Справа № 160/5787/19
Суддя: Златін Станіслав Вікторович
Дата ухвалення: 2019-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 липня 2019 року Справа № 160/5787/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЗлатіна Станіслава Вікторовича
за участі секретаря судового засіданняПіскун Я.В.
представника позивача представника відповідача не з`явився Пелевіна С.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії
21 червня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій просить:
визнати протиправними дії відповідача стосовно причин припинення виплати позивачу пенсії з 01.06.2017 року; зобов`язати відповідача поновити виплату пенсії позивачу з поверненням заборгованості, яка склалася за період з 01.06.2017 року, допустити негайне виконання рішення суду в частині виплати пенсії у межах суми стягнення за один місяць.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є пенсіонером та перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Межівському районі Дніпропетровській області з 07.12.2016 року та отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» . Однак з невідомих причин починаючи з 01.06.2017 року УПФУ в Межівському районі припинило виплачувати позивачу пенсійні виплати. На звернення позивача, відповідач листом від 17.10.2018 року №739/03.23-12 повідомив, що згідно рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам ОСОБА_1 були припиненні виплати пенсії. З такими діями відповідача позивач не погоджується, що стало підставою для звернення до суду.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.06.2019р. прийнято позовну заяву до провадження та відкрито провадження в адміністративній справі. Призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи; відстрочено позивачу сплату судового збору за подання позовної заяви до адміністративного суду до ухвалення судового рішення у справі згідно поданого ним клопотання.
Відповідач через відділ діловодства суду надав відзив на позовну заяву, у якому просить суд відмовити у задоволенні позову з наступних причин. Позивач є внутрішньо переміщеною особою та перебуває на обліку у відповідача. Рішенням Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Межівської районної державної адміністрації (витяг з протоколу від 28.04.2017 № 44) ОСОБА_1 було відмовлено у призначені соціальних виплат, внаслідок не підтвердження факту проживання на території Межівського району, про що складено відповідний акт. На підставі вищезазначеного рішення Комісіїї з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Межівської районної державної адміністрації нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 було припинено. ОСОБА_1 не оскаржував рішення Комісіїї з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Межівської районної державної адміністрації.
Позивач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.
Відповідач у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог з підстав, які викладені у відзиві на позовну заяву
Дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, згідно копії паспорту серії НОМЕР_1 виданий 02.07.2002 року Гірницьким РВУМВС України в Макіївці в Донецькій області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
ОСОБА_1 здобув в 2014 році право на отримання пенсії за віком на довічний термін, згідно пенсійного посвідчення серії НОМЕР_2 від 13 червня 2014 року виданим Управлінням Пенсійного фонду України в Гірницькому районі м. Макіївки. Отримавши зазначене пенсійне посвідчення позивач став на облік до Управління ПФУ в Гірницькому районі м. Макіївки, проте у зв`язку з проведенням заходів антитерористичної операції в м. Макіївці та припиненням фінансування виплати пенсії в м. Макіївці, жодних пенсійних виплат ОСОБА_1 не отримував. З метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту ОСОБА_1 був змушений переселитися в грудні 2014 року до Іллічівського району м. Маріуполя Донецької області де став на облік до Управління Пенсійного фонду України в Іллічівського району м. Маріуполя. ОСОБА_1 був зареєстрований як внутрішньо переміщена особа і став на облік до Управління соціального захисту населення до Іллічівського району Маріупольської міської ради.
07 грудня 2016 року ОСОБА_1 написав заяву про запит його пенсійної справи згідного нового місця проживання і поновлення пенсійних виплат та подав необхідний пакет документів для поновлення виплати пенсії за новим місцем проживання до Управління Пенсійного фонду України в Межівському районі Дніпропетровської області (далі - УПФУ вМежівському районі). УПФУ в Межівському районі позивача було взято на облік, виплата пенсії за новим місцем проживання була поновлена.
Судом встановлено, що починаючи з 01 червня 2017 року УПФУ в Межівському районі припинило виплачувати позивачу пенсійні виплати, що підтверджується копією витягу з протоколу № 44 від 28.04.2017 року, який міститься у матеріалах
ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про поновлення виплати пенсії. Однак, листом від 17.10.2018 року №739/03.23-12 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомило позивача, що згідно витягу протоколу № 44 від 28.04.2017 року засідання комісії з питань призначення (відновлення) виплат внутрішньо переміщеним особам з 01.06.2017 року позивачу було відмовлено в поновлені соціальних виплат. В зазначеній письмовій відповіді жодних роз`яснень і правової аргументації стосовно вчинення Відповідачем дій по не виплати пенсії позивачу надано не було.
Отже, спір між сторонами виник з підстав невиплати відповідачем пенсії за період з 01.06.2017 року.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03 травня 1996 року, ратифікована Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, яка набрала чинності з 01 лютого 2007 року (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.
Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. № 1058-IV (далі по тексту Закон України №1058-IV).
Частиною третьою статті 4 Закону України № 1058-IV встановлено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.
Статтею 5 Закону України № 1058-IV передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, визначених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються, зокрема, порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів ПФУ та накопичувальної системи пенсійного страхування.
Отже, нормативно-правовим актом, яким визначено підстави припинення пенсійних виплат (які є складовою порядку пенсійного забезпечення), є Закон України № 1058-IV. Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом України №1058-IV, можуть застосовуватися виключно за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.
Відповідно до частини першої статті 47 Закону України № 1058-IV пенсія виплачується щомісяця, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, або через установи банків у порядку, передбаченому Кабінетом Міністрів України.
Згідно із частиною першою статті 49 Закону України № 1058-IV виплата пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України (положення пункту 2 частини першої статті 49 втратили чинність як такі, що є неконституційними, на підставі Рішення Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009); 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.
Наведений перелік підстав для припинення виплати пенсії за рішенням територіальних органів ПФУ є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, прямо передбачених законом.
Конституційне поняття «Закон України», на відміну від поняття «законодавство України», не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах її повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, виплату пенсії ОСОБА_1 було призупинено з 01.06.2017р. з підстави не підтверження факту місцем реєстрації.
Рішенням Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Межівської районної державної адміністрації (витяг з протоколу від 28.04.2017 року № 44) ОСОБА_1 було відмовлено у призначені соціальних виплат, внаслідок не підтвердження факту проживання на території Межівського району, про що складено відповідний акт. На підставі вищезазначеного рішення Комісіїї з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Межівської районної державної адміністрації нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 було припинено.

ОСОБА_1 не оскаржував рішення Комісіїї з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам Межівської районної державної адміністрації.

Водночас Закон України № 1058-IV не передбачає такої підстави припинення або призупинення виплати пенсії, як відсутність за фактичним місцем проживання пенсіонера.

Конституційний Суд України у Рішенні від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 зазначив, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

У рішенні у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) дійшов висновку про те, що право на отримання пенсії, яке стало залежним від місця проживання заявника, свідчить про різницю в поводженні, яка порушувала статтю 14 Конвенції, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції. При цьому Суд зауважив, що у цій справі право на отримання пенсії як таке стало залежним від місця поживання заявника, що призвело до ситуації, в якій заявник, пропрацювавши багато років у своїй країні та сплативши внески до системи пенсійного забезпечення, був зовсім позбавлений права на пенсію лише на тій підставі, що він більше не проживає на території України (пункти 51-54).

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

Отже, у вказаних рішеннях Конституційного Суду України та ЄСПЛ застосовано підхід, згідно з яким право на пенсію та її одержання не може пов`язуватися з місцем проживання людини. Такий підхід можна поширити не тільки на громадян, що виїхали на постійне місце проживання до інших держав, а й на внутрішньо переміщених осіб, які мають постійне місце проживання на непідконтрольній Уряду України території. У контексті справи, що розглядається, правовий зв`язок між державою і людиною, який передбачає взаємні права та обов`язки, підтверджується фактом набуття громадянства. Свобода пересування та вільний вибір місця проживання гарантується статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України.

Аналогічну правову позицію викладено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04.09.2018 року у зразковій справі №805/402/18.

Припиняючи нарахування та виплату позивачу пенсії за відсутності передбачених законами України підстав, відповідач порушив право позивача на отримання пенсії. При цьому право на отримання пенсії є об`єктом захисту за статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Втручання відповідача у право позивача на мирне володіння своїм майном у вигляді пенсії суд вважає таким, що не ґрунтується на Законі.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні у справі "Щокін проти України", питання, чи було дотримано справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав окремої особи, виникає лише тоді, коли встановлено, що оскаржуване втручання відповідало вимозі законності і не було свавільним (цитата у п. 33 цього рішення).

Отже, встановлення судом відсутності законності втручання, тобто вчинення дій не у спосіб, визначений законом, є достатньою підставою для висновку про те, що право позивача на мирне володіння своїм майном було порушено.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

При цьому, суд вважає за необхідне задовольнити і вимогу щодо негайного виконання рішення суду в частині присудження виплати позивачу пенсії у межах суми стягнення за один місяць, керуючись приписами ст. 371 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно до яких негайно виконуються рішення суду про, зокрема присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Частина 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

В той же час, і ч. 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України покладено обов`язок на позивача довести ті обставини, на яких ґрунтуються його вимоги та заперечення.

За вказаних обставин позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Стосовно розподілу судових витрат, то суд зазначає наступне.

Ухвалою суду позивачу відстрочено сплату судового збору до моменту ухвалення судового рішення у справі. На момент ухвалення рішення у справі позивачем судовий збір не сплачено, а тому останній у розмірі 768.40грн. підлягає стягненню з позивача.

Керуючись ст. ст. 2-10, 11, 12, 47, 72-77, 94, 122, 132, 139, 193, 241-246, 250, 251, 257-263 , Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , код РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (, місцезнаходження: вул. Набережна Перемоги,26, м. Дніпро, 49094) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.

Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області стосовно причин припинення виплати ОСОБА_1 пенсії з 01.06.2017 року.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з поверненням заборгованості, яка склалася за період з 01.06.2017 року

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , код РНОКПП НОМЕР_3 ) до спеціального фонду Державного бюджету України (отримувач коштів - УК у Чечел.р. м. Дніпра/Чечел.р/22030101, код отримувача коштів - 37989253, банк отрумувача - Казначейство України, код банку отримувача - 899998, рахунок отримувача - 4014, код класифікації доходів бюджету - 22030101, призначення платежу - *;101 _____(код платника за ЄДРПОУ для юридичних осіб) або реєстраційний номер облікової картки платника податків - фізичної особи; судовий збір за позовом _________ (назва позивача), Дніпропетровський окружний адміністративний суд) судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині присудження виплатити позивачу пенсії в межах суми стягнення за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Повний текст рішення суду складений 22 липня 2019 року.

Суддя (підпис) Рішення не набрало законної сили станом на 22.07.2019 року Помічник судді Згідно з оригіналом Помічник судді С.В. Златін Лісна А.М. Лісна А.М.