Справа № 802/785/18-а
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2019-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

17 липня 2019 року

м. Київ

справа №802/785/18-а

адміністративне провадження №К/9901/54515/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючий - Стародуб О.П.,

судді - Желєзний І.В., Коваленко Н.В.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10.04.2018р. (суддя - Вільчиснький О.В.) та постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12.06.2018р. (судді - Курко О.П., Драчук Т.О., Соврига Д.І.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора комунального підприємства «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» Яковишеної Оксани Борисівни, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування рішення,

в с т а н о в и в :

У березні 2018р. ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив:

-визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 37921119 від 03.11.2017р. 09:43:50 про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме на нежитлове приміщення, загальною площею 510,3 кв.м., реєстраційний номер майна: 101, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , винесеного державним реєстратором Комунального підприємства «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» Яковишеною Оксаною Борисівною, номер запису про право власності: 23165079;

-скасувати запис про право власності: 23165079 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме на нежитлове приміщення, загальною площею 510,3 кв.м., реєстраційний номер майна: 101, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , який був внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Комунального підприємства «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» Яковишеною Оксаною Борисівною 01.11.2017р. 17:52:25.

В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідач безпідставно зареєструвала за громадянином ОСОБА_2 право власності на нежитлове вбудовано-прибудоване приміщення промтоварного магазину, загальною площею 510,3 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки оскаржувану реєстраційну дію вчинено з порушенням порядку реєстрації, встановленого Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», зокрема державну реєстрацію було здійснено раніше, ніж прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу); державна реєстрація проведена на підставі рішення третейського суду від 27.06.2008р. без виконавчого документу виданого компетентним судом; в матеріалах реєстраційної справи відсутній документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта.

Також посилається на те, що рішення про державну реєстрацію прийняте на підставі довідки комунального підприємства «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» від 01.11.2017р. за №7106, яка не відповідає дійсним обставинам справи, та технічного паспорта, який не відповідає вимогам чинного законодавства.

Крім того, позивач посилається на те, що оскаржуваною реєстраційною дією йому та іншим мешканцям будинку нанесена шкода, а також обмежено їх права на задоволення житлових, соціальних та побутових потреб власників (співвласників), зокрема щодо користування земельною ділянкою шляхом вільного проходу до будинку, вільний доступ до підвального приміщення, покладення додаткових витрат щодо обслуговування та ремонту внутрішніх інженерних мереж та електрощитової будинку та інше.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 10.04.2018р., яке залишене без змін постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12.06.2018р., у задоволенні позову відмовлено.

З такими рішеннями судів попередніх інстанцій не погодився позивач, подав касаційну скаргу, в якій посилається на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанції та прийняти нову постанову про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування касаційної скарги посилається на те, що відповідачем здійснено спірну реєстраційну дію з порушенням вимог Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», що призвело до порушення його прав.

Також посилається на те, що в ході розгляду справи судами не надано належної правової оцінки наданим на підтвердження обгрунтованості позовних вимог доказам.

Заслухавши доповідача по справі та перевіривши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Так, в ході розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що позивач зареєстрований та проживає в квартирі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

11.12.2017р. з довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачеві стало відомо, що 01.11.2017р. державний реєстратор Яковишена Оксана Борисівна здійснила державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, а саме, зареєструвала за гр. ОСОБА_2 право власності на нежитлове вбудовано-прибудоване приміщення промтоварного магазину, загальною площею 510,3 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101), номер запису про право власності: 23165079.

Вважаючи зазначене рішення державного реєстратора протиправним, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Розглядаючи справу та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, виходив з того, що для державної реєстрації прав третьою особою були подані документи, що відповідали вимогам Закону, а тому підстав для відмови у державній реєстрації під час прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (індексний номер:37921119 від 03.11.2017) у відповідача не було

Суди дійшли висновку, що спірне рішення державного реєстратора прийняте відповідно до норм чинного законодавства та в межах компетенції, а тому відсутні підстави для визнання його протиправним та його скасування.

Щодо позовної вимоги про скасування запису про право власності, то суди виходили з того, що така є похідною від вимоги позивача про визнання протиправним рішення про державну реєстрацію, а тому відмова в задоволенні даної вимоги, вказує на відсутність підстав для задоволення похідної від неї вимоги.

Вирішуючи спір по суті, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що справа, яка розглядається, є справою адміністративної юрисдикції.

Проте такий висновок не можна визнати обґрунтованим виходячи з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до п. 1 частини 1 статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Ужитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Велика Палата Верховного Суду приймаючи у подібних правовідносинах постанову від 16.01.2019р. у справі №826/7749/16 прийшла до висновку, що спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права власності має розглядатися як спір, що пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача іншою особою, за якою зареєстровано аналогічне право. При цьому належним відповідачем у такій справі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у Реєстрі речових прав на нерухоме майно. Участь у спорі державного реєстратора як співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушенні своїх прав) не змінює цивільно-правового характеру правовідносин.

Оскільки позивач не був заявником стосовно оскаржуваних реєстраційних дій, які були вчинені за заявою іншої особи, такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, здійснено державним реєстратором державну реєстрацію прав на нерухоме майно з дотриманням чи порушенням вимог законодавства.

При цьому Велика Палата Верховного Суду прийшла до висновку, що в зазначеній категорії справ вирішуються спори про цивільне право між особами, які вимагають скасування державної реєстрації, й особами, за якими зареєстровано право чи обтяження, а тому мають розглядатися судами господарської або цивільної юрисдикції залежно від суб`єктного складу сторін спору.

Як вбачається з матеріалів справи позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора щодо реєстрації прав та їх обтяжень за третьою особою - ОСОБА_2 .

Позовні вимоги фактично зводяться до того, що в результаті прийняття оскаржуваного рішення була нанесена шкода позивачу та іншим мешканцям будинку та обмежено права на задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників), а саме право на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок, на вільний доступ до земельної ділянки «загального користування», яка визначена проектом та генпланом, до частини підвального приміщення, яке є приміщенням подвійного призначення та побудовано на кошти мешканців та інше.

Такі обставини справи вказують на те, що спір у даній справі не є публічно-правовим. Оскарження рішення про державну реєстрацію права власності та припинення такого права безпосередньо пов`язане із захистом позивачем свого цивільного права у спорі щодо права користування земельною ділянкою та приміщеннями загального користування, що виключає розгляд даної справи в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України, суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 354 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що залежно від суб`єктного складу учасників справи судовий захист порушених прав позивача слід здійснювати за правилами цивільного (господарського) судочинства, що в свою чергу виключає можливість розгляду даної справи за правилами адміністративного судочинства, в зв`язку з чим за правилами статті 354 КАС України провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись статтями 238, 343, 349, 354, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,-

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 10.04.2018р. та постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 12.06.2018р. у даній справі скасувати і провадження у справі закрити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

О.П. Стародуб

І.В. Желєзний

Н.В. Коваленко