Справа № 140/447/19
Суддя: Попко Ярослав Степанович
Дата ухвалення: 2019-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2019 року№ 857/5415/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Попка Я.С.

суддів Сеника Р.П., Хобор Р.Б.

за участю секретаря судового засідання Кітраль Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2019 року, ухвалене суддею Смокович В.І., 11:05:54 год, м. Луцьк, дата складання повного тексту рішення 17 квітня 2019 року, у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Волинській області, Володимир-Волинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішень,-

В С Т А Н О В И В:

22.02.2019 року позивач - фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Волинській області, Володимир-Волинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області, в якому просить:

визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення відповідача № від 19.03.2018, яким застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій за порушення законодавства про застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг у сумі 73375,00 грн.;

рішення про застосування фінансових санкцій №000689-40 від 31.08.2018, яким застосовано фінансові санкції у вигляді штрафу у загальному розмірі 117778 грн.

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2019 року позов задоволено частково. Визнано протиправним і скасовано податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Волинській області № від 19.03.2018. Визнано протиправним і скасовано рішення Головного управління ДФС у Волинській області про застосування фінансових санкцій №000689-40 від 31.08.2018. У задоволенні позовних вимог фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Володимир-Волинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності за порушення законодавства про застосування РРО і торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами можливе у випадку наявності доказів, які підтверджують факти таких порушень, допущених конкретним суб`єктом господарювання або уповноваженою ним особою. Однак, позивач ОСОБА_1 , який є фізичною особою-підприємцем, станом на день проведення перевірки 02.03.2018, господарську діяльність у перевіреному торгівельному об`єкті, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , не здійснював. Загалом, у межах своєї господарської діяльності, торгівлю підакцизними товарами (алкогольними напоями, тютюновими виробами) позивач також не проводив. Отже, під час розгляду цієї справи відповідачі належними та допустимими доказами не довели порушення саме позивачем вимог статті 12 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», оскаржені рішення прийняті незаконно.

Водночас, із урахуванням того, що оскаржені рішення прийнято Головним управлінням ДФС у Волинській області, а Володимир-Волинську ОДПІ ГУ ДФС у Волинській області у цих рішеннях вказано помилково, тому позовні вимоги підлягають до задоволення частково.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, вважаючи його винесеним із неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права, Головне управління ДФС у Волинській області подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги апелянт зазначає, що у договорі оренди від 01.11.2015 між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (орендодавцем) та підприємцями ОСОБА_1 , ОСОБА_3 (орендарями), передбачено, що якщо сторони в термін 2-ох місяців до закінчення договорів не заявлять про намір його розірвати, даний договір продовжується. Тобто, передбачена пролонгація договору. Більше того, відсутні докази про намір розірвати договір, відсутні будь-які акти здачі-приймання приміщення.

Апелянт звертає увагу на те, що фізична особа-підприємець - платник єдиного податку при відкритті нового торговельного об`єкта повинна подати відповідну заяву до органу ДФС за місцем реєстрації та повідомити про об`єкти оподаткування та об`єкти, пов`язані з оподаткуванням, шляхом подання повідомлення за формою № 20-ОПП. Про зміну провадження господарської діяльності фізична особа-підприємець ОСОБА_1 повідомив 02.04.2018. Тобто, після проведення фактичної перевірки Головним управлінням ДФС у Волинській області. Відтак, такі дії позивача свідчать про уникнення від відповідальності за порушення законодавства.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України вбачається, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 як суб`єкт господарювання зареєстрований 16 серпня 2011 року (реєстраційна дія № 0002648); місце проживання: АДРЕСА_2 ; види діяльності підприємця: інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах (код виду економічної діяльності - 47.19), роздрібна торгівля залізними виробами, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами у спеціалізованих магазинах (код виду економічної діяльності - 47.52), роздрібна торгівля взуттям і шкіряними виробами у спеціалізованих магазинах (код виду економічної діяльності - 47.72), роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами (код виду економічної діяльності - 47.89). Вказані обставини підтверджуються витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань № від 09 квітня 2019 року.

Також встановлено, що між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (орендодавцем) та підприємцями ОСОБА_1 , ОСОБА_3 (орендарями) 1 листопада 2015 року укладено договір оренди, відповідно до умов якого орендар передав у тимчасове користування приміщення магазину за адресою: АДРЕСА_1 . Сторони домовились, що розмір орендної плати складає 300 грн і ремонт приміщення (пункт 2.1 договору оренди).

Згідно витягу з реєстру платників єдиного податку № 66 від 09.03.2016 місце провадження господарської діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 .: АДРЕСА_1 ; податкова адреса суб`єкта господарювання: АДРЕСА_3 .

У подальшому 22 листопада 2017 року підприємець ОСОБА_1 уклав договір оренди нежитлового приміщення із орендодавцем ОСОБА_5 Загальними умовами договору визначено, що орендодавець передав, а орендар прийняв у тимчасове платне користування нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_4 . Період оренди становить один рік - з 22 листопада 2017 року по 22 листопада 2018 року.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 з листопада 2015 року по грудень 2017 року здійснював роздрібну торгівлю товарами в межах визначених йому видів діяльності (профнастилом та вікнами) у приміщенні орендованого у ОСОБА_4 магазину по АДРЕСА_1 . З грудня 2017 року господарську діяльність позивач здійснював в орендованому приміщенні по АДРЕСА_4 .

Із матеріалів справи вбачається, що 02.03.2018 посадовими особами Головного управління ДФС у Волинській області, на підставі наказу № 935 від 28.02.2018, направлень на перевірку, проведено фактичну перевірку з питань додержання суб`єктом господарювання - фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами.

За результатами проведеної перевірки складено акт № 03/52/40-01/ від 03.03.2018, в якому вказано, що проведено фактичну перевірку дотримання вимог чинного законодавства щодо обігу алкогольних напоїв та тютюнових виробів господарської одиниці (торгівельний об`єкт), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та належить суб`єкту господарювання ОСОБА_1 . Перевірку було проведено у присутності продавця ОСОБА_6 . Згідно висновків вказаного акта під час проведення перевірки виявлено порушення пунктів 1, 2, 12 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» - не проведено розрахункову операцію на суму покупки через РРО, не видано розрахункового документа встановленої форми на повну суму проведеної операції, необлікування товарних запасів; статей 11, 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів», постанови Кабінету Міністрів України № 957 від 30 жовтня 2008 року «Про встановлення розміру мінімальних оптово-відпускних і роздрібних цін на окремі види алкогольних напоїв», постанови Кабінету Міністрів України № 1251 від 27 грудня 2010 року «Про затвердження Положення про виготовлення, зберігання, продаж марок акцизного податку та маркування алкогольних напоїв і тютюнових виробів», зокрема: роздрібна торгівля тютюновими виробами, алкогольними напоями без наявності ліцензій, роздрібна торгівля алкогольними напоями за цінами, нижчими за встановлені мінімальні роздрібні ціни на такі напої, реалізація та зберігання тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразка та з підробленими марками акцизного податку, реалізація та зберігання тютюнових виробів, алкогольних напоїв з підробленими марками акцизного податку.

На підставі вказаного акта перевірки Головним управлінням ДФС у Волинській області винесено:

податкове повідомлення-рішення № від 19.03.2018, яким застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій за порушення законодавства про застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг у сумі 73375,00 грн.;

рішення про застосування фінансових санкцій №000689-40 від 31.08.2018, яким на підставі статті 17 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» застосовано фінансові санкції у вигляді штрафу у загальному розмірі 117778 грн.

Крім того, із матеріалів справи вбачається, що посадовою особою ГУ ДФС у Волинській області складено протокол про адміністративне правопорушення № 000155 від 20 квітня 2018 року, яким зафіксовано вчинення підприємцем ОСОБА_1 правопорушення, передбачене частиною першою статті 164 КУпАП (провадження господарської діяльності без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону).

Однак, постановою Горохівського районного суду Волинської області від 10 вересня 2018 року у справі № 155/667/18 за результатами розгляду матеріалів про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 провадження по справі закрито у зв`язку із відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення. До такого висновку суд дійшов встановивши, що на день проведення перевірки (02 березня 2018 року) ОСОБА_1 підприємницьку діяльність у торгівельному об`єкті по АДРЕСА_1 не здійснював. Вказана постанова набрала законної сили.

Відповідно до ч.5 ст.78 КАС України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним спиртом-сирцем плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв і тютюнових виробів на території України визначає Закон України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» №481/95-ВР (далі - Закон №481/95-ВР).

Статтею 17 Закону №481/95-ВР передбачено, що до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі: оптової (включаючи імпорт та експорт) і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, алкогольними напоями та тютюновими виробами без наявності ліцензій (крім випадків, передбачених цим Законом), - 200 відсотків вартості отриманої партії товару, але не менше 17000 гривень; оптової або роздрібної торгівлі коньяком, алкогольними напоями, горілкою, лікеро-горілчаними виробами та вином за цінами, нижчими за встановлені мінімальні оптово-відпускні або роздрібні ціни на такі напої - 100 відсотків вартості отриманої партії товару, розрахованої виходячи з мінімальних оптово-відпускних або роздрібних цін, але не менше 10000 гривень; виробництва, зберігання, транспортування, реалізації фальсифікованих алкогольних напоїв чи тютюнових виробів; алкогольних напоїв чи тютюнових виробів без марок акцизного податку встановленого зразка або з підробленими марками акцизного податку, або з використанням тари, що не відповідає вимогам, визначеним частиною першою статті 11 цього Закону, - 200 відсотків вартості товару, але не менше 17000 гривень.

Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначає Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» № 265/95-ВР від 06 липня 1995 року (далі - Закон № 265/95). Дія цього Закону поширюється на усіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.

Відповідно до пунктів 1, 2, 12 статті 3 Закону № 265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані:

проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій з роздрукуванням відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок;

видавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використання мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми на повну суму проведеної операції;

вести в порядку, встановленому законодавством, облік товарних запасів на складах та/або за місцем їх реалізації, здійснювати продаж лише тих товарів (послуг), що відображені в такому обліку.

За порушення вимог цього Закону до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції за товари (послуги), за рішенням відповідних органів доходів і зборів застосовуються фінансові санкції у таких розмірах: 1) у разі встановлення протягом календарного року в ході перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невідповідності у юридичних осіб на місці проведення розрахунків суми готівкових коштів сумі коштів, зазначеній у денному звіті, більше ніж на 10 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, а в разі використання юридичною особою розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня; нероздрукування відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання: вчинене вперше - 1 гривня; за кожне наступне вчинене порушення - 100 відсотків вартості проданих з порушеннями, встановленими цим підпунктом, товарів (послуг). До суб`єктів господарювання, що здійснюють реалізацію товарів які не обліковані у встановленому порядку, застосовується фінансова санкція у розмірі подвійної вартості необлікованих товарів, які не обліковані за місцем реалізації та зберігання, за цінами реалізації, але не менше десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (статті 17, 20 Закону № 265/95).

Отже, законодавцем у сферах оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами, а також застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг для суб`єктів господарювання установлені певні обов`язки, за порушення яких до таких суб`єктів органом ДФС застосовуються штрафні (фінансові) санкції.

Однак, притягнення суб`єкта господарювання до відповідальності за порушення законодавства про застосування РРО і торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами можливе у випадку наявності доказів, які підтверджують факти таких порушень, допущених конкретним суб`єктом господарювання або уповноваженою ним особою.

Із матеріалів справи вбачачається, що позивач ОСОБА_1 , який є фізичною особою-підприємцем, станом на день проведення перевірки - 02 березня 2018 року, господарську діяльність у перевіреному торгівельному об`єкті, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , не здійснював. Загалом, у межах своєї господарської діяльності, торгівлю підакцизними товарами (алкогольними напоями, тютюновими виробами) позивач також не проводив.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що продавець ОСОБА_6 , яка була присутня під час проведення перевірки у магазині 02 березня 2018 року, від надання пояснень перевіряючим особам відмовилась, посилаючись на статтю 63 Конституції України, про що зроблено відмітку на останній сторінці акта від 03 березня 2018 року.

Згідно із частинами першою, другою статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до частин 1,2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними покликання апелянта на порушення позивачем Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 09.12.2011 № 1588 (далі - Порядок), у зв`язку із невчасним повідомленням контролюючого органу про зміну місця провадження господарської діяльності з огляду на наступне.

Встановлено, що позивач 02 квітня 2018 року звернувся до Горохівського відділення Володимир-Волинської ОДПІ із заявою про застосування спрощеної системи оподаткування, у якій місцем провадження господарської діяльності вказав: АДРЕСА_4 (арк.спр. 99-100). Обставини щодо зміни місця провадження господарської діяльності підприємцем Брюховецьким також підтверджено витягом з реєстру платників єдиного податку № 82 від 03 квітня 2018 року (арк.спр. 98).

Таким чином, підприємець ОСОБА_1 повідомив контролюючий орган за основним місцем обліку про зміну місця провадження господарської діяльності 02 квітня 2018 року, тобто уже після проведеної фактичної перевірки.

Однак, оскарженими рішеннями до підприємця ОСОБА_1 застосовано штрафні (фінансові) санкції за порушення законодавства про застосування РРО і торгівлі алкогольними напоями та тютюновими виробами, а не за порушення порядку повідомлення про зміну типу об`єкта оподаткування.

Відтак, судом першої інстанції правомірно обставинам щодо такого повідомлення оцінки не надано, оскільки не стосуються предмету спору.

Разом з тим, пунктом 1.5 цього Порядку визначено, що його дія поширюється на платників податків - юридичних осіб (резидентів та нерезидентів), їх відокремлені підрозділи та постійні представництва нерезидентів, а також самозайнятих осіб. Інформація про таких платників податків, отримана для їх обліку згідно з цим Порядком, вноситься до Єдиного банку даних про платників податків - юридичних осіб (далі - Єдиний банк даних юридичних осіб) та складових частин такого банку даних (реєстру платників податків - нерезидентів, реєстру договорів про спільну діяльність, договорів управління майном та угод про розподіл продукції), а також до Реєстру самозайнятих осіб, який є складовою частиною Державного реєстру фізичних осіб - платників податків (далі - ДРФО).

Отже, дія Порядку не поширюється на фізичних осіб-підприємців, а лише на платників податків - юридичних осіб, їх відокремлені підрозділи та постійні представництва нерезидентів, а також самозайнятих осіб.

Встановлено, що супровідні документи на товар, що реалізується, відсутні, а тому встановити прізвище, ім`я та по батькові особи, на яку вони виписані не убачається можливим. У акті перевірки зазначено, що при перевірці торгового об`єкту використано витяг із ЄДР юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, що в свою чергу повинно було поставити під сумнів ревізорів-інспекторів щодо зазначених там видів діяльності з співставленням фактичного продажу товарів (продовольчих). Що зроблено не було. Сам факт наявності копії такого витягу у магазині не свідчить про здійснення позивачем господарської діяльності.

В матеріалах справи відсутні будь-які інші докази, які б підтверджували здійснення господарської діяльності саме підприємцем ОСОБА_1 станом на 02 березня 2019 року у торгівельному об`єкті по АДРЕСА_1 .

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що оскаржувані податкове повідомлення-рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій за порушення законодавства про застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг та рішення про застосування фінансових санкцій прийняті неправомірно, а тому такі підлягають скасуванню.

Таким чином, доводи апелянта є безпідставними та не спростовують відповідних висновків суду першої інстанції з вищенаведених мотивів.

Апелянтом не було надано доказів на підтвердження вимог апеляційної скарги.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, а доводи апелянта на правомірність прийнятого рішення не впливають та висновків суду не спростовують.

Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч.3 ст.243, ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 12 квітня 2019 року у справі №140/447/19 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Волинській області, Володимир-Волинської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішень - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Я. С. Попко
судді Р. П. Сеник
Р. Б. Хобор
Повне судове рішення складено 17.07.2019.