Справа № 460/281/19
Суддя: Курилець Андрій Романович
Дата ухвалення: 2019-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2019 рокуЛьвів№ 857/5227/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді: Курильця А.Р.,

суддів: Качмара В.Я., Ніколіна В.В.,

з участю секретаря Федчук М.Р.,

представника відповідача Мітчука О.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 26 березня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

суддя в 1-й інстанції Друзенко Н.В.,

час ухвалення рішення 26.03.2019 року,

місце ухвалення рішення м. Рівне,

дата складання повного тексту рішення 05.04.2019 року,

в с т а н о в и в:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся з позовом до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області (далі відповідач) про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку у розмірі 44407,10 грн. за період з 23.04.2018 року по 20.01.2019 року.

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 26 березня 2019 року адміністративний позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки у розрахунку при звільненні, тобто за період з 23.08.2018 року по 20.01.2019 року у розмірі 35385,34 грн. В задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить зазначене судове рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що вини роботодавця у невиплаті належних звільненому працівникові сум немає, оскільки така виплата мала здійснюватись за рахунок коштів спеціального фонду, які надходили від ПрАТ «Рівнеазот». Оскільки останній не перераховував жодних коштів, виникла заборгованість перед позивачем, проте з незалежних від відповідача обставин.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав з мотивів, викладених в ній, просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та прийняти нове про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Позивач в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, і оскільки його явка не є обов`язковою, розгляд справи проведено за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що подана апеляційна скарга на підлягає до задоволення з таких мотивів.

Судом встановлено, що згідно з наказом Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області від 22.08.2018 року № 219 (по особовому складу) позивача звільнено зі служби цивільного захисту у запас Збройних Сил України (з постановкою на військовий облік), припинено контракт за п. 176 п.п. 5 (у зв`язку з сімейними обставинами), виключено з кадрів ДСНС України та знято з усіх видів забезпечення (а.с. 16-17).

В період проходження служби в ДПРЗ-1 по охороні об`єкта ПрАТ «Рівнеазот» позивачу нараховано, але не виплачено грошове забезпечення в сумі 57653,41 грн., зокрема, за квітень 2017 року (6933,61 грн.) та за період з 01.12.2017 року по 31.07.2018 року (50719,80 грн.).

Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 12.11.2018 року у справі № 1740/2449/18 з відповідача стягнуто на користь позивача не виплачене грошове забезпечення за квітень 2017 року в сумі 6933,61 грн., за грудень 2017 року в сумі 836,27 грн., за період з січня 2018 року по липень 2018 року включно в сумі 49883,53 грн., всього в загальній сумі 57653,41 грн. (сума вказана за вирахуванням податків та зборів, обов`язкових платежів).

Як свідчить копія виписки по карті позивача, розрахунок відповідачем в повному обсязі на підставі вказаного рішення суду проведено 21.01.2019 року (а.с. 19).

Питання проходження служби цивільного захисту в Державній службі України з надзвичайних ситуацій визначено Кодексом цивільного захисту України та Положенням про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового та начальницького складу, затв. Постановою КМУ від 11.07.2017 року № 593.

Водночас, порядок та умови виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту визначено Інструкцією про виплату грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, затв. наказом МВС України № 475 від 23.04.2015 року (чинний на час виникнення спірних правовідносин).

Пунктами 2, 3 цієї Інструкції визначено, що грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу визначається залежно від посади, спеціального звання, тривалості та умов служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання. До грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу належать: посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, щомісячні види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, що мають постійний характер, премії) та одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Згідно з пунктом 4 зазначеної Інструкції грошове забезпечення виплачується, зокрема, особам рядового і начальницького складу, які займають посади осіб рядового і начальницького складу, передбачені штатами в державних пожежно-рятувальних підрозділах (частинах).

Вказаними нормативно-правовими актами визначено порядок проходження служби, однак жодним чином не врегульовано порядок відшкодування за час затримки розрахунку при звільнення працівника з органів внутрішніх справ.

Так, за загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.

Питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні осіб рядового і начальницького складу (зокрема, затримку виплати як грошового забезпечення, так і затримку виплати коштів за період вимушеного прогулу на виконання рішення суду, одноразової грошової допомоги при звільненні, компенсації за невикористану відпустку, які не є складовими заробітної плати (грошового забезпечення) - не врегульовані положеннями спеціального законодавства, що регулює порядок, умови, склад, розміри виплати грошового забезпечення. Такі питання врегульовані КЗпП України.

В силу ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди захищається законом.

Відповідно до ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

За правилами встановленими ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок та виплатити всі суми, що належать йому; у разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП відповідальність.

Суд встановив, що повний розрахунок з позивачем було проведено 21.01.2019 року шляхом перерахування на картковий рахунок позивача в КБ «Приватбанк» 57653,41 грн. (а.с. 19).

Відповідач наголошує, що його вини у вказаному немає, оскільки кошти позивачу мали виплачуватись зі спеціального фонду, кошти до якого мали надходити з ПрАТ «Рівнеазот». Проте, у зв`язку із заборгованістю підприємства перед відповідачем, останній не міг вчасно провести необхідні розрахунки при звільненні.

Колегія суддів звертає увагу на те, що чинне законодавство не ставить питання повного розрахунку з позивачем при звільненні в залежність від оперативності надіслання розрахунків, виконання своїх повноважень третіми особами чи відсутності роз`яснень вищестоячого органу. Відповідачеві було відомо точну суму, що належна позивачеві до виплати, що ним не заперечується, однак, він не вжив достатніх заходів до того, щоб провести повний розрахунок з позивачем у день звільнення і не надав суду переконливих доказів того, що повний розрахунок з позивачем ним не було проведено з причин, не належних від нього, або його винуватості цьому немає. Сама по собі відсутність коштів у підприємства не позбавляє останнього відповідальності.

З огляду на викладене, враховуючи зміст ст. 117 КЗпП України, яка передбачає відповідальність за затримку розрахунку при звільненні, підставою для якої є факт порушення строків розрахунку при звільненні та вина власника, суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необхідності стягнення на користь позивача компенсації за час затримки розрахунку при звільненні.

Водночас, апелянт не оспорює суми відшкодування чи періоду, за який таке необхідно виплатити, а тому відповідно до ст. 308 КАС України суд не переглядає рішення в цій частині.

Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 308,310,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 26 березня 2019 року у справі № 460/281/19 без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя А. Р. Курилець
судді В. Я. Качмар
В. В. Ніколін
Повне судове рішення виготовлено 18.07.2019 року.