Справа № 240/479/19
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2019-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 240/479/19

Головуючий у І інстанції: Лавренчук О.В.

Суддя-доповідач: Біла Л.М.

18 липня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Білої Л.М.

суддів: Граб Л.С. Гонтарука В. М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Житомирського прикордонного загону Північного регіонального управління (1 категорії) Державної прикордонної служби України на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 30 березня 2019 року (повний текст якого складено у м. Житомирі) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Житомирського прикордонного загону Північного регіонального управління (1 категорії) Державної прикордонної служби України про визнання дій протиправними, зобов`язання нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення і підйомну допомогу,

В С Т А Н О В И В :
у січні 2019 року позивач - ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Житомирського прикордонного загону Північного регіонального управління (1 категорії) Державної прикордонної служби України, в якому просив: визнати протиправними дії відповідача щодо невиплати індексації грошового забезпечення в повному обсязі із 01.07.2015 по 12.04.2017; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення в повному обсязі із 01.07.2015 по 12.04.2017; визнати протиправною відмову відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу підйомної допомоги у зв`язку із переїздом для продовження проходження військової служби до с. Копище Олевського району Житомирської області; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу підйомну допомогу у зв`язку із переїздом для продовження проходження військової служби до с. Копище Олевського району Житомирської області.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач звертався до відповідача із заявами про виплату індексації грошового забезпечення за період із 01.07.2015 по 12.04.2017 та підйомної допомоги у зв`язку із переїздом для продовження проходження військової служби до с. Копище Олевського району Житомирської області, однак отримав протиправні відмови у виплаті таких сум.

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 30 березня 2019 року позов задоволено. Визнано протиправними дії Житомирського прикордонного загону Північного регіонального управління (1 категорії) Державної прикордонної служби України щодо невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення в повному обсязі за період із 01.07.2015 по 12.04.2017. Зобов`язано Житомирський прикордонний загін Північного регіонального управління (1 категорії) Державної прикордонної служби України (вул.С.Параджанова, 125, м.Житомир, 10025, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) індексацію грошового забезпечення в за період з 01.07.2015 по 12.04.2017. Визнано протиправною відмову Житомирського прикордонного загону Північного регіонального управління (1 категорії) Державної прикордонної служби України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 підйомної допомоги у зв`язку із переїздом для продовження проходження військової служби до с. Копище Олевського району Житомирської області. Зобов`язано Житомирський прикордонний загін Північного регіонального управління (1 категорії) Державної прикордонної служби України (вул.С.Параджанова, 125, м.Житомир, 10025, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) підйомну допомогу у зв`язку із переїздом для продовження проходження військової служби до с. Копище Олевського району Житомирської області.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині виплати позивачу підйомної допомоги, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржуване рішення в частині задоволення даних позовних вимог та прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог. В апеляційній скарзі відповідач посилається на незаконність, необ`єктивність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції. Так, апелянт вказує на те, що до рапорту від 22.03.2017 було долучено довідку від 27.03.2017, якої на момент написання рапорту не мало існувати, що вказує на намагання позивача ввести керівництво прикордонного загону в оману. Крім того, апелянт вказав на те, що судом першої інстанції безпідставно поновлено позивачу строк звернення до суду, оскільки про порушення своїх прав щодо виплати підйомної допомоги ОСОБА_1 стало відомо ще 12 квітня 2017 року при остаточному з ним розрахунку, а не у жовтні 2018 року, як про це зазначено судом. В апеляційній скарзі не містилося клопотання про розгляд справи за участю представника відповідача.

Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 304 КАС України.

З урахуванням вимог п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 311 КАС України розгляд справи призначено в порядку письмового провадження.

За таких умов, згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України під час судового розгляду повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не відбувається.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч. 1 ст. 308 КАС України дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати в частині і залишити адміністративний позов в частині позовних вимог без розгляду, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, наказом командира військової частини НОМЕР_2 №168-ос від 04.08.2005 рядового запасу ОСОБА_1 зараховано на військову службу за контрактом на посаду старшого патрульного першого відділення прикордонних патрулів прикордонної застави "Овруч" прикордонної комендатури " ІНФОРМАЦІЯ_1 ".

Зі змісту наказу №57-ОС від 22.03.2017 слідує, що прапорщика ОСОБА_1 слід вважати таким, що приступив до виконання службових обов`язків на посаді дільничного інспектора прикордонної служби 2 категорії відділення дільничних інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби " ІНФОРМАЦІЯ_2 " ІІІ категорії із 22.03.2017 (а.с. 32)

22.03.2017 позивач звернувся з рапортом на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 , в якому просив виплатити підйомну допомогу у зв`язку із переміщенням по службі. Відповіді на даний рапорт позивач не отримав.

Наказом №79-ОС від 12.04.2017 припинено дію контракту, звільнено у запас та виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення із 12.04.2017 прапорщика ОСОБА_1 (а.с. 16).

13.09.2018 позивач звернувся із заявою про видачу довідки щодо зазначення причин невиплати йому підйомної допомоги (а.с. 36).

Листом від 02.10.2018 №80/14/44/32/Д-79 відповідач повідомив ОСОБА_1 про те, що до рапорту від 22.03.2017 було додано довідку №1036 від 27.03.2018, у якій було зазначено інформацію про те, що позивач дійсно проживав у с. Копище із 14.03.2017 по 11.04.2017 без реєстрації. Відповідач звернув увагу, що довідка видана 27.03.2017 вже після написання рапорту та до закінчення 11.04.2017 терміну проживання позивача у с. Копище, що не дає можливості підтвердити зміну місця проживання, так як в с. Копище позивач не реєструвався.

17.10.2018 позивач повторно звернувся із заявою про виплату йому підйомної допомоги, надавши довідку Олевської міської ради №3504 від 11.10.2018 (а.с. 17-18).

Листом від 12.11.2018 №91/11/44/32/Д-96 Житомирський прикордонний загін Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України повідомив позивача, що про виплата у 2018 році підйомної допомоги за попередній період можлива лише за наявності заборгованості, зареєстрованої за таким видом виплат в органах Державної казначейської служби України. У зв`язку із наданням у 2017 році до рапорту довідки, яка містила помилки та не отриманням відповіді від Олевської ОТГ щодо підтвердження факту його проживання в с. Копище Олевського району, то підстави для нарахування і виплати підйомної допомоги відсутні.

Крім того, позивач звертався до відповідача з проханням провести розрахунок та виплату недоотриманої індексації грошового забезпечення (а.с. 13-14).

Листом від 06.12.2018 №100/11/44/32/Д-101 Житомирський прикордонний загін Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України повідомив позивача, що індексація грошового забезпечення виплачувалась йому по червень 2015 року включно, в подальшому, з 01.06.2015 по дату виключення позивача зі списків особового складу індексація позивачу не нараховувалась та не виплачувалась (а.с. 15).

Вважаючи, що відповідачем протиправно відмовлено у нарахуванні та виплаті індексації грошового забезпечення за спірний період та підйомної допомоги, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у відповідача обов`язку щодо нарахування індексації грошового забезпечення позивачу, а відтак позовні вимоги в частині нарахування та виплати індексації грошового забезпечення позивача у період із 01.07.2015 по 12.04.2017 є обґрунтованими. Крім того, позивачем підтверджено дотримання необхідних умов, визначених Інструкцією Інструкції №848 для отримання підйомної допомоги, а відтак дії відповідача щодо її невиплати є протиправними.

Колегія суддів, переглядаючи судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині вимог про виплату підйомної допомоги, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Як передбачено ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 2 ст. 122 КАС України).

Необхідно зазначити, що процесуальним строком є проміжок часу, встановлений законом або судом, у який суд та особи, що беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені КАС України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки. Встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними процесуальних дій, передбачених КАС України.

При цьому, у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення є лише наявність поважних причин, якими визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Перевіряючи правомірність прийнятого судом першої інстанції рішення в оскаржуваній частині та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, а саме поновлено позивачу строк звернення з адміністративним позовом з послідуючим прийняттям рішення по суті, незважаючи на порушення строку звернення до суду.

Так, суд апеляційної інстанції зазначає, що законодавство обмежує строк, протягом якого особа може звернутися до суду. Це обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, та чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

З матеріалів справи слідує, що після подання 22.03.2017 рапорту на ім`я начальника Житомирського прикордонного загону, в якому позивач просив виплатити йому підйомну допомогу у зв`язку із переміщенням по службі, останній до вересня 2018 року не вчиняв будь-яких дій, щоб дізнатися результати розгляду даного рапорту (а.с. 36).

Крім того, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що наказом №79-ОС від 12.04.2017 припинено дію контракту, звільнено у запас та виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення із 12.04.2017 прапорщика ОСОБА_1 (а.с. 16).

При цьому, ОСОБА_1 у позовній заяві не заперечував, що із наказом про звільнення був ознайомлений у квітні 2017 року.

Між тим, відповідно до п. 293 Положення про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України, затвердженого Указом Президента України від 29 грудня 2009 року № 1115/2009 особа, звільнена з військової служби, на день виключення із списків особового складу органу Держприкордонслужби розраховується за всіма видами належного їй на день звільнення матеріального та грошового забезпеченням.

У разі спору про розмір сум, належних військовослужбовцю при звільненні, йому в день виключення із списків особового складу виплачується сума, не оспорювана керівництвом органу Держприкордонслужби, у якому проходив службу цей військовослужбовець.

Тобто, датою, з якої позивач мав би дізнатися про порушення своїх прав, є дата отримання ним нарахованих сум.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що перебіг строку звернення до суду з даним позовом розпочався наступного дня після остаточного розрахунку з позивачем (який відбувся 12 квітня 2017 року), однак своє право на звернення до суду позивач реалізував лише 28 січня 2019 року, тобто після спливу шестимісячного строку, не надавши доказів поважності причин пропуску даного строку, а відтак наявні передбачені процесуальним законом підстави для залишення цього позову без розгляду.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 06 березня 2019 року у справі №813/558/18 та у постанові від 24 січня 2019 року у справі №802/28/16-а.

Суд апеляційної інстанції також вважає за необхідне вказати на те, що у постанові від 28 березня 2019 року по справі №826/123/17 Верховний Суд зазначив, що поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

При цьому, норми КАС України не пов`язують початок перебігу строку звернення до адміністративного суду із обізнаністю особи про підстави прийняття суб`єктом владних повноважень певних рішень чи про їх обґрунтування (мотивацію) або їх наслідки.

У даному випадку, поновлюючи строк звернення до суду з позовною вимогою про виплату підйомної допомоги, суд першої інстанції вказав на те, що про порушення своїх прав позивач дізнався з жовтня 2018 року, тобто фактично з моменту отримання листа відповідача, в якому зазначалися мотиви невиплати підйомної допомоги.

На переконання колегії суддів, незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не може визнаватися поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.

Більше того, порівняльний аналіз термінів "дізнався" та "повинен дізнатися", що містяться в КАС України дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав.

З огляду на це, позивач повинен також ґрунтовно мотивувати, що він не міг дізнатися про порушення свого права, що також випливає із загального правила, встановленого ч. 1 ст. 77 КАС України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

За таких обставин, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги відповідача, що судом першої інстанції безпідставно поновлено позивачу строк звернення до суду, посилаючись на те, що про порушення його прав ОСОБА_1 стало відомо лише у жовтні 2018 року, тобто через 1 рік і шість місяців з дня виключення його із списків особового складу Житомирського прикордонного загону, попри те, що остаточний розрахунок був проведений з позивачем ще 12 квітня 2017 року.

Колегія суддів зазначає, що за приписами ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. рішення Європейського суду у справі "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішенні "Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії" Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25 січня 2000 року, пункт 33).

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до переконання, що доводи апелянта стосовно пропущення позивачем строку звернення до суду обґрунтовані з посиланням на конкретні докази, які наявні в матеріалах справи, в той час як висновок суду першої інстанції стосовно наявності підстав для поновлення пропущеного строку абсолютно немотивований.

Згідно з ч. 4 ст. 123 КАС України якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Як передбачено п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених статтями 238, 240 цього Кодексу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для залишення адміністративного позову без розгляду в частині позовних вимог про виплату підйомної допомоги знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи, а відтак рішення суду першої інстанції слід скасувати у цій частині.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Житомирського прикордонного загону Північного регіонального управління (1 категорії) Державної прикордонної служби України задовольнити частково.

Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 30 березня 2019 року скасувати в частині визнання протиправною відмову Житомирського прикордонного загону Північного регіонального управління (1 категорії) Державної прикордонної служби України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 підйомної допомоги у зв`язку із переїздом для продовження проходження військової служби до с. Копище Олевського району Житомирської області та зобов`язання Житомирський прикордонний загін Північного регіонального управління (1 категорії) Державної прикордонної служби України (вул.С.Параджанова, 125, м.Житомир, 10025, ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) підйомну допомогу у зв`язку із переїздом для продовження проходження військової служби до с. Копище Олевського району Житомирської області.

В цій частині адміністративний позов ОСОБА_1 до Житомирського прикордонного загону Північного регіонального управління (1 категорії) Державної прикордонної служби України про визнання дій протиправними, зобов`язання нарахувати та виплатити підйомну допомогу залишити без розгляду.

В решті рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 30 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.
Постанова суду складена в повному обсязі 18 липня 2019 року.

Головуючий Біла Л.М.

Судді Граб Л.С. Гонтарук В. М.