Крім того, суд першої інстанції вважає недостатнім посилання заявника на неможливість подальшого відновлення його прав та інтересів без вжиття судом заходів забезпечення позову, зазначених у заяві, оскільки їх відновлення можливе лише за наслідками розгляду такої справи по суті.

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що пунктом 17 Порядку здійснення заходів, пов`язаних з утворенням, реорганізацією або ліквідацією міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, затвердженим постановою КМ України №1074 від 20.10.2011, чітко встановлено, що головою комісії з припинення територіального органу призначається керівник або заступник керівника такого органу, який затверджує її персональний склад. Станом на день винесення оскаржуваного наказу ОСОБА_2 наказом Фонду державного майна України від 23.04.2019 року №114-р була звільнена з посади заступника начальника регіонального відділення Фонду державного майна України по Закарпатській області, тобто не обіймала посаду керівника або заступника керівника органу, що припиняється. Окрім цього зазначає, що продовження дії оскаржуваного наказу та виконання ОСОБА_2 функцій голови комісії з припинення призведе до неправомірного припинення функціонування РВ ФДМУ по Закарпатській області як юридичної особи.

У зв`язку з чим заявник вказує на наявність підстав, визначених ч.2 ст.150 КАС України, для забезпечення позову, а саме - очевидна протиправність винесеного відповідачем наказу та унеможливлення без вжиття заходів забезпечення позову виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

З огляду на наведені обставини, вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що доводи, наведені у заяві, жодним чином не свідчать про явну протиправність вказаного наказу, та оцінка протиправності неможлива без розгляду справи по суті.

Вважає, що висновки суду першої інстанції про те, що правомірність та оцінка оскаржуваного наказу, процедурні питання його прийняття підлягають з`ясуванню під час розгляду справи по суті, нівелюють інститут забезпечення позову як такий.

Окрім зазначеного, апелянт переконаний, що застосування даних заходів забезпечення позову відповідає предмету позову, не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямоване на збереження існуючого становища до розгляду справи по суті заявлених позовних вимог.

З огляду на викладене, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити та вжити відповідні заходи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Забезпечення позову - це надання позивачеві тимчасової правової охорони його прав та інтересів, за захистом яких він звернувся до суду, до вирішення спору судом та набрання рішенням суду законної сили.

Заходи забезпечення позову є втручанням суду у спірні правовідносини до вирішення спору по суті, тому вони повинні застосовуватися судом з підстав та в порядку, прямо передбаченому законом. Підстави для забезпечення позову повинні бути доведені відповідними доказами.

Доводи апеляційної скарги стосуються підстав забезпечення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 150 КАС України забезпечення позову допускається, якщо:

- невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або

- очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.

Суд звертає увагу, що позивач, як на підставу про вжиття заходів забезпечення позову, покликався на очевидну протиправність наказу Фонду державного майна України №414 від 24.04.2019 року «Про внесення змін у додаток до наказу Фонду державного майна України від 06.03.2019 №232 «Про реорганізацію регіональних відділень Фонду державного майна України».

Так, щодо "очевидності" ознак протиправності наказу та порушення прав позивача, то пропри те, що такі ознаки не мають окреслених меж, йдеться насамперед про їх "якість": вони повинні свідчити про протиправність оскаржуваного рішення поза обґрунтованим сумнівом.

Суд, який застосовує заходи забезпечення позову з підстав очевидності ознак протиправності оскарженого рішення, на основі наявних у справі доказів повинен бути переконаний, що рішення явно суперечить вимогам закону за критеріями, передбаченими ч. 2 ст. 2 КАС України, порушує права, свободи або інтереси позивача і вжиття заходів забезпечення позову є способом запобігання істотним та реальним негативним наслідкам цього порушення.

Твердження про "очевидність" порушення до розгляду справи по суті є висновком, який свідчить про правову позицію суду наперед. Тому застосування заходів забезпечення позову з цієї підстави допускається у виключних випадках.

Такі висновки Верховного Суду викладені у постановах від 10 квітня 2019 року (справа №826/16509/18) та від 6 лютого 2019 року (справа №826/13306/18), та в силу положень п. 5 ст. 242 КАС України враховуються судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції про те, що наведені позивачем у заяві доводи не свідчать про явну протиправність оскаржуваного наказу, а такі з них, як порушення процедурних питань при прийнятті наказу можуть бути з`ясовані лише під час розгляду справи по суті.

Відтак, наведена заявником обставина не є підставою для застосування заходів забезпечення позову в даній адміністративній справі.

Щодо покликання апелянта на неможливість подальшого відновлення його оспорюваних прав або інтересів та істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду, то колегія суддів звертає увагу на те, що позивач звернувся до суду з позовом про визнання протиправним та скасування наказу Фонду державного майна України №414 від 24.04.2019 року «Про внесення змін у додаток до наказу Фонду державного майна України від 06.03.2019 №232 «Про реорганізацію регіональних відділень Фонду державного майна України».

Рішення суду за такими позовами не потребують виконання.

Їх значення полягає у констатації факту правомірності оскаржуваного рішення і позбавлення його правових наслідків шляхом скасування. Тому у справі за таким позовом не може бути ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду. Отже і заходів забезпечення позову вони не потребують.

До того ж, подання позивачем позову не свідчить безумовно про порушення його прав або інтересів, а з`ясування таких обставин можливе під час розгляду справи по суті.

Суд апеляційної інстанції враховує також і те, що ухвалою від 28 травня 2019 року Закарпатський окружний адміністративний суд повернув позовну заяву ОСОБА_1 до Фонду державного майна України про визнання протиправним та скасування наказу.

Тобто на даний час відсутній позов, який належить забезпечити.

Відтак, враховуючи наведені норми законодавства та викладені в заяві про забезпечення позову обставини, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про відсутність передбачених ч.2 ст. 150 КАС України підстав для вжиття таких заходів.

Наведені вище обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС) України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 150, 243, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 травня 2019 року про відмову у вжитті заходів забезпечення позову у справі №260/654/19 - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя В. В. Святецький
судді О. М. Довгополов
М. А. Пліш