Справа № 826/14795/17
Суддя: Амельохін В.В.
Дата ухвалення: 2019-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

19 липня 2019 року № 826/14795/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Амельохіна В.В. розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Тетрада»»

до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області

про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення -

рішення №, -

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю «Тетрада» (далі - позивач та/або ТОВ «Тетрада») з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (далі - відповідач та/або контролюючий орган/ ГУ ДФС у Київській області) та просить суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення № від 23.10.2017 року, прийняте Головним управлінням Державної фіскальної служби у Київській області.

Позовні вимоги мотивовані тим, що платник податків не обмежений у часі подання звіту про контрольовані операції за 2015 рік в 2017 році, оскільки законодавчо прямо не передбачено окремих перехідних та спеціальних норм права для таких правовідносин, а застосування відповідачем штрафних санкцій до позивача за несвоєчасне подання звіту про контрольовані операції за 2015 рік, з огляду на прийняття Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» від 21.12.2016 року №1797-VIII суперечить статті 58 Конституції України.

Представником відповідача подано письмові заперечення на позовну заяву, у яких зазначено, зокрема, що контролюючим органом встановлено факт несвоєчасного подання позивачем звіту по контрольовані операції за 2015 рік протягом 71 календарних днів (з 29.03.2017 року по 08.06.2017 рік) в порушення підпункту 39.4.2 пункту 39.4 статті 39 Податкового кодексу України в редакції, що діє з 01.01.2017 року, а тому ГУ ДФС у Київській області правомірно застосовано штрафні санкції передбачені пунктом 120.4 статті 120 ПК України.

В судовому засіданні 10.02.2018 року судом ухвалено про подальший розгляд справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Головним управлінням Державної фіскальної служби у Київській області прийнято податкове повідомлення-рішення № від 07.12.2016 року на підставі акту перевірки від 25.11.2016 року №140/10-36-14-01-13/21682819, яким встановлено порушення пункту 39.4 статті 39 Податкового кодексу України, а саме неподання позивачем звіту про контрольовані операції за 2015 рік, та на підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 і пункту 120.3 статті 120 Податкового кодексу України застосовано до Товариства з обмеженою відповідальність «Тетрада» штрафні (фінансові) санкції (траф) у розмірі 365 400, 00 грн. за неподання.

За наслідком адміністративного оскарження, рішенням ДФС України від 07.12.2016 року №3141/96/99-99-11-03-01-25 податкове повідомлення-рішення від № від 07.12.2016 року залишено без змін, а скаргу позивача без задоволення.

Платіжним дорученням №1 від 28.02.2017 року ТОВ «Тетрада» сплачено суму грошового зобов`язання визначеного податковим повідомленням-рішенням № від 07.12.2016 року

Надалі, Головним управлінням ДФС у Київській області прийнято наказ від 04.10.2017 року №1782 «Про проведення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Тетрада»» з питань дотримання вимог податкового законодавства України в частині несвоєчасного подання звіту про контрольовані операції за 2015 рік тривалістю 2 робочих днів.

За наслідком здійснення документальної позапланової виїзної перевірки ТОВ «Тетрада» відповідачем складено акт від 11.10.2017 року №773/10-36-14-04/216828/9 (далі - акт перевірки).

Як слідує зміст акту перевірки, контролюючим органом в ході її проведення встановлено порушення позивачем підпункту 39.4.2 пункту 39.4 статті 39 Податкового кодексу України та з урахуванням зазначених висновків ГУ ДФС у Київській області на підставі пункту 120.4 статті 120 Податкового кодексу України прийнято податкове повідомлення-рішення №№ від 23.10.2017 року (далі - оскаржуване та/або спірне рішення).

Позивач категорично не погоджується зі спірним рішенням, вважає його протиправним та таким, що підлягає скасуванню.

Вирішуючи спір по суті суд враховує наступне.

Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).

Відповідно до підпункту 39.4.2 пункту 39.4 статті 39 Податкового кодексу України (в редакції з 01.01.2015 року до 31.12.2016 року):

- платники податків, обсяг контрольованих операцій яких з одним контрагентом перевищує 5 млн. гривень (без урахування податку на додану вартість), зобов`язані подавати звіт про контрольовані операції центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, до 1 травня року, що настає за звітним, засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог закону щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.

- форма звіту про контрольовані операції встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

При цьому, пунктом 120.3 статті 120 Податкового кодексу України (в редакції до 31.12.2016) встановлена відповідальність за неподання платником податків звіту та/або обов`язкової документації про здійснені ним протягом року контрольовані операції або невключення до такого звіту інформації про всі здійснені протягом звітного періоду контрольовані операції відповідно до вимог пункту 39.4 статті 39 цього Кодексу до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, тягне за собою накладення штрафу у розмірі:

- 100 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, - у разі неподання (несвоєчасного подання) звіту про контрольовані операції;

- п`ять відсотків суми контрольованих операцій, що не задекларовані у звіті;

- три відсотки суми контрольованих операцій, щодо яких не була подана документація, визначена підпунктом 39.4.8 пункту 39.4 статті 39 цього Кодексу, але не більше 200 розмірів мінімальної заробітної плати за всі незадекларовані контрольовані операції.

Сплата таких фінансових санкцій (штрафів) не звільняє платника податку від обов`язку подання звіту про контрольовані операції та/або документації з трансфертного ціноутворення.

Тобто на час виникнення спірних правовідносин щодо порушення позивачем строку подання звіту про контрольовані операції за 2015 рік пункт 120.3 статті 120 Податкового кодексу України передбачав відповідальність у вигляді штрафу за три види порушень, пов`язаних із недотриманням платниками податків вимог Податкового кодексу України в частині здійснення контролю за трансфертним ціноутворенням (контрольованими операціями), а саме: за неподання (несвоєчасне подання) звіту про контрольовані операції; за недекларування контрольованих операцій у поданому звіті про контрольовані операції; за неподання документації, визначеної підпункту 39.4.6 пункту 39.4 статті 39 цього Кодексу.

Згідно з абзацом 1 пункту 57.3 статті 57 Податкового кодексу України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1-54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Наведені норми у контексті спірних правовідносин свідчать, що платник податків мав обов`язок подавати щорічний звіт про контрольовані операції у строк до 1 травня року, а у разі неподання такого звіту у зазначений строк мав сплатити застосовані фіскальним органом штрафні санкції протягом у строк 10 календарних днів, які настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення.

При цьому суд звертає увагу, що Податковий кодекс України, не звільняючи платника податку від обов`язку подання звіту про контрольовані операції після сплати зазначених штрафних санкцій, не встановлював строк такої подачі.

Судом встановлено, що звіт про контрольовані операції позивачем подано 08.06.2017 року.

Визначене грошове зобов`язання податковим повідомленням-рішенням № від 07.12.2016 року за неподання звіту про контрольовані операції сплачено 28.02.2017 року.

З 01.01.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» від 21.12.2016 №1797-VIII, яким внесено низку змін до Податкового кодексу України.

Зокрема згідно з абзацом 1 підпункту 39.4.2 пункту 39.4 статті 39 Податкового кодексу України (в редакції з 01.01.2017) платники податків, які у звітному році здійснювали контрольовані операції, зобов`язані подавати звіт про контрольовані операції центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, до 1 жовтня року, що настає за звітним, засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог закону щодо електронного документообігу та електронного цифрового підпису.

Пунктом 120.3 статті 120 Податкового кодексу України (в редакції з 01.01.2017) визначено, що за неподання платником податків звіту про контрольовані операції (уточнюючого звіту) та/або документації з трансфертного ціноутворення або невключення до такого звіту інформації про всі здійснені протягом звітного періоду контрольовані операції відповідно до вимог пункту 39.4 статті 39 цього Кодексу тягне за собою накладення штрафу (штрафів) у розмірі:

- 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленого законом на 1 січня податкового (звітного) року, - у разі неподання звіту про контрольовані операції;

- 1 відсотка суми контрольованих операцій, не задекларованих у поданому звіті про контрольовані операції, але не більше 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленого законом на 1 січня податкового (звітного) року, за всі не задекларовані контрольовані операції;

- 3 відсотки суми контрольованих операцій, щодо яких не була подана документація, визначена підпунктами 39.4.6 та 39.4.8 пункту 39.4 статті 39 цього Кодексу, але не більше 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленого законом на 1 січня податкового (звітного) року, за всі контрольовані операції, здійснені у відповідному звітному році.

Сплата таких фінансових санкцій (штрафів) не звільняє платника податків від обов`язку подання звіту про контрольовані операції та/або документації з трансфертного ціноутворення.

Неподання платником податків звіту про контрольовані операції (уточнюючого звіту) та/або документації з трансфертного ціноутворення після спливу 30 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати штрафу (штрафів), передбаченого цим пунктом , тягне за собою накладення штрафу у розмірі 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленого законом на 1 січня податкового (звітного) року, за кожен календарний день неподання звіту про контрольовані операції (уточнюючого звіту) та/або документації з трансфертного ціноутворення.

Таким чином, з 01.01.2017 у Податковому кодексу України з`явилась норма - абзаци 6, 7 пункту 120.3 статті 120, - яка встановлює відповідальність платника податків у вигляді штрафу за неподання звіту про контрольовані операції після спливу 30 календарних днів, наступних за останнім днем граничного строку сплати штрафу.

Разом з цим, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо покращення інвестиційного клімату в Україні» від 21.12.2016 №1797-VIII доповнено пунктом 120.4 такого змісту:

Несвоєчасне подання платником податків звіту про контрольовані операції та/або документації з трансфертного ціноутворення або несвоєчасне декларування контрольованих операцій у поданому звіті відповідно до вимог пункту 39.4 статті 39 цього Кодексу тягне за собою накладення штрафу (штрафів) у розмірі:

одного розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленого законом на 1 січня податкового (звітного) року, за кожний календарний день несвоєчасного подання звіту про контрольовані операції, але не більше 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленого законом на 1 січня податкового (звітного) року;

одного розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленого законом на 1 січня податкового (звітного) року, за кожний календарний день несвоєчасного декларування контрольованих операцій в поданому звіті про контрольовані операції у разі подання уточнюючого звіту, але не більше 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленого законом на 1 січня податкового (звітного) року;

двох розмірів прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленого законом на 1 січня податкового (звітного) року, за кожний календарний день несвоєчасного подання документації з трансфертного ціноутворення, визначеної підпунктами 39.4.6 та 39.4.8 пункту 39.4 статті 39 цього Кодексу, але не більше 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленого законом на 1 січня податкового (звітного) року".

Тобто, зазначений вид відповідальності, як і склад порушення, з`явився у Податковому кодексі України лише з 01.01.2017 року, проте був відсутній на момент застосування до позивача штрафних санкцій за неподачу відповідного звіту про контрольовані операції, що не спростовується відповідачем.

Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

У свою чергу в рішенні Конституційного Суду України від 09.02.99 № 1/99 зазначено, що частину першу статті 58 Конституції України щодо дії нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

При цьому, як свідчать обставини справи, за неподачу у строк звіту про контрольовані операції за 2015 рік до позивача застосовано штрафні санкції податковим повідомленням-рішенням № від 07.12.2016 року, який сплачений після завершення адміністративної процедури 28.02.2017 року, тобто позивач поніс відповідальність за неподачу звіту відповідно до норм Податкового кодексу України у редакції, що діяла на момент виявлення такого порушення контролюючим органом.

Крім цього, суд звертає увагу на те, що спірним рішенням визначено застосування до позивача штрафних санкцій на підставі пункту 120.4 статті 120 Податкового кодексу України, у той час коли, розрахунок штрафних санкцій здійснено на підставі пункту 120.3 статті 120 Податкового кодексу України.

Також про застосування штрафних санкцій на підставі пункту 120.3 статті 120 Податкового кодексу України свідчать і письмові заперечення відповідача.

Суд враховуючи вказані вище обставини в сукупності, з урахуванням приписів статті 58 Конституції України, на підставі аналізу пункту 39.4 статті 39 та пунктів 120.3, які діяли в редакціях до 31.12.2016 року, так і з 01.01.2017 року, у тому числі пункту 120.4 статті 120 ПК України, застосовуючи загальноправовий принцип дії норми права у часі, дійшов до висновку про безпідставність застосування контролюючим органом до позивача штрафу за нормами, які почали діяти з 01.01.2017 року, в той час коли склад правопорушення виник до цієї дати.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22.12.2018 року у справі №826/364/18.

Крім того, пунктом 56.21 статті 56 Податкового кодексу України передбачено, що у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Тетрада» є обґрунтованими, а податкове повідомлення-рішення №№ від 23.10.2017 року, прийняте Головним управлінням Державної фіскальної служби у Київській області підлягає скасуванню.

Згідно з частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, а також усні та письмові доводи представників сторін стосовно заявлених позовних вимог, суд дійшов до висновку наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Згідно з положеннями статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Оскільки адміністративний позов підлягає задоволенню, то судові витрати слід присудити на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72, 77, 139, 143, 243-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Тетрада» (08161, м. Київська область, село Тарасівка, вул. Київська, б. 77/9, ) до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (03680, м. Київ, вул. Народного ополчення, б. 5-а, ) задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №№ від 23.10.2017 року, прийняте Головним управлінням Державної фіскальної.

3. Судові витрати в розмірі 1 600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп. присудити на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Тетрада» (08161, м. Київська область, село Тарасівка, вул. Київська, б. 77/9, ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (03680, м. Київ, вул. Народного ополчення, б. 5-а, ).

Рішення набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства та може бути оскаржена в апеляційному порядку повністю або частково за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295-297 КАС України, шляхом подання через суд першої інстанції апеляційної скарги.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції Закону № 2147-VIII) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу

Суддя В.В. Амельохін