Справа № 464/1703/17
Суддя: Тімченко О. В.
Дата ухвалення: 2019-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 464/1703/17
пр.№ 2-а/464/162/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.07.2019 року м.Львів

Сихівський районний суд м.Львова

суддя Тімченко О.В.

секретар судового засідання Бондар Н.С.

справа № 464/1703/17

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Управління патрульної поліції у м.Львові Департаменту патрульної поліції (Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції)

відповідач інспектор Управління патрульної поліції у м.Львові Департаменту патрульної поліції ОСОБА_2 Зоряна Олександрівна

вимоги: визнання дій протиправними та скасування постанови

представники учасників справи:

представник позивача адвокат Жидачівська Т.М.

Обставини справи

Позивач звернувся до Сихівського районного суду з адміністративним позовом, в якому просить скасувати постанову інспектора УПП Парфанюк З.О. від 28 лютого 2017 року серії АР № 550924 у справі про адміністративне правопорушення про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУАП та закрити провадження у вказаній справі, покликаючись на порушення вимог КУАП при винесенні постанови.

Ухвалою судді від 13 березня 2017 року відкрито провадження у справі.

Постановою Сихівського районного суду м.Львова від 04 квітня 2017 року позов задоволено частково.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 08 червня 2017 року постанову суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 15 травня 2019 року судові рішення першої та апеляційної інстанції скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою суду від 25 червня 2019 року постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. При цьому враховано, що 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року № 2147-VIII, яким Кодекс адміністративного судочинства України викладено в новій редакції. Відповідно до п.п.10 п.1 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи (ч.3 ст.3 КАС України).

Від представника позивача 15 липня 2019 року надійшли письмові пояснення, в яких покликається, що поняття «перешкоди дорожньому руху» не включає в себе поняття «перешкода для руху пішоходів», а тому у випадку порушення водієм п.15.10 в ПДР України останній вчиняє правопорушення за ч.1 ст.122 КУАП, а не за ч.3 згаданої статті, як вказано в оскаржуваній постанові. Для кваліфікації адмінправопорушення за ч.3 ст.122 КУАП необхідно довести таке порушення правил стоянки, яке створює перешкоди саме дорожньому руху, а не руху пішоходів. Тобто оскаржуваною постановою до вчиненого правопорушення застосовано закон, який не підлягає застосуванню. Просить позов задоволити.

Від відповідача УПП у м.Львові ДПП 04 липня 2017 року (в подальшому перейменовано в УПП у Львівській області ДПП) надійшло письмове заперечення, в якому просить відмовити повністю у задоволенні позову, оскільки оскаржувана постанова, винесена відповідно до ст.ст.222, 283, 284 КУАП, є законною, обґрунтованою та справедливою.

У порядку ст.268 КАС України учасники справи повідомлялися про розгляд справи, у судове засідання не з`явилися. Представник позивача та представник відповідача УПП у Львівській облсті ДПП скористалися правом, наданим ч.3 ст.194 КАС України, та просять справу розглядати у їх відсутності. Вказане не перешкоджає розгляду справи.

Отже на підставі п.10 ч.1 ст.4 та ч.9 ст.205 КАС України справа розглядається в порядку письмового провадження без фіксування судового процесу технічними засобами згідно з вимогами ч.4 ст.229 КАС України.

Мотиви та висновки суду

У ч.1 ст.9 КАС України визначено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

28 лютого 2017 року інспектором Управління патрульної поліції у м.Львові Департаментом патрульної поліції лейтенантом поліції Парфанюк З.О. винесено постанову серії АР № 550924, якою до позивача ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 510 грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУАП. З даної постанови вбачається, що позивач 28 лютого 2017 року о 17.35 год., керуючи автомобілем марки «Інфініті» номерний знак НОМЕР_1 , на вул.В.Великого, 18 у м.Львові здійснив стоянку на тротуарі, де для руху пішоходів залишилось менше 2 метрів, чим створив суттєву перешкоду для руху пішоходів, чим порушив п.15.10(в) Правил дорожнього руху України (п.15.10 в ПДР України - стоянка забороняється на тротуарах, за винятком легкових автомобілів та мотоциклів, які можуть бути поставлені на краю тротуарів, де для руху пішоходів залишається щонайменше 2 м).

В остаточних поясненнях представник позивача фактично просить оскаржувану постанову скасувати з підстав невірної кваліфікації дій за ч.3 ст.122 КУАП замість ч.1 ст.122 КУАП за відсутності ознаки перешкоди дорожньому руху.

Як вбачається із постанови Верховного Суду від 15 травня 2019 року, якою попередні судові рішення скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, необхідно надати правову оцінку (окремо та у сукупності з іншими доказами) відеозапису нагрудної камери патрульного. За позицією Верховного Суду пішохід теж є учасником дорожнього руху і наявність умов для його пересування є важливою умовою належної організації дорожнього руху.

Висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої або апеляційної інстанції при новому розгляді справи. Постанова суду касаційної інстанції не може містити вказівок для суду першої або апеляційної інстанції про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про переваги одних доказів над іншими, про те, яка норма матеріального права повинна бути застосована і яке рішення має бути прийнято за результатами нового розгляду справи (ч.5, ч.6 ст.353 КАС України).

Згідно із ч.3 ст.122 КУАП перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину, ненадання переваги у русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

У ст.2 Закону України «Про дорожній рух» законодавство про дорожній рух складається з цього Закону та актів законодавства України, що видаються відповідно до нього.

За приписами ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, велосипедисти, погоничі тварин. Учасники дорожнього руху мають право на безпечні умови дорожнього руху. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

У Правилах дорожнього України, затверджених відповідно до Закону України «Про дорожній рух», визначено учасника дорожнього руху як особу, яка бере безпосередню участь у процесі руху на дорозі як пішохід, водій, пасажир, погонич тварин, велосипедист, а також особа, яка рухається в кріслі колісному (п.1.10 ПДР України).

Тротуар - елемент дороги, призначений для руху пішоходів, який прилягає до проїзної частини або відокремлений від неї газоном (п.1.10 ПДР України).

Відповідачем надано суду відеозапис нагрудної камери патрульного з місця правопорушення, де зафіксовано автомобіль позивача, що повним корпусом стоїть на тротуарі, де для руху пішоходів залишилось менше двох метрів. Зокрема пройти пішоходу по тротуару, який є елементом дороги в розумінні ПДР України, повз автомобіль позивача є неможливим. Вказане створює перешкоду для руху пішоходів, які є безпосередніми учасниками дорожнього руху.

Отже в діях позивача наявних склад правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУАП, його правомірно та обґрунтовано притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 510 грн., що доведено відповідачем. Оскаржувана постанова серії АР № 550924 від 28 лютого 2019 року винесена правомочною особою /ст.222 КУАП/ в межах санкції статті, відповідає вимогам ст.ст.283, 284 КУАП, а у відповідності до вимог ч.2, ч.4 ст.258 КУАП протокол про адміністративне правопорушення у даному випадку

Доводи представника позивача ґрунтуються на власному тлумаченні норм ПДР України, при якому не враховуються положення Закону України «Про дорожній рух», спростовуються наведеним вище, а відтак не приймаються судом до уваги та розцінюються як можливість уникнення позивача від адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

За умовами ч.3 ст.286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.

Оскільки підстав для скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення від 28 лютого 2017 року не встановлено, а тому у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.241-246, 271, 272, 286 КАС України, суддя,

у х в а л и в :

відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у м.Львові Департаменту патрульної поліції (Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції), інспектора Управління патрульної поліції у м.Львові Департаменту патрульної поліції Парфанюк Зоряна Олександрівна про визнання дій протиправними та скасування постанови.

Рішення може бути оскаржено згідно з ч.4 ст.286 КАС України протягом 10 днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду з урахуванням Перехідних положень КАС України.

Рішення набирає законної сили в порядку ст.272 КАС України.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Управління патрульної поліції у м.Львові Департаменту патрульної поліції (Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції), , місцезнаходження: м.Львів, вул.Перфецького, 19.

Відповідач: інспектор Управління патрульної поліції у м.Львові Департаменту патрульної поліції Парфанюк Зоряна Олександрівна, місцезнаходження: м.Львів, вул.Перфецького, 19.

Повне судове рішення складено та підписано 19 липня 2019 року, що є датою його ухвалення в порядку письмового провадження ч.5 ст.250 КАС України.

Суддя О.В.Тімченко