Справа № 607/7837/19
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2019 рокуЛьвів№ 857/6972/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Шевчук С.М.,

суддів Кухтея Р.В., Носа С.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Чернівецької митниці ДФС на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 травня 2019 року (рішення ухвалене у м. Тернопіль судом у складі головуючого судді Сливка Л.М. за правилами спрощеного позовного провадження, повний текст судового рішення складено 23 травня 2019 року) у справі № 607/7837/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чернівецької митниці ДФС про скасування постанови у справі про порушення митних правил,

В С Т А Н О В И В :

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

В березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, яким просив визнати протиправною та скасувати постанову Чернівецької митниці ДФС №2480/40800/18 від 19.10.2018 року в справі про порушення митних правил та закрити провадження в справі про порушення митних правил №2480/40800/18.

На підтвердження доводів позовної заяви зазначає, що в розумінні положень національного законодавства є нерезидентом, оскільки має постійне місце проживання за кордоном у м. Лондоні (Англія), на підтвердження чого надав ряд доказів. Водночас вказує, що оскаржувану постанову йому у встановленому порядку та строки не вручили, про місце та дату розгляду справи про притягнення його до адміністративної відповідальності не повідомляли. Про існування такої постанови дізнався лише з виконавчого провадження та відразу оскаржив її до суду. Просив поновити строк для її оскарження.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 травня 2019 року адміністративний позов задоволено частково.

Скасовано постанову у справі про порушення митних правил № 2480/40800/18 від 19 жовтня 2018 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 485 МК України та надіслано справу на новий розгляд до Чернівецької митниці Державної фіскальної служби України.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Водночас, як слідує з вказаного рішення, позивачу поновлено строк на оскарження постанови Чернівецької митниці ДФС №2480/40800/18 від 19.10.2018 року в справі про порушення митних правил з огляду на те, що копію такої постанови позивач отримав лише 21.03.2019 року.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування апеляційної скарги відповідач вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На підтвердження доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що оскільки у позивача наявний як паспорт громадянина України, так і паспорт громадянина Румунії, та він має постійне місце проживання на території України, то відповідно до норм чинного законодавства України він у правовідносинах з Україною визнається лише громадянином України, має статус громадянина-резидента та на території України, повинен користуватись документами громадянина України, що передбачені чинним законодавством України. Вказує, що позивачем порушені вимоги ст. 485 МК України при тимчасовому ввезенні на територію України транспортного засобу іноземної реєстрації. Надаючи паспорт громадянина Румунії, позивач вчинив зазначені дії з метою ухилення від сплати митних платежів, які підлягають сплаті при імпорті таких транспортних засобів.

Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив урахувати обставини стосовно того, що позивач мав постійне місце проживання за кордоном та в розумінні положень Митного кодексу України є нерезидентом, а відтак при тимчасовому ввезенні транспортного засобу на митну територію України не допустив порушення норм національного законодавства. Наміру ухилятися від будь-яких платежів не мав, оскільки тимчасово в`їхав на митну територію України. У зв`язку з чим просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Розгляд справи за клопотанням представника позивача було призначено у відкритому судовому засіданні, у зв`язку з чим 18.07.2019 року розгляд справи відкладено на 22.07.2018 року.

Сторони в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені в установленому порядку. Клопотань про перенесення розгляду справи або неможливості прибуття сторін до суду не надходило. Відтак, враховуючи приписи ст. 311 КАС України, розгляд апеляційної скарги здійснюється в порядку письмового провадження.

ІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи і не заперечується сторонами, що 16 серпня 2018 року Чернівецькою митницею ДФС складено протокол про порушення митних правил № 2480/408000/18 від 16 серпня 2018 року відносно ОСОБА_1 (а.с.69-70).

19 жовтня 2018 року заступником начальника Чернівецької митниці ДФС - начальником протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Жижиян Іваном Євгеновичем винесено постанову в справі про порушення митних правил № 2480/40800/18 від 19 жовтня 2018 року, якою громадянина України ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст. 485 МК України та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 300% несплаченої суми платежів, а саме 1 949 090, 52 грн (а.с.9-11).

Згідно вказаної постанови 16 серпня 2018 року на територію п/п «Порубне» в зону митного контролю в`їхав автомобіль Мерседес, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в якому слідував громадянин України ОСОБА_1 з України до Румунії у приватних справах.

До митного контролю громадянин України ОСОБА_1 подав закордонний паспорт громадянина Румунії № НОМЕР_2 , виданий 05 травня 2015 року поліцією м. Сучава на ім`я ОСОБА_1.

Під час проведення митних формальностей, в речовому ящику автомобіля було виявлено паспорт громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_3 , виданий 23 серпня 2017 року органом 6190 на ім`я ОСОБА_1 .

Відповідачем встановлено, що згідно вказаних вище паспорта громадянина Румунії та паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є однією й тією ж особою.

Таким чином, суб`єкт складення даної постанови встановив, що ОСОБА_1 , маючи статус «громадянина-резидента», вчинив дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів в сумі 649 696,84 грн. шляхом надання паспортного документа громадянина Румунії в якості підстави для ввезення на митну територію автомобіля Мерседес, реєстраційний номер НОМЕР_1 , країна реєстрації Великобританія , в режимі «тимчасове ввезення» згідно положення статті 380 МК України в порядку, передбаченому для «громадян-нерезидентів».

За це його було притягнуто до відповідальності, передбаченої статтею 485 МК України, тобто дії, спрямовані на неправомірне звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру, а також інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів.

ІІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не з`ясовано, який умисел мав позивач, надаючи працівникам митниці паспорт громадянина Румунії та чи переслідував він мету ухилення від сплати митних платежів при тимчасовому ввезенні транспортного засобу на митну територію України. Окрім цього суд зазначив, що вартість митних платежів, яка стала підставою для визначення штрафу, накладеного на позивача згідно оскаржуваної постанови, розрахована на підставі службової записки. У вказаній записці зазначено, що відомості щодо митної вартості транспортного засобу не можуть бути повністю достовірними, оскільки митна вартість транспортних засобів залежить від технічних характеристик, комплектації транспортного засобу, ознак, що характеризують ступінь зносу, пошкоджень, дефектів. Таким чином, службова записка митного органу не є належним доказом у справі про порушення митних правил, оскільки не містить точного розрахунку митних платежів по вказаному транспортному засобу. Крім того, суд зазначив, що матеріали справи не містять відомостей щодо звернення митних органів до експертів автотоварознавців. За наведених обставин суд дійшов висновку, що розмір митної вартості автомобіля, митних платежів і штрафу, а також умисел на ухилення від сплати митних платежів позивачем є сумнівними з огляду на недоведеність. Такі сумніви слід тлумачити на користь позивача відповідно до статті 62 Конституції України. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що при провадженні справи щодо позивача відповідачем було неповно з`ясовано усі обставини справи та допущено цілу низку порушень вимог закону. Такі недоліки є безумовною підставою для скасування спірної постанови, однак не можуть слугувати підставою для закриття провадження у адміністративній справі, оскільки можуть бути усунуті відповідачем при повторному розгляді справи.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Поняття адміністративного правопорушення відображено у частині першій статті 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення та передбачає протиправну, винну (умисну або необережну) дію чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Частиною 1 статті 458 Митного кодексу України закріплено, що порушення митних правил є адміністративним правопорушенням, яке являє собою протиправні, винні (умисні або з необережності) дії чи бездіяльність, що посягають на встановлений цим Кодексом та іншими актами законодавства України порядок переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, пред`явлення їх органам доходів і зборів для проведення митного контролю та митного оформлення, а також здійснення операцій з товарами, що перебувають під митним контролем або контроль за якими покладено на органи доходів і зборів цим Кодексом чи іншими законами України, і за які цим Кодексом передбачена адміністративна відповідальність.

За змістом статті 522 Митного кодексу України справи про порушення митних правил, передбачені статтями 468-470, 474, 475, 477-481, 485 цього Кодексу, розглядаються органами доходів і зборів.

У силу статті 523 Митного кодексу України від імені митниць справи про порушення митних правил розглядаються керівниками цих митниць або їх заступниками, а від імені центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, - посадовими особами, уповноваженими на це відповідно до посадових інструкцій, або іншими особами, уповноваженими на це керівником центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.

Відповідно до ст. 485 Митного кодексу України заявлення в митній декларації з метою неправомірного звільнення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру неправдивих відомостей щодо істотних умов зовнішньоекономічного договору (контракту), ваги (з урахуванням допустимих втрат за належних умов зберігання і транспортування) або кількості, країни походження, відправника та/або одержувача товару, неправдивих відомостей, необхідних для визначення коду товару згідно з УКТ ЗЕД та його митної вартості, та/або надання з цією ж метою органу доходів і зборів документів, що містять такі відомості, або несплата митних платежів у строк, встановлений законом, або інші протиправні дії, спрямовані на ухилення від сплати митних платежів, а так само використання товарів, стосовно яких надано пільги щодо сплати митних платежів, в інших цілях, ніж ті, у зв`язку з якими було надано такі пільги, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів.

Відповідно до частини 3 ст. 380 МК України транспортні засоби особистого користування, що тимчасово ввозяться на митну територію України громадянами-нерезидентами, не підлягають письмовому декларуванню та звільняються від подання документів, що видаються державними органами, уповноваженими здійснювати види контролю, зазначені у статті 319 цього Кодексу. Пропуск таких транспортних засобів через митний кордон України здійснюється без застосування до них заходів гарантування, передбачених розділом X цього Кодексу. Пальне, що міститься у звичайних (встановлених заводом-виробником) баках зазначених транспортних засобів, не підлягає письмовому декларуванню та не є об`єктом оподаткування митними платежами.

За приписами пункту 3 ч. 1 ст. 292 МК України митні платежі не сплачуються у разі якщо, при ввезенні товарів на митну територію України або вивезенні товарів з митної території України товари були поміщені у митний режим, який відповідно до положень Митного кодексу України не передбачає сплату митних платежів, на період дії цього режиму та при виконанні умов, що випливають з такого режиму.

У відповідності до статті 103 МК України слідує, що тимчасове ввезення - це митний режим, відповідно до якого іноземні товари, транспортні засоби комерційного призначення ввозяться для конкретних цілей на митну територію України з умовним повним або частковим звільненням від оподаткування митними платежами та без застосування заходів нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності і підлягають реекспорту до завершення встановленого строку без будь-яких змін, за винятком звичайного зносу в результаті їх використання.

Пунктом 1 ст. 2 Закону України «Про громадянство України» № 2235-III визначено, що якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.

Положеннями Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» № 3857-XII, пункту 17 Порядку централізованого оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13 березня 2013 року № 185, а також пункту 5.3 Порядку розгляду в дипломатичних представництвах або консульських установах України за кордоном клопотань громадян України, які виїхали за її межі тимчасово, про залишення на постійне проживання за кордон, затвердженого наказом Міністерства закордонних справ України від 22 листопада 1999 року № 201 встановлено, що документом, що підтверджує постійне проживання громадянина України за кордоном, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон зі штампом «Постійне проживання» або таким написом (з відміткою про дату внесення та із зазначенням посади і прізвища особи, яка його внесла), який скріплюється підписом посадової особи та печаткою відповідного територіального підрозділу Міністерства закордонних справ України або дипломатичного представництва чи консульської установи України за кордон.

Необхідність сплати особою митних платежів при ввезенні на територію України транспортного засобу для особистого користування або звільнення від їх сплати залежить від того, чи є особа резидентом чи нерезидентом та в якому режимі ввозиться такий транспортний засіб (тимчасове ввезення чи в режимі постійного користування), що встановлюється митним органом при ввезенні автомобіля на територію України

Відповідно до підпункту «в» пункту 50 ч. 1 ст. 4 МК України резиденти - це фізичні особи: громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які мають постійне місце проживання в Україні, у тому числі ті, які тимчасово перебувають за кордоном.

За приписами підпункту «в» пункту 33 ч. 1 ст. 4 МК України нерезиденти - фізичні особи: іноземці та особи без громадянства, громадяни України, які мають постійне місце проживання за межами України, у тому числі ті, які тимчасово перебувають на території України.

Згідно з пунктом 45 ч. 1 ст. 4 МК України постійне місце проживання - місце проживання на території будь-якої держави не менше одного року громадянина, який не має постійного місця проживання на території інших держав і має намір проживати на території цієї держави протягом будь-якого строку, не обмежуючи таке проживання певною метою, і за умови, що таке проживання не є наслідком виконання цим громадянином службових обов`язків або зобов`язань за договором (контрактом).

З огляду на надані позивачем докази з приводу тривалого проживання в м. Лондон (Англія), сплату позивачем податкових платежів за місцем такого проживання, колегія суддів дійшла висновку, що факт реєстрації місця проживання на території України не є достеменним доказом того, щоб стверджувати обставини з приводу фактичного постійного місця проживання позивача впродовж останнього року і більше на території України .

Відповідачем при розгляді справи не перевірено пояснення позивача про те, що він має тривалий час постійне місце проживання у місті Лондон (Англія ) та з якого часу він там проживає. Вказані обставини відповідач міг з`ясувати шляхом здійснення відповідного запиту до компетентних органів вказаної країни та національних органів державного прикордонного контролю. За наявності відомостей державної прикордонної служби про перетин митного кордону України, відповідач міг встановити достеменні обставини з приводу постійного місця проживання позивача, як на території України так і на території іноземної держави.

Отож, при розгляді вказаної справи відповідач не з`ясовано яким є фактичне постійне місце проживання позивача, а звідси не зрозуміло з яких підстав його визнано резидентом в розумінні «в» пункту 50 ч. 1 ст. 4 МК України та за наявності яких достеменних доказів відхилені доводи позивача з приводу наявності у нього статусу «нерезидента» у зв`язку з постійним місцем його проживання за межами України.

Окрім того, приймаючи оскаржувану постанову відповідач не з`ясував, який умисел мав позивач, надаючи працівникам митниці паспорт громадянина Румунії та чи переслідував він мету спрямовану ухилення від сплати митних платежів чи зменшення їх розміру при тимчасовому ввезення транспортного засобу на митну територію України. Відповідач при прийнятті рішення не зазначив від яких митних платежів та в якому розмірі мав намір ухилитися позивач (чи зменшити їх розмір) при перетині митного кордону України. Не зазначив відповідач і нормативних актів, на підставі яких беззаперечно під час тимчасового ввезення транспортного засобу на митну територію України позивачем, як особою що має громадянство України та одночасно громадянство іншої держави підлягали сплаті певні митні платежі.

Водночас, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції проте, що службова записка на підставі якої визначено вартість ввезеного транспортного засобу та відповідно розраховано для позивача суму штрафної санкції не може бути правовою підставою для визначення розрахунку штрафної санкції, оскільки як слідує із змісту вказаної службової записки для більш точної інформації, щодо визначення митної вартості автомобіля запропоновано звернутися до експертів автотоварознавців щодо отримання інформації про комплектацію, ступінь зносу, пошкоджень, дефектів, які впливають на визначення митної вартості товарів та на повноту нарахування митних платежів.

Однак, матеріали справи не містять відомостей щодо звернення митних органів до експертів автотоварознавців.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що суд першої інстанції вірно вказав, що посилання відповідача у спірній постанові на те, що позивачем не надано для огляду автомобіль є безпідставними, оскільки не існує належних та достовірних доказів того, що йому така вимога висувалась. Як вірно зазначив суд першої інстанції, лист № 6-1393/24-70-20-02/04 від 05 жовтня 2018 року суд сприймає критично, оскільки відсутні докази його надсилання та отримання позивачем.

Так, ст. 498 Митного кодексу України визначає права та обов`язки осіб, які притягуються до адміністративної відповідальності за порушення митних правил та заінтересованих осіб. Відповідно до частини другої вказаної статті - особи, які притягуються до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, та власники товарів, транспортних засобів, зазначених у пункті 3 статті 461 цього Кодексу (заінтересовані особи), під час розгляду справи про порушення митних правил у органі доходів і зборів або суді мають право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, одержувати копії рішень, постанов та інших документів, що є у справі, бути присутніми під час розгляду справи у органі доходів і зборів та брати участь у судових засіданнях, подавати докази, брати участь у їх дослідженні, заявляти клопотання та відводи, під час розгляду справи користуватися юридичною допомогою захисника, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, давати усні і письмові пояснення, подавати свої доводи, міркування та заперечення, оскаржувати постанови органу доходів і зборів, суду (судді), а також користуватися іншими правами, наданими їм законом. Зазначені в цій статті особи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 526 МК України справа про порушення митних правил розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, та/або її представника.

Про час та місце розгляду справи про порушення митних правил органом доходів і зборів цей орган інформує особу, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, поштовим відправленням з повідомленням про вручення, якщо це не було зроблено під час вручення зазначеній особі копії протоколу про порушення митних правил.

Частиною 4 вказаної статті передбачено, що справа про порушення митних правил може бути розглянута за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про перенесення розгляду справи.

З наявного у матеріалах справи листа Чернівецької митниці ДФС від 05.10.2018 року №Б-1393/24-70-20-02/04, адресованому позивачу, вбачається, що відповідач мав намір повідомити позивача щодо порушення відносно нього справи про порушення митних правил та призначення на 19 жовтня 2018 року о 14 год. 00 хв. в адміністративному приміщенні Чернівецької митниці ДФС за адресою: м. Чернівці, вул. Руська, 248 М до розгляду справи про порушення митних правил №2480/40800/18 та необхідності позивачу до 17.10.2018 року представити автомобіль «Мерседес», країна реєстрації Великобританія, реєстраційний номер НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_6 , 2006 року випуску, тип двигуна 2987 см. куб. в розпорядження експерта для визначення його вартості, про що заздалегідь повідомити Чернівецьку митницю ДФС (а.с.74).

Однак, на підтвердження обставин щодо фактичного надіслання позивачу вказаного листа та його отримання позивачем відповідач не надав ні суду першої, ні апеляційної інстанцій належних доказів надіслання такого листа відповідача № Б-1393/24-70-20-02/04 від 05 жовтня 2018 року.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що розгляд справи про притягнення позивача до відповідальності здійснено за відсутності доказів належного повідомлення позивача про дату, час та місце розгляду справи.

Відтак, оскаржувана постанова не відповідає приписам пп. 9 ч. 2 ст. 2 КАС України (з урахуванням права на участь особи в процесі прийняття рішення).

Законодавцем визначено послідовний алгоритм дій посадової особи органу доходів і зборів у разі виявлення порушення митних правил шляхом складання протоколу за формою, установленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, з зазначенням у ньому місця, дати і часу розгляду справи про порушення митних правил. Такий протокол підписується посадовою особою, яка його склала. Якщо при складенні протоколу була присутня особа, яка притягується до адміністративної відповідальності за порушення митних правил, протокол підписується і цією особою, а за наявності свідків - і свідками, а у разі відсутності особи, яка притягається до відповідальності, або її відмови від підпису протоколу, такий протягом трьох робочих днів надсилається поштою за наявною в митниці адресою (місце проживання або фактичного перебування). Справа про порушення митних правил розглядається в присутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, та/або її представника. Справа про порушення митних правил може бути розглянута за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за це правопорушення, лише у випадках, якщо є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про перенесення розгляду справи.

Стаття 531 Митного кодексу України передбачає підстави для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил: 1) відсутність у діях особи, яка притягується до відповідальності, ознак порушення митних правил; 2) необ`єктивність або неповнота провадження у справі або необ`єктивність її розгляду; 3) невідповідність викладених у постанові висновків фактичним обставинам справи; 4) винесення постанови неправомочною особою, безпідставне недопущення до участі в розгляді справи особи, притягнутої до відповідальності, або її представника, а також інше обмеження прав учасників провадження у справі про порушення митних правил та її розгляду; 5) неправильна або неповна кваліфікація вчиненого правопорушення; 6) накладення стягнення, не передбаченого цим Кодексом.

Підставами для скасування чи зміни постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил можуть бути визнані й інші визначені законами обставини.

Виходячи з системного аналізу вказаних норм права, колегія суддів приходить до висновку, що безпідставне недопущення до участі в розгляді справи особи, притягнутої до відповідальності, або її представника, що має місце в даній справі через відсутність належного повідомлення позивача про час та місце розгляду справи про порушення митних правил, є окремою самостійною і достатньою підставою для скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил.

Дана правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 03 квітня 2018 року у справі №156/404/17 (адміністративне провадження №К/9901/43877/18).

Позивач стверджує, що не був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи про порушення митних правил, що призвело до порушення його права на участь при розгляді справи. Вказані твердження позивача не були спростовані відповідачем належними доказами, як суді першої так і апеляційної інстанцій.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що приведені судом обставини в сукупності є достатньою підставою для скасування постанови Чернівецької митниці ДФС №2480/40800/18 від 19.10.2018 року в справі про порушення митних правил, а тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем протиправно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за порушення митних правил згідно ст. 485 Митного кодексу України без урахування права особи на участь при прийнятті рішення та належної перевірки і оцінки всіх доказів в їх сукупності з метою встановлення фактичних обставин справи щодо наявності складу адміністративного правопорушення в діях позивача.

Частиною 3 статті 286 КАС України встановлено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:

1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;

2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);

3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;

4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Відповідно до статті 467 Митного кодексу України якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів або судами (суддями), адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше ніж через шість місяців з дня виявлення правопорушення. Строк накладення адміністративних стягнень у справах про порушення митних правил зупиняється на час розгляду таких справ судом.

З матеріалів справи вбачається, що адміністративне правопорушення виявлено відповідачем 16.08.2018року, про що складено протокол №2486/40800/18 (а.с. 73). Строк на апеляційне оскарження постанови Чернівецької митниці ДФС №2480/40800/18 від 19.10.2018 року судом поновлено у зв`язку отриманням позивачем копії оскаржуваної постанови лише 21.03.2019року під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження. Провадження у справі судом першої інстанції відкрито 02.04.2019року (а.с.35).

Відтак, з обумовлених обставин справи та положень приведеного законодавства слідує, що шестимісячний строк (впродовж якого позивача могло бути піддано адміністративному стягненню у встановленому порядку) сплинув до відкриття провадження у даній справі, а саме 17.02.2019року.

За наведених обставин, направлення судом першої інстанції даної справи на новий розгляд відповідачем поза межами шестимісячного строку для вирішення питання щодо накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил суперечить статті 467 Митного кодексу України.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються.

Однак, з огляду на вище викладені обставини, щодо неврахування судом першої інстанції положень ст. 467 Митного Кодексу України в частині сплину граничного строку для притягнення позивача до відповідальності, колегія суддів вважає за необхідне скасувати рішення суду в частині надіслання справи про порушення гр. ОСОБА_1 митних правил (передбачених ст. 485 МК України) на новий розгляд до Чернівецької митниці Державної фіскальної служби України та постановити у вказаній частині нове рішення про закриття провадження у вказаній справи про порушення митних правил.

Керуючись ст. 271, ст. 272, ст. 286, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 317, ст. 321 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Чернівецької митниці ДФС задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 травня 2019 року у справі № 607/7837/19 скасувати в частині яка стосується надіслання справи про порушення гр. ОСОБА_1 митних правил (передбачених ст. 485 МК України) на новий розгляд до Чернівецької митниці Державної фіскальної служби України та ухвалити у вказаній частині нове судове рішення про закриття провадження у даній справі про порушення митних правил.

У решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді Р. В. Кухтей
С. П. Нос
Повне судове рішення складено 22 липня 2019 року.