Справа № 725/3217/19
Суддя: Залімський І. Г.
Дата ухвалення: 2019-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 725/3217/19

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Войтун О.Б.

Суддя-доповідач - Залімський І. Г.

18 липня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Залімського І. Г.

суддів: Сушка О.О. Смілянця Е. С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 на рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 20 червня 2019 року (ухвалене у м. Чернівці Житомирі 20 червня 2019 року о 10:13, повний текст якого виготовлено 21 травня 2019 року) у справі за адміністративним позовом Чернівецького прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 про примусове видворення за межі України та затримання з метою забезпечення примусового видорення,

В С Т А Н О В И В :

Представник Чернівецького прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України звернувся до Першотравневого районного суду м. Чернівці з позовом до громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 про примусове видворення за межі території України та затримання з метою забезпечення примусового видворення.

Рішенням Першотравневого районного суду міста Чернівці від 20 червня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 20 червня 2019 року скасувати, прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відповідач погоджується із вказаним судовим рішенням, однак не згоден із мотивами його ухвалення. Зазначає, що у задоволенні позовних вимог необхідно було відмовити з підстав порушення позивачем процедури примусового повернення і видворення ОСОБА_1 , позивачем не доведено наявності обставин за яких можливе затримання іноземця. ОСОБА_1 має паспорт Народної Республіки Бангладеш НОМЕР_1 та кошти для повернення в країну походження. Ідентифікація ОСОБА_1 також підтверджується довідкою про звільнення іноземця від 31.05.2019 №65 та повідомленням про ідентифікацію іноземця від 31.05.2019 №04-02/402.

Позивач не подав відзиву на апеляційну скаргу відповідача.

Сторони у справі повноважних представників у судове засідання не направили, хоча повідомлялись про дату, час та місце апеляційного розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

Згідно ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо письмових доказів для правильного вирішення апеляційної скарги, колегія суддів визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу в порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, 08.01.2019 о 12:00 ОСОБА_1 переданий в ході проведення прикордонно-представницької зустрічі із представниками прикордонної поліції Румунії, в рамках прискореної процедури реадмісії.

Відповідач був затриманий представниками прикордонної поліції Румунії 04.01.2019 за незаконний перетин державного кордону із України до Румунії, поза встановленими пунктами пропуску, через державний кордон на напрямку 874 прикордонного знаку на відстані 300 метрів від лінії державного кордону, що на ділянці відповідальності відділенні інспекторів прикордонної служби «Куликівка» відділу прикордонної служби «Порубне».

08.01.2019 відповідача затримано на термін до трьох діб на підставі ст.263 КУпАП.

10.01.2019 Першотравневим районним судом м. Чернівці прийнято рішення про затримання відповідача з метою ідентифікації на термін шість місяців.

Відповідач ідентифікований згідно паспорту для виїзду за кордон № НОМЕР_1 , виданого 16.05.2019.

09.01.2019 начальником Чернівецького прикордонного загону прийнято рішення про примусове повернення за межі території України з наданням строку на його виконання до 22.01.2019. Однак у зв`язку із відсутністю у відповідача документів та коштів дане рішення він не виконав.

З урахуванням позивач звернувся до суду та просив прийняти рішення про примусове видворення за межі території України громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 та затримати його з метою забезпечення примусового видворення терміном на шість місяців.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи відсутність будь-яких документів, які б надавали право відповідачу на виїзд з території України в разі його видворення як і в відсутність документів, які б підтверджували особу відповідача, підстав для примусового видворення відповідача немає.

Колегія суддів погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції та враховує викладене нижче.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів апеляційної скарги встановлено, що відповідач фактично погодився із висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог.

Однак, відповідач вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно було відмовити з підстав порушення позивачем процедури примусового повернення і видворення ОСОБА_1 . Згідно доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 має паспорт Народної Республіки Бангладеш НОМЕР_1 та кошти для повернення в країну походження, ідентифікація ОСОБА_1 також підтверджується довідкою про звільнення іноземця від 31.05.2019 №65 та повідомленням про ідентифікацію іноземця від 31.05.2019 №04-02/402, при цьому позивачем не доведено наявності обставин за яких можливе затримання відповідача.

З урахуванням викладеного та керуючись положеннями ч.1 ст.308 КАС України, колегія суддів здійснювала перегляд оскаржуваного судового рішення в межах апеляційної скарги відповідача.

Відповідно до п.14 ч.1 ст.1 Закону «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», нелегальний мігрант - іноземець або особа без громадянства, які перетнули державний кордон поза пунктами пропуску або в пунктах пропуску, але з уникненням прикордонного контролю і невідкладно не звернулися із заявою про надання статусу біженця чи отримання притулку в Україні, а також іноземець або особа без громадянства, які законно прибули в Україну, але після закінчення визначеного їм терміну перебування втратили підстави для подальшого перебування та ухиляються від виїзду з України.

Пунктом 1 частини 1 статті 15 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" визначено, що в`їзд в Україну та виїзд з України іноземців та осіб без громадянства здійснюється за паспортним документом за наявності відповідної візи, якщо інший порядок в`їзду та виїзду не встановлено законодавством чи міжнародним договором України.

Відповідно до ч.1 ст. 16 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" реєстрація іноземців та осіб без громадянства, які в`їжджають в Україну, здійснюється в пунктах пропуску через державний кордон України органами охорони державного кордону.

Статтею 30 частиною 1 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" передбачено підстави та випадки за наявності яких можна примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства.

У відповідності до ч.5 ст.26 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Стаття 15 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" передбачає наявність документів для в`їзду в Україну та виїзду з України іноземців та осіб без громадянства таких як паспортний документ, посвідка на тимчасове проживання, посвідчення особи без громадянства для виїзду за кордон, проїзний документ для виїзду за кордон, при цьому, судом не здобуто жодних доказів наявності як у представника позивача так і відповідача та його представника документів передбачених вищевказаною статтею.

Таким чином, видворенню підлягають особи яких ідентифіковано, а отже і затримання з метою забезпечення примусового видворення здійснюється відносно ідентифікованої особи.

Позивач у позовній заяві, а відповідач в апеляційній скарзі зазначають, що ОСОБА_1 ідентифікований згідно паспорта для виїзду за кордон № НОМЕР_1 , виданого 16.05.2019 на ім`я « ОСОБА_3 ». В матеріалах справи наявна копія вказаного паспорта.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що наявна в матеріалах справи копія паспорта для виїзду за кордон № НОМЕР_1 , виданий 16.05.2019 на ім`я « ОСОБА_3 » не є доказом ідентифікації особи відповідача.

Так, згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно із статтею 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 76 КАС України).

Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Колегія суддів зазначає, що сторонами не надано для огляду судом оригіналу паспорта для виїзду за кордон № НОМЕР_1 , виданого 16.05.2019 на ім`я « ОСОБА_3 ».

Також, згідно матеріалів справи встановлено, що відповідач з 08.01.2019 не перебував на території Народної Республіки Бангладеш. Водночас, вказаний паспорт № НОМЕР_1 виданий 16.05.2019 та у ньому міститься підпис особи якій він належить.

Тобто, паспорт № НОМЕР_1 виданий відповідачу під час перебування на території України. При цьому, сторонами не доведено наявності у Народній Республіці Бангладеш можливості видачі паспорта без присутності особи, а відповідач в судовому засіданні в суді першої інстанції вказав, що його паспорт знаходиться у Республіці Бангладеш.

Посилання представника відповідача на довідку про звільнення іноземця від 31.05.2019 №65 та повідомлення про ідентифікацію іноземця від 31.05.2019 №04-02/402 суд не враховує, адже вказані документи складено на підставі інформації про паспорт відповідача № НОМЕР_1 , при цьому не зазначено про складання таких документів після ознайомлення із оригіналом вказаного паспорта.

Отже, достовірних, належних та допустимих доказів ідентифікації особи відповідача суду не надано як позивачем так і відповідачем та його представником, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що особу відповідача не ідентифіковано.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 та статті 316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу громадянина Народної Республіки Бангладеш ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Першотравневого районного суду міста Чернівці від 20 червня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Залімський І. Г.

Судді Сушко О.О. Смілянець Е. С.