Справа № 9901/209/19
Суддя: Чиркін С.М.
Дата ухвалення: 2019-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

19 липня 2019 року

Київ

справа №9901/209/19

адміністративне провадження №Зі/9901/192/19

Верховний Суд у складі судді Касаційного адміністративного суду Чиркіна С.М., розглянувши у порядку письмового провадження заяву представника Громадської організації "Правова держава" - Кравця Ростислава Юрійовича про відвід судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Бевзенка В.М. у справі № 9901/209/19 за позовом Громадської організації "Правова держава" до Верховної Ради України, третя особа: Кабінет Міністрів України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Верховного Суду знаходиться справа № 9901/209/19 за позовом Громадської організації "Правова держава" до Верховної Ради України, третя особа: Кабінет Міністрів України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

16.07.2019 на адресу Верховного Суду надійшла заява представника Громадської організації "Правова держава" - Кравця Ростислава Юрійовича (далі - представник позивача) про відвід колегії суддів у складі: Шарапи В.М., Бевзенка В.М., Данилевич Н.А., Желтобрюх І.Л., Стрелець Т.Г., які визначені для розгляду справи № 9901/209/19.

Заява обґрунтована тим, що на момент вирішення питання про призначення кваліфікаційного оцінювання, проведення кваліфікаційного оцінювання та надання рекомендацій щодо призначення на посади суддів Верховного Суду у прийнятті відповідних рішень брали участь члени Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, які не відповідали вимогам закону, а саме: ОСОБА_1 , який на час виконання повноважень члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України не зупинив адвокатську діяльність та ОСОБА_2 , який не підтвердив стаж адвокатської діяльності. Вважає, що оскільки, склад Вищої кваліфікаційної комісії суддів України було сформовано із порушенням закону, прийняті нею, як колегіальним органом, рішення не можна вважати легітимними. Вищезазначене, на переконання заявника, ставить під сумнів справедливість призначення суддів, рішення відносно яких було прийнято, в тому числі, за участю членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України ОСОБА_1 і ОСОБА_2

Відповідно до положень частини третьої та четвертої статті 40 Кодексу (далі - КАС України) питання про відвід судді вирішується судом, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У цьому випадку вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 31 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 16.07.2019 визнано відвід необґрунтованим, а заяву про відвід колегії суддів передано до Секретаріату Касаційного адміністративного суду для визначення судді, який не входить до складу суду, що розглядає дану справу, в порядку, передбаченому КАС України, для розгляду заяви. Провадження у справі зупинено до вирішення питання про відвід складу суду іншим суддею.

За результатами автоматизованого розподілу між суддями від 18 липня 2019 року, заяву представника позивача про відвід судді Бевзенка В.М. у справі № 9901/209/19 за позовом Громадської організації "Правова держава" до Верховної Ради України, третя особа: Кабінет Міністрів України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, передано на розгляд судді Чиркіну С.М.

Відповідно до частини 8 статті 40 КАС України суддя, якому передано на вирішення заяву про відвід, вирішує питання про відвід в порядку письмового провадження.

Перевіривши обставини зазначені в заяві представника позивача про відвід судді Бевзенка В.М. у справі № 9901/209/19, в межах статей 36-40 КАС України, Судом встановлено таке.

Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені статтею 36 КАС України, відповідно до частини першої якої суддя не може брати участі в розгляді адміністративної справи і підлягає відводу (самовідводу):

1) якщо він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав правничу допомогу стороні чи іншим учасникам справи в цій чи іншій справі;

2) якщо він прямо чи опосередковано заінтересований в результаті розгляду справи;

3) якщо він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді;

5) у разі порушення порядку визначення судді для розгляду справи, встановленого статтею 31 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 наведеної норми, суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу (щодо недопустимості повторної участі судді в розгляді адміністративної справи).

Так, метою запровадження інституту відводу судді (суддів) від розгляду справи є гарантування безсторонності суду, зокрема, з ціллю запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини існування безсторонності суду для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (і) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (іі) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності.

Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.

Практика цього Суду свідчить, що при об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Коли це стосується органу, який засідає як суд присяжних, то визначається окремо від персональної поведінки його членів, чи існують явні факти, що ставлять під сумнів неупередженість органу в цілому. Так само й у вирішенні питання щодо існування легітимних причин, сумнівів у неупередженості конкретного судді (пункті 45-50 рішення ЄСПЛ у справі "Морель проти Франції"; пункт 23 рішення ЄСПЛ у справі "Пескадор Валеро проти Іспанії") або органу, що засідає у вигляді суду присяжних (пункт 40 рішення ЄСПЛ у справі "Лука проти Румунії"), позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є наявність обґрунтованості сумніву в неупередженості суду (пункт 44 рішення ЄСПЛ у справі "Ветштайн проти Швейцарії"; пункт 30 рішення ЄСПЛ у справі "Пабла Кю проти Фінляндії"; пункт 96 рішення ЄСПЛ у справі "Мікалефф проти Мальти").

ЄСПЛ в пункті 49 рішення у справі "Білуха проти України" вказав, що наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно об`єктивного критерію цей суд указує на те, що при вирішенні питання, чи є у справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (пункт 52 рішення у справі "Білуха проти України").

Обставини, на які посилається представник позивача у заяві про відвід судді Бевзенка В.М., не є підставами для висновку, що суддя, визначений для розгляду цієї справи, може проявити упередженість при її розгляді. Доводи заявника про невідповідність членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів України ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вимогам закону щодо права бути членами Вищої кваліфікаційної комісії суддів України на час призначення кваліфікаційного оцінювання, його проведення та надання рекомендацій щодо призначення на посади суддів Верховного Суду, ґрунтуються на припущеннях заявника та на його суб`єктивній оцінці вищезазначених обставин..

Отже, посилання представника позивача на упередженість судді через ймовірну невідповідність членів Вищої кваліфікаційної комісії суддів вимогам закону станом на момент надання рекомендацій та призначення на посаду судді Верховного Суду не доводить упередженості судді при розгляді саме цієї справи. Крім того, з предмета та меж перегляду в цій справі не простежується будь-яка залежність чи взаємозв`язок, що прямо чи опосередковано вказували б на упередженість або необ`єктивність судді, якому заявлено відвід.

Таким чином, обставини наведені позивачем на обґрунтування заяви про відвід судді, не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим відсутні підстави для висновку про наявність визначених пунктом 4 частини 1 статті 36 КАС України передумов для відводу судді Верховного Суду.

На підставі викладеного, обставини, якими заявник обґрунтовує свою заяву, не викликають обґрунтованих сумнівів у неупередженості або необ`єктивності судді Бевзенка В.М., оскільки немає жодних доказів, які містили б належні, достатні, допустимі та достовірні дані щодо порушення гарантій неупередженості цього судді як з погляду "суб`єктивного критерію", так і з погляду "об`єктивного критерію", яким керується Європейський суд з прав людини.

У зв`язку з наведеним вище, підстави для задоволення заяви про відвід судді Бевзенка В.М. у справі № 9901/209/19 відсутні.

Керуючись статтями 36, 39, 40, 248, 256 КАС України, Суд

УХВАЛИВ :

У задоволенні заяви представника позивача Громадської організації "Правова держава" - Кравця Ростислава Юрійовича про відвід судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Бевзенка В.М. у справі № 9901/209/19 за позовом Громадської організації "Правова держава" до Верховної Ради України, третя особа: Кабінет Міністрів України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя Чиркін С.М.