Справа № 320/1559/19
Суддя: Горобцова Я.В.
Дата ухвалення: 2019-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2019 року справа № 320/1559/19

Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Горобцової Я.В., розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Бучанської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

о б с т а в и н и с п р а в и:

До Київського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до Бучанської міської ради в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення Бучанської міської ради від 28.02.2019 №3088-54-VII «Про розгляд заяви ОСОБА_1 »;

- зобов`язати Бучанську міську раду надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд орієнтовною площею 0,10 га, розташованої у межах м. Буча Київської області (відповідно до графічних матеріалів).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що маючи намір отримати безоплатно у власність земельну ділянку у порядку, визначеному статтею 118 Земельного кодексу України, звернувся 29 листопада 2018 року до Бучанської міської ради із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд орієнтованої площею 0,10 га, в межах м. Буча Київської області.

Однак, 28 лютого 2019 року Бучанська міська рада прийняла рішення про відмову у задоволенні вищевказаної заяви позивача.

На думку позивача вищевказане рішення відповідача є протиправним, оскільки підставою для відмови заявнику у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою не може бути надання аналогічного дозволу іншій особі.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 08 квітня 2019 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

08 травня 2019 року представником відповідача через службу діловодства суду подано відзив на позовну заяву, в якому останній в задоволенні позовних вимог просив відмовити в повному обсязі. Стверджував, що причиною для відмови позивачу у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою слугувало рішення Бучанської міської ради № 2971-VII від 24.01.2019, яким ОСОБА_2 було надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтованою площею 0,0970 га для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 . Тобто, на момент розгляду заяви позивача вказана ним земельна ділянка була відведена іншій особі. Крім того, суд не може переймати на себе функції та повноваження інших органів державної влади, які реалізуються відповідними суб`єктами владних повноважень в межах закону на власний розсуд (дискреційні повноваження), без необхідності узгодження у будь-якій формі своїх дій з іншими суб`єктами.

27 травня 2019 року позивачем через службу діловодства суду подано відповідь на відзив відповідача. Зазначив, що на момент відмови у наданні йому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) Бучанською міською радою не приймалось рішення про затвердження ОСОБА_2 проекту землеустрою та передачу їй у власність спірної земельної ділянки. Тобто, ОСОБА_2 було надано лише дозвіл на розробку проекту землеустрою, що не є підставою для відмови іншій особі у наданні відповідного дозволу.

13 червня 2019 року представником відповідача через службу діловодства суду подано заперечення на відповідь на відзив відповідача. Зазначено, що Бучанською міською радою прийнято оспорюване рішення з метою уникнення позивачем матеріальних витрат на виготовлення проекту щодо відведення земельної ділянки для будівництва, оскільки даний дозвіл вже був наданий іншій особі. При цьому отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність, а тому не створює правових підстав, крім тих, що пов`язані з неправомірністю його прийняття. Бучанська міська рада при прийнятті рішення про відмову у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою здійснювала владні управлінські функції, оскільки в цих правовідносинах орган місцевого самоврядування реалізував свої контрольні функції у сфері управління діяльності.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

в с т а н о в и в:

29 листопада 2018 року ОСОБА_1 звернувся на підставі ст. ст. 18, 121 Земельного кодексу України до Бучанської міської ради Київської області із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, для передачі її безоплатно у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), орієнтованою площею 0,10 га. До заяви позивачем були додані копія паспорту громадянина України, копія довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру та графічні матеріали з кадастрової карти України, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (а.с. 17-18).

Листом від 21 грудня 2018 року № Ж-2524 Бучанська міська рада повідомила ОСОБА_1 про те, що запропонований комісією з питань містобудування та природокористування проект рішення не був підтриманий депутатами на сесії міської ради 20 грудня 2018 року, а відтак рішення не прийнято (а.с.19-20).

09 січня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Бучанської міської ради із заявою про надання копії рішення, прийнятого за результатами розгляду його заяви від 29.11.2018. В разі, якщо рішення не приймалось, просив на найблищій сесії Бучанської міської ради розглянути його заяву відповідно до положень Земельного кодексу України та ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» (а.с.21-22).

22 січня 2019 року, на вищевказане звернення позивача, Бучанська міська рада повідомила, що дане питання буде повторно винесено на розгляд сесії міської ради (а.с.23).

Листом від 08 лютого 2019 року, Бучанська міська рада повідомила ОСОБА_1 про те, що запропонований комісією з питань містобудування та природокористування проект рішення не був підтриманий депутатами на сесії міської ради 24 січня 2019 року, а відтак рішення не прийнято. Вищевказане клопотання буде повторно винесено на розгляд міської ради (а.с.24-25).

Рішенням п`ятдесят четвертої сесії сьомого скликання Бучанської міської ради Київської області № 3088-54-VII від 28 лютого 2019 року відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в межах міста Буча, відповідно до графічних матеріалів. Підставою для відмови слугувало рішення Бучанської міської ради про надання дозволу на відведення земельної ділянки іншій особі (а.с.27).

Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Суспільні відносини щодо володіння, користування та розпорядження землею врегульовано Земельним кодексом України від 25.10.2001 №2768-ІІІ.

Відповідно до частини 1 статті 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно положень статті 5 Земельного кодексу України земельне законодавство базується на таких принципах: а) поєднання особливостей використання землі як територіального базису, природного ресурсу і основного засобу виробництва; б) забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави; в) невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом; г) забезпечення раціонального використання та охорони земель; ґ) забезпечення гарантій прав на землю; д) пріоритету вимог екологічної безпеки.

Статтею 12 Земельного кодексу України встановлено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; ґ) викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст; д) організація землеустрою; е) координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; є) здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; ж) обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; з) підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; и) встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом; і) інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; ї) внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст; й) вирішення земельних спорів; к) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

До повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належать: 1) надання відомостей з Державного земельного кадастру відповідно до закону; 2) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

Відповідно до стаття 116 Земельного Кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (частина 2 вказаної статті).

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (частина 3 вказаної статті).

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання (частина 4 вказаної статті).

Згідно частини 6 статті 118 Земельного Кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні (частина 7 статті 118 Земельного Кодексу України).

Надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок не означає, що земельна ділянка виділяється конкретній особі, та не є тотожним поняттю передачі земельної ділянки у власність, а є лише початковою стадією процедури безоплатного одержання у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності.

Частиною 6 статті 118 Земельного кодексу України передбачений вичерпний перелік матеріалів та документів, які додаються особою, зацікавленою в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, до клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою такої ділянки, а саме: графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування та розмір земельної ділянки, письмова згода землекористувача, засвідчена нотаріально (у разі вилучення земельної ділянки). Даною нормою також зазначено, що забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до положень частини 7 статті 118 Земельного Кодексу України підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Таким чином, Земельний кодекс України визначає вичерпний перелік підстав для відмови особі в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, при цьому зобов`язує орган державної влади або орган місцевого самоврядування у випадках ухвалення рішення про відмову в надані такого дозволу належним чином мотивувати причини цієї відмови.

Беручи до уваги положення частини 7 статті 118 Земельного кодексу України, Бучанська міська рада в даному випадку повинна була надати мотивовану відмову у наданні позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення йому земельної ділянки.

Як вбачається з оскаржуваного рішення, відповідачем жодних зауважень щодо доданих позивачем до заяви документів не наведено.

Також, в рішенні не вказано жодної визначеної положенням частини 7 статті 118 Земельного Кодексу України правової підстави для відмови у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування жилого будинку.

Так, відмова у наданні позивачу дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в межах міста Буча обумовлена тим, що на графічних матеріалах бажаного місця розташування земельної ділянки, зазначено земельну ділянку на яку раніше надавався дозвіл на розроблення проекту землеустрою іншій особі, а саме ОСОБА_2 .

Проте, Земельним кодексом України встановлено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, який не підлягає подвійному трактуванню. Вказаний перелік не містить такої правової підстави для відмови, як надання дозволу на розробку проекту землеустрою іншій особі.

Суд звертає увагу, що отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає прийняття позитивного рішення про надання її у власність, оскільки процес передачі земельної ділянки громадянам у власність є стадійним, зокрема, першою стадією якого є надання уповноваженим органом дозволу на розробку проекту землеустрою, що свідчить про відсутність у відповідача підстав для встановлення будь-яких обмежень у надані дозволу на розробку проекту землеустрою іншій особі при дотриманні нею вимог вказаних статей Земельного кодексу України.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 05.03.2019 у справі №360/2334/17.

В даному випадку як ОСОБА_1 так і ОСОБА_2 мають рівне право розробити проекти землеустрою, подальше затвердження яких відбувається із кінцевим визначенням особи, що отримує право власності або користування (оренду) на ділянку.

Тому відповідач немає підстав вважати пріорітетність того чи іншого заявника на стадії надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_2 набула на підставі вищевказаного рішення органу місцевого самоврядування право власності на вищевказану земельну ділянку. Доказів протилежного відповідачем не надано.

Отже, не зазначення в оскаржуваному рішенні жодної визначеної положеннями закону підстави для відмови ОСОБА_1 у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва, є порушенням його прав гарантованих законом на отримання вмотивованого рішення органу місцевого самоврядування під час вирішення питання щодо передачі земельної ділянки.

Чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень ст. 118 ЗК України.

З огляду на викладене, суд відхиляє доводи відповідача, що колегіальним органом самоврядування не було допущено порушень по відношенню до позивача, який безпідставно відмовив у наданні позивачу вищевказаного дозволу на виготовлення проекту землеустрою.

Крім того, суд звертає увагу на те, що позивач із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі її безплатно у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд звернувся 29 листопада 2018 року. При цьому, в силу вимог ст. 122 Земельного кодексу України відповідач зобов`язаний розглянути вказану заяву протягом місяця та прийняти рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або відмову у наданні такого дозволу. Разом з тим, матеріали справи свідчать про те, що розгляд заяви позивача відбувався неодноразово. Так, 20.12.2018 депутати Бучанської міської ради не підтримали проект рішення про надання позивачу дозволу на відведення земельної ділянки для передачі її безплатно у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. 24.01.2019 відбувся повторний розгляд вказаної заяви за результатами якого рішення про надання дозволу на відведення земельної ділянки для передачі її безплатно у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд також не було прийнято. При цьому, з даних поіменного голосування, наданих сторонами до матеріалів справи, слідує, що на голосування ставився проект рішення саме про надання дозволу на відведення земельної ділянки позивачу.

З матеріалів справи слідує, що 24 січня 2019 року відбувався розгляд, як заяви позивача про надання дозволу на розробку земельної ділянки, про що свідчить лист відповідача від 08.02.2019 та протокол поіменного голосування питання №42.26 на 53 сесії VII скликання Бучанської міської ради, так і заяви ОСОБА_2 , про що свідчить рішення п`ятдесят третьої сесії сьомого скликання №2971-53- VII від 24.01.2019.

Відповідно до п.1 Указу Президента України "Про заходи щодо розвитку національної складової глобальної інформаційної мережі Інтернет та забезпечення широкого доступу до цієї мережі в Україні" установлено, що розвиток національної складової глобальної інформаційної мережі Інтернет, забезпечення широкого доступу до цієї мережі громадян та юридичних осіб усіх форм власності в Україні, належне представлення в ній національних інформаційних ресурсів є одним з пріоритетних напрямів державної політики в сфері інформатизації, задоволення конституційних прав громадян на інформацію, побудови відкритого демократичного суспільства, розвитку підприємництва. У зв`язку з цим основними завданнями щодо розвитку національної складової мережі Інтернет та забезпечення широкого доступу до цієї мережі в Україні визначити, зокрема, створення у найкоротші строки належних економічних, правових, технічних та інших умов для забезпечення широкого доступу громадян, навчальних закладів, наукових та інших установ і організацій усіх форм власності, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, суб`єктів підприємницької діяльності до мережі Інтернет.

Відповідно до визначень, що містяться у ст. 1 Закону України "Про порядок висвітлення діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування в Україні засобами масової інформації" офіційна інформація органів державної влади та органів місцевого самоврядування (далі - офіційна інформація) - офіційна документована інформація, створена в процесі діяльності органів державної влади та органів місцевого самоврядування, яка доводиться до відома населення в порядку, встановленому Конституцією України, законами України "Про інформацію" та "Про доступ до публічної інформації", цим Законом.

При цьому, за приписами п.1 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про доступ до публічної інформації" доступ до інформації забезпечується шляхом, зокрема, систематичного та оперативного оприлюднення інформації на офіційних веб-сайтах в мережі Інтернет.

Згідно з ч. 3 ст. 78 КАС України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Так, на офіційному веб-сайті Бучанської міської ради в мережі Інтернет за посиланням http://www.bucha-rada.gov.ua/ у розділі "Рішення Бучанської міської ради" наявна інформація про поіменне голосування депутатів Бучанської міської ради, зокрема, на 53 сесії VII скликання Бучанської міської ради.

З протоколу поіменного голосування питання №42.26 на 53 сесії VII скликання Бучанської міської ради "Про розгляд заяви гр. ОСОБА_1 Про надання дозволу на відведення земельної ділянки для ж/ АДРЕСА_2 в межах м. Буча (відповідно до поданого графічного матеріалу)", слідує, що рішення не прийнято, у зв`язку з тим, що 27 з 32-х депутатів Бучанської міської ради утрималися від голосування. ID питання: 1817, дата та час: 24.01.2019 12:48. Водночас, з протоколу поіменного голосування питання №42.46 на 53 сесії VII скликання Бучанської міської ради «Про розгляд звернення ОСОБА_2 . Питання про надання дозволу на відведення земельної ділянки у власність пл АДРЕСА_3 кв. м. для будівництва житлового будинку в м. АДРЕСА_1 (відповідно до графічного додатку)» слідує, що рішення за результатами розгляду цього звернення прийнято 24.01.2019 о 12:56 (ID питання: 1837).

При цьому, обґрунтовуючи у відзиві правомірність оскаржуваного рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 прийнятого 28.02.2019, Бучанська міська рада вказує на те, що дозвіл на відведення вказаної позивачем земельної ділянки надано іншій особі, а саме ОСОБА_2 24.01.2019.

Як вже було вказано вище, в силу приписів ст. 122 Земельного кодексу України, розгляд клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки має відбутися протягом місяця. Разом з тим, з матеріалів справи слідує, що позивач звернувся із клопотанням 29.11.2018, а оскаржуване рішення прийнято 28.02.2019. Позаяк відповідач не надав належних, допустимих та достатніх доказів у їх сукупності, що об`єктивно унеможливлювали б розгляд заявленого позивачем клопотання у місячний строк із прийняттям відповідного рішення. Натомість, дії відповідача в межах спірних відносин щодо розгляду звернення ОСОБА_1 свідчать про ухилення від здійснення відповідачем своїх повноважень та необґрунтоване позбавлення позивача права на отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Наведене суперечить вимогам ст. 19 Конституції України, згідно якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Підсумовуючи вищенаведене та враховуючи, що відповідач, відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, не дотримався вимог Земельного кодексу України та Конституції України, оскаржуване рішення Бучанської міської ради Київської області є протиправним та таким, що підлягає скасуванню. Оскільки відповідачем безпідставно обмежено право позивача на одержання земельної ділянки у власність у межах норм безоплатної приватизації, що є неприпустимим.

Разом з тим, щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача надати ОСОБА_1 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд орієнтовною площею 0,10 га, розташованої у межах м. Буча Київської області (відповідно до графічних матеріалів), суд зазначає наступне.

За своєю правовою природою, відповідно до норм чинного законодавства, відповідні повноваження відповідача є дискреційними повноваженнями та виключною компетенцією уповноваженого органу.

Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених проектом нормативно-правового акта.

Отже, дискреційне право органу виконавчої влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування обумовлене певною свободою (тобто вільним або адміністративним розсудом) в оцінюванні та діях, у виборі одного з варіантів рішень та правових наслідків.

Наділивши державні органи та осіб, уповноважених на виконання функцій держави дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави та особам уповноважених на виконання функцій держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення.

Згідно Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.

Аналіз норм Кодексу адміністративного судочинства України свідчить про те, що завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади. Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень, оскільки ключовим його завданням є здійснення правосуддя.

Таким чином, враховуючи вище викладене, позовна вимога про зобов`язання Бучанську міську раду надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою, з огляду на втручання в дискреційні повноваження відповідача, є такою, що виходить за межі завдань адміністративного судочинства, а тому задоволенню не підлягає.

Разом з тим, згідно ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Отже, у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, вихід за межі позовних вимог можливий, але повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, на захист яких поданий позов.

Вказане підтверджується роз`ясненням поняття "виходу за межі позовних вимог", наведеним у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року "Про судове рішення". Так, відповідно до пункту 3 цієї Постанови виходом за межі позовних вимог є вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Водночас, відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Враховуючи наведене, суд вважає за можливе вийти за межі позовних вимог для повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, про захист яких він просить та зобов`язати Бучанську міську раду Київської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 29 листопада 2018 року про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд орієнтовною площею 0,10 га, розташованої у межах м. Буча Київської області, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно вимог ч. 3 ст. 242 КАС України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

За приписами частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до пункту 30 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Згідно вимог ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у сумі 1 536,80 грн. згідно з платіжними дорученнями № 39995607 від 25.03.2019 та № 39995629 від 25.03.2019.

Суд, керуючись ч. 3 ст. 139 КАС України, беручи до уваги результат вирішення спору щодо часткового задоволення позовних вимог, присуджує позивачу 768,40 грн. понесених витрат з оплати судового збору за рахунок бюджетних асигнувань Бучанської міської ради Київської області.

Керуючись статтями 9, 14, 73-78, 90, 143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

в и р і ш и в:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Бучанської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення Бучанської міської ради Київської області від 28.02.2019 №3088-54-VII "Про розгляд заяви ОСОБА_1 ".

Зобов`язати Бучанську міську раду Київської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд орієнтовною площею 0,10 га, розташованої у межах м. Буча Київської області, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Присудити на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_4 ) судовий збір у сумі 768,40 грн.(сімсот шістдесят вісім гривен сорок копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Бучанської міської ради Київської області (, адреса: 08292, Київська область, м. Буча, вул. Енергетиків, 12).

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Київський окружний адміністративний суд.

Повний текст рішення складено 18.07.2019.

Суддя Я.В. Горобцова