Справа № 1.380.2019.000777
Суддя: Сеник Роман Петрович
Дата ухвалення: 2019-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2019 рокуЛьвів№ 857/6069/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Сеника Р.П.,

суддів Попка Я.С., Хобор Р.Б.,

з участю секретаря судового засідання Коваль Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2019 року у справі №1.380.2019.000777 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС України про визнання протиправним та скасувати рішення Львівської митниці ДФС про коригування митної вартості товарів №UA209000/2019/000037/2 від 17.01.2019 року, визнання протиправною та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209190/2019/00111 від 17.01.2019 року,-

суддя в 1-й інстанції - Крутько О.В., час ухвалення рішення - 14:58 год. 23 квітня 2019 року, місце ухвалення рішення - м. Львів, дата складання повного тексту рішення - 23 квітня 2019 року,

В С Т А Н О В И В :

18.02.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Львівського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Львівської митниці ДФС України про визнання протиправним та скасувати рішення, визнання протиправною та скасування картки відмови.

Позовні вимоги мотивовані тим, що для підтвердження обґрунтованості заявленої у декларації митної вартості товару були подані всі документи, передбачені ч.2 ст.53 Митного кодексу України. Позивачем було надано достатньо документів для підтвердження митної вартості товару за основним методом, а у митного органу навпаки були відсутні підстави для відмови позивачу в митному оформленні товару за основним методом і переходу до резервного. Єдиними підставами, які надають контролюючому органу право відійти від встановлених обмежень, які пов`язані із перевіркою основного переліку документів, що підтверджують митну вартість товарів та витребувати від декларанта додаткові документи, є наявність обґрунтованих сумнів пов`язаних із тим, що надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни. Натомість наведені митним органом сумніви для витребування у декларанта додаткових документів не відповідають наведеним критеріям. Також позивач вказав на те, що органом доходів і зборів, в порушення визначеної митним законодавством процедури, не наведено обґрунтованих підстав для неможливості визначення митної вартості товару шляхом послідовного застосування основного методу. Позивач вважає, що відповідачем неправомірно прийняте рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2019/000037/2 від 17.01.2019 року та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209190/2019/00111 від 17.01.2019 року, а тому просить скасувати спірні рішення відповідача.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2019 року у справі №1.380.2019.000777 позовні вимоги задоволено.

Рішення суду першої інстанції оскаржив відповідач, подавши на нього апеляційну скаргу. В апеляційній скарзі апелянт зазначає, що висновки суду не відповідають обставинам справи, судом порушено норми матеріального права та неповно з`ясовано обставини. що мають значення для справи, а обставини, які мають значення для справи. які суд першої інстанції вважав встановленими були недоведеними належними та допустимими доказами. В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що документи, які подавалися для митного оформлення не були перекладені позивачем на українську мову, існують розбіжності в акті про проведення огляду та висновку експертного дослідження, і ці розбіжності викликають сумнів про задекларовану ціну. відповідач наголошує. що позивач самостійно зазначив шостий метод для визначення митної вартості товару, а митниця не могла визначити вартість на базі ціни, встановленої експортером, у зв`язку із відсутністю її документального підтвердження. тому вартість визначалася на базі загального рівня цін на подібний товар. Просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2019 року у справі №1.380.2019.000777 та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вислухавши доповідь судді - доповідача, пояснення позивача, його представника та представника відповідача, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, колегія суддів приходить до переконання, що вона не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги у справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем при здійсненні імпортування товару на митну територію України, на підтвердження заявленої ним митної вартості товару за ціною 9470,30 євро було надано повний пакет документів, у відповідності до переліку, закріпленого частиною другою статті 53 Митного кодексу України. Відповідачем не доведено обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного декларантом позивача розрахунку митної вартості транспортного засобу за ціною 9470,30 євро, а інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару не встановлено, тобто основні документи містили всі числові дані, необхідні для визначення вартості, зазначеної в митній декларації.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Встановлено, підтверджено матеріалами справи, що 04.11.2018 року у комісійному магазині Бакрі Хавам ВК, який знаходиться за адресою: 49624, Німеччина , м. Льонінген-Гельмінггаузен, вул.Герцлякерштрасе, 15, позивачем придбано вживаний автомобіль Volkswagen Sharan (2014 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , двигун - дизель, кузов універсал, повна маса - 2370 кг., об`єм - 1968 см3, потужність 103Kw, категорія М1, колісна формула 4х2, колір синій, модельний рік 2014, дата першої реєстрації 27.11.2014 року, загальна кількість місць для сидіння 5, кількість дверей 5, пробіг 273 135 км., країна виробник Німеччина). Вказаний автомобіль придбано за ціною 8000,00 євро. Вказане підтверджено рахунком-фактурою №2018/495 від 04.11.2018 року (а.с.16).

Згідно експертної декларації від 04.12.2018 року №MRN 18DE70E7 позивачем задекларовано експорт автомобіль Volkswagen Sharan 2014 року випуску з території Німеччини.

Позивачем до Львівської митниці ДФС подано попередню декларацію №UA209190/2018/40187, відповідно до якої митна вартість придбаного майна автомобіля становить 8000,00 євро. З врахуванням зазначеної митної вартості розмір митних платежів загалом становить 89421,75 грн., що були сплачені позивачем відповідно до квитанції №0.0. від 07.12.2018 року.

Митна декларація №UA209190/2018/40187 прийнята відповідачем без зауважень.

11.12.2018 року судовим експертом-автотоварознавцем ОСОБА_2 за заявою ОСОБА_1 проведено автотоварознавче дослідження автомобіля Volkswagen Sharan 2014 року випуску, про що складено висновок №18992 від 11.12.2018 року.

У вказаному висновку експерт дійшов висновку, що вартість на кордоні України без врахування митних платежів та зборів, не розмитненого і не зареєстрованого в Україні автомобіля Volkswagen Sharan 2014 року випуску, VIN НОМЕР_2 станом на момент виконання дослідження становить 9470,30 євро.

09.12.2018 року на м/п Мостиська Львівської митниці ДФС проведеного огляд транспортного засобу Volkswagen Sharan (2014 року випуску, номер кузова НОМЕР_1 , двигун - дизель, кузов універсал, повна маса - 2370 кг., об`єм - 1968 см3, потужність 103Kw, категорія М1, колісна формула 4х2, колір синій, модельний рік 2014, дата першої реєстрації 27.11.2014 року, загальна кількість місць для сидіння 5, кількість дверей 5, пробіг 273 135 км., країна виробник Німеччина) про що складено акт. Вказаний автомобіль доставлено до відділу митного оформлення «Городок» митного поста «Західний».

19.12.2018 року позивачем подано митну декларацію №UA209190/2018/043400, у якій вказано митну вартість придбаного автомобіля у розмірі 9470,30 євро на підставі висновку автотоварознавчого дослідження автомобіля №18992 від 11.12.2018 року.

17.01.2019 за результатами розгляду вищевказаної декларації Львівською митницею ДФС прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2019/000037/2. Вказане рішення обґрунтоване тим, що відповідно до Методичних рекомендацій щодо роботи посадових осіб органів доходів і зборів з аналізу, виявлення та оцінки ризиків при здійсненні митного контролю за правильністю визначення митної вартості товарів, які переміщуються через митний кордон України, затверджених наказом від 11.09.2015 року №689 та постанови КМУ №1077 від 12.12.2018 року у митного органу виникли сумніви у правильності визначення митної вартості декларантом, оскільки заявлена митна вартість товару не підтверджена документально і не відповідає інформації вартості даного транспортного засобу, яка зареєстрована АСАУР ДФС та складає 16100 євро. Запит від 19.12.2018 року №1845. Проведено консультації з декларантом згідно з ст.57 МКУ. Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст.59 МКУ) та методу 2б (ст.60 МКУ) з причини відсутності в органу доходів і зборів та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст.62 МКУ) та методу 2г (ст.63 МКУ) з причин відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в органу доходів і зборів. Митну вартість визначено за резервним методом у зв`язку з наявністю у митного органу цінової інформації з системи АСАУР ДФС. Виходячи з вищенаведеного митна вартість товару становить 16100 євро. Джерелом інформації для визначення митної вартості використано середню ціну, за яку транспортний засіб визначеної марки, моделі, комплектації пропонується для продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції, визначену за результатами спрацювання АСАУР.

На підставі вищевказаного рішення відповідачем оформлено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформлені випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209190/2019/00111 від 17.01.2019 року.

З приводу спірних правовідносин колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини з приводу митного контролю та митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення, що переміщуються через митний кордон України, справляння митних платежів регулюються положеннями Митного кодексу України.

Відповідно до частини першої статті 246 Митного кодексу України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.

Згідно з частиною першою статті 248 Митного кодексу України митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи (частина перша статті 257 Митного кодексу України).

Статтями 49, 50 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.

Частинами четвертою та п`ятою статті 58 Митного кодексу України також передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. При цьому, ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.

Згідно з частиною першою статті 51 Митного кодексу України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.

Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації (частини перша та друга статті 52 Митного кодексу України).

Частинами першою та другою статті 53 Митного кодексу України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.

Частиною третьою статті 53 Митного кодексу України передбачено, що в разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження заявленої ним митної вартості товару за ціною 9470,30 євро було надано повний пакет документів, у відповідності до переліку, закріпленого частиною другою статті 53 Митного кодексу України.

Умова, за наявності якої у митного органу виникає право на застосування таких повноважень, як витребування додаткових документів, є наявність обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Натомість відповідачем не надано доказів, які б підтверджували обставини, що викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного декларантом позивача розрахунку митної вартості транспортного засобу за ціною 9470,30 євро.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивачем самостійно вибрано шостий метод для визначення митної вартості товару не відповідає дійсності, оскільки спростовується матеріалами справи, а саме митною декларацією.

Посилання апелянта на неможливість визначення вартості на базі ціни, встановленої експортером, судом відхиляються з тих підстав, що Львівська митниця ДФС не надала обґрунтованих доказів неможливості застосування першого методу визначення ціни, як просив позивач.

Щодо відсутності перекладу документів, наданих для митного оформлення, то колегія суддів зазначає, що стаття 254 МК України встановлює, що документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення товарів, що переміщуються через митний кордон України при здійсненні зовнішньоекономічних операцій, подаються органу доходів і зборів українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Мова зазначених документів - німецька.

Контролюючі органи в окремих випадках можуть вимагати переклад українською мовою документів, необхідних для здійснення митного контролю та митного оформлення ТЗ, що переміщуються через митний кордон України громадянами, тільки у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей зазначених в оригіналах документів.

Колегія суддів звертає увагу, що митний орган не вимагав перекладу наданих документів, тому посилання на відсутність перекладу відхиляються судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. Частиною 2 ст. 77 КАСУ України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, а доводи апелянта на правомірність прийнятого рішення не впливають та висновків суду не спростовують.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «РуїзТорія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх. У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими. Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325,328, 329 КАС України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС України - залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 23 квітня 2019 року у справі №1.380.2019.000777 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя Р. П. Сеник
судді Я. С. Попко
Р. Б. Хобор
Повне судове рішення складено 17.07.2019 року