Справа № 826/20324/15
Суддя: Кравчук В.М.
Дата ухвалення: 2019-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

17 липня 2019 року

Київ

справа №826/20324/15

адміністративне провадження №К/9901/7386/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді Кравчука В.М., суддів Желєзного І.В., Стародуба О.П.,

розглянув в попередньому судовому засіданні справу №813/2176/17

за касаційною скаргою Асоціації "Підприємств з сертифікації та оцінки відповідності"

на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 лютого 2016 року (колегія у складі суддів Данилишина В.М., Качура І.А., Келеберди В.І.)

та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2016 року (колегія у складі суддів Губської О.А., Парінова А.Б., Беспалова О.О.)

у справі № 826/20324/15

за позовом Асоціації "Підприємств з сертифікації та оцінки відповідності"

до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, заступника Міністра економічного розвитку і торгівлі України Нефьодова Максима Євгеновича

про визнання протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

І. РУХ СПРАВИ

1. 01.09.2015 до Окружного адміністративного суду міста Києва надійшов позов Асоціації "Підприємств з сертифікації та оцінки відповідності" до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, в якому позивач з урахуванням заяв про уточнення позовних вимог, просив:

- визнати протиправними дії Міністерства економічного розвитку і торгівлі України щодо припинення реєстрації сертифікатів відповідності та свідоцтв про визнання відповідності у Реєстрі державної системи сертифікації, із 20.09.2015 на харчову продукцію;

- зобов`язати Міністерство економічного розвитку і торгівлі України утриматися від вчинення дій щодо припинення реєстрації сертифікатів відповідності та свідоцтв про визнання відповідності у Реєстрі державної системи сертифікації, із 20.09. 2015 на харчову продукцію;

- визнати протиправними дії Міністра економічного розвитку і торгівлі України Нефьодова Максима Євгеновича, що виразилися у прийнятті рішення щодо припинення реєстрації сертифікатів відповідності та свідоцтв про визнання відповідності у Реєстрі державної системи сертифікації, із 20.09.2015 на харчову продукцію, з перевищенням службових повноважень, та яке викладено у листі Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 17.08.2015 №3433-06/27226-07.

2. Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.02.2016, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 12.05.2016, в задоволенні позову відмовлено.

3. 01.06.2016 до Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга Позивача на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26.02.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12.05.2016. У касаційній скарзі Позивач із посиланням на порушення судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права просив скасувати оскаржувані рішення та ухвалити нове - про задоволення позову.

4. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 03.06.2016 відкрито провадження у справі.

5. У зв`язку із ліквідацією Вищого адміністративного суду України 23.01.2018 справу було передано до Верховного Суду. Відзив від відповідача надійшов 26.07.2016.

6. Сторони заявляли клопотання про розгляд справи за їхньої участі. Однак відповідно до ч.1 ст. 343 КАС України попередній розгляд справи проводиться без повідомлення учасників справи.

II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ

7. Судами попередніх інстанцій встановлено, що листом відповідача-1 від 17.08.2015 №3433-06/27226-07, адресованим органам із сертифікації (за списком), зокрема повідомлено, що Законом України від 22.07. 2014 №1602-VII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо харчових продуктів" (далі - Закон №1602-VII) внесено зміни до Декрету Кабінету Міністрів України від 10.05.1993 №46-93 "Про стандартизацію і сертифікацію" (далі - Декрет), відповідно до яких, із 20.09.2015 положення Декрету не поширюються на продукцію, що є харчовим продуктом.

Враховуючи викладене, у Реєстрі державної системи сертифікації буде припинено реєстрацію сертифікатів відповідності та свідоцтв про визнання відповідності на харчову продукції із 20.09.2015. При цьому, сертифікати відповідності та свідоцтва про визнання відповідності на харчову продукцію, які видані у державній системі сертифікації до вищезазначеної дати, залишаються чинними до завершення терміну їх дії.

8. У зв`язку з тим, що припинення реєстрації сертифікатів відповідності та свідоцтв про визнання відповідності у Реєстрі державної системи сертифікації із 20.09.2015 на харчову продукцію, за переконанням позивача, є протиправною, він звернувся до суду із позовом.

ІІІ. АРГУМЕНТИ СТОРІН

9. В обґрунтування позовних вимог Позивач покликався на те, що оскаржувані дії відповідача обмежують і порушують права та інтереси позивача, підприємств і організацій у сфері сертифікації та органів оцінки відповідності.

10. Дії відповідача щодо припинення реєстрації сертифікатів відповідності та свідоцтв про визнання відповідності у Реєстрі державної системи сертифікації зазначених вище категорій є протиправними та такими, що не відповідають нормам діючого законодавства, а також несуть загрожу життю і здоров`ю населення, відсутності можливості своєчасного виявлення на ринку продукції, яка представляє небезпеку для життя, здоров`я, спадковості людини, а також потраплянню на ринок фальсифікованої продукції.

ІV. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

11. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність у діях відповідачів ознак протиправності. Відповідач діяв на підставі та в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством, а також на виконання норм законодавства. Крім того, діями, стосовно яких заявлено позов, не порушено права та інтереси позивача. Зокрема, позивач не є виробником, споживачем продукції, яка підлягає сертифікації та/або оцінки відповідності, не займається підприємницькою діяльністю та не є органом із сертифікації. У зв`язку з викладеним, припинення реєстрації сертифікатів відповідності та свідоцтв про визнання відповідності у Реєстрі державної системи сертифікації на харчову продукцію не стосується прав та інтересів позивача.

12. Згідно з п. 1.1 розділу 1 статуту позивача, він є неприбутковим, добровільним, недержавним, договірним об`єднанням підприємств і організацій, яка не проводить господарської діяльності та створена в інтересах суспільства з метою сприяння розвитку у сфері сертифікації та оцінки відповідності, гармонізації взаємовідносин між державними органами та суб`єктами господарської діяльності, забезпечення захисту їхніх прав і представництво спільних інтересів у державних органах, органах місцевого самоврядування та у міжнародних організаціях. У даній справі позивач не виступає представником своїх учасників, принаймні позивачем не надано суду доказів, які б підтвердили зворотнє.

13. Суд апеляційної інстанції зазначив, що дії відповідача щодо доведення даної інформації органам із сертифікації не свідчать про конкретні факти порушення прав позивача або його членів. Таке повідомлення має інформаційний характер, його адресовано органам із сертифікації (за списком), і саме по собі воно не породжує для позивача правових наслідків, позаяк не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні ст. 17 КАС України і не позбавляє права на звернення до відповідного органу для здійснення такої реєстрації.

14. Належним способом захисту прав позивача, за таких обставин, є оскарження рішення, дій або бездіяльності владного суб`єкта у конкретному (конкретних) випадках нездійснення (відмови у здійсненні) реєстрації сертифікатів відповідності та свідоцтв про визнання відповідності на харчову продукції, якщо позивач вважає, що цим порушуються його права або права його членів.

V. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ

15. Позивач у своїй касаційній скарзі не погоджується з рішеннями судів першої та апеляційної інстанції та вважає, що висновки судів не відповідають обставинам справи, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суди вважає встановленими, невідповідність висновків судів обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

16. Порушення норм матеріального права позивач вбачає в наступному:

А) Позивач має право на звернення до суду із даним позовом щодо захисту прав та інтересів членів Асоціації;

Б) Відповідач порушив ст. 42 Конституції України, якою передбачено право на підприємницьку діяльність;

В) суди припустилися помилкових висновків про те, що лист Мінекономрозвитку від 17.08.2015 №3433-06/27226-07 не породжує правових наслідків і не позбавляє права на здійснення реєстрації сертифікатів у реєстрі.

17. Відповідач у своєму відзиві покликається на правомірність рішень судів попередніх інстанцій, оскільки оскаржувані дії Відповідача не є протиправними, а діями Відповідача не було порушено прав та інтересів Позивача.

VI. ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ

18. Оцінюючи наведені сторонами аргументи, Суд виходить з такого, що всі аргументи скаржника, заявлені в касаційній скарзі, ретельно проаналізовані судами першої та апеляційної інстанції, та їм була надана належна правова оцінка.

19. Державну систему сертифікації визначено ст. 14 Декрету Кабінету Міністрів України «Про стандартизацію і сертифікацію» від 10.05.1993 №46-93. Міністерством економічного розвитку і торгівлі України відповідно до ст. 14 названого Декрету, Положення про Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 №459, п. 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28.12.1992 №731 "Про затвердження Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади" та з метою дерегуляції господарської діяльності, прийнято наказ від 06.05.2015 №451 "Про внесення змін до Переліку продукції, що підлягає обов`язковій сертифікації в Україні, та визнання такими, що втратили чинність, деяких наказів Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації", який зареєстровано у Міністерстві юстиції України 15.05.2015 за №546/26991.

20. Згідно з пп. 8 п. 1 Наказу №451, до Переліку продукції, що підлягає обов`язковій сертифікації в Україні, затвердженого наказом Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 01.02.2005 №28, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 04.05.2005 за №466/10746 (із змінами), внесено зміни: п.п. 12.1 - 12.5 розділу 12 "Харчова продукція та продовольча сировина" виключено.

21. Даний наказ на час виникнення спірних правовідносин та на час звернення до суду із цим позовом був чинним. Положення ч. 2 ст. 19 Конституції України зобов`язують органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

22. Крім того, на виконання вимог ст. 14 Декрету № 46-93 та Положення про Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, затвердженого Указом Президента України від 31.05.2011 №634, прийнято Наказ Міністерства економічного розвитку і торгівлі України «Про забезпечення ведення Реєстру державної системи сертифікації» від 17.10.2012 N1146. Відповідно до п. 1 цього Наказу на Департамент технічного регулювання покладено обов`язок із внесення відомостей до Реєстру державної системи сертифікації (державний реєстр сертифікатів відповідності) протягом трьох діб з моменту надходження документів.

23. Вирішуючи питання про порушення прав позивача, колегія виходить з того, що відповідно до ч.1 ст.2 КАС України (в редакції до 15.12.2017) завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

24. Частиною 6 ст. 6 КАС України (в редакції до 15.12.2017) передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

25. Згідно з ч. 2 ст. 17 КАС України (в редакції до 15.12.2017) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

26. У контексті наведених законодавчих приписів до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено чи оспорюється, позаяк підставою для звернення особи за до суду з позовом є її суб`єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні прав чи свобод. Однак обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є об`єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу на момент звернення до суду. Тобто, лише порушене право підлягає захисту, а не абстрактна імовірність його порушення.

27. Тобто право на судовий захист має лише та особа, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав, свобод чи інтересів. Для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право, свободу чи інтерес, і це право, свобода чи інтерес порушені відповідачем.

28. В силу положень ч. 1 ст. 71 КАС України (в редакції до 15.12.2017) кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

29. Звернення позивача до суду було обумовлено його незгодою із повідомленням відповідачем у листі від 17.08.2015 №3433-06/27226-07 про те, що у Реєстрі державної системи сертифікації буде припинено реєстрацію сертифікатів відповідності та свідоцтв про визнання відповідності на харчову продукції із 20.09.2015. На думку позивача, таке припинення реєстрації не відповідає вимогам Декрету № 46-93, ДСТУ 3410-96, ДСТУ 3413-96.

30. Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про те, що дії відповідача щодо доведення даної інформації органам із сертифікації не свідчать про конкретні факти порушення прав позивача або його членів. Таке повідомлення має інформаційний характер, його адресовано органам із сертифікації (за списком), і саме по собі воно не породжує для позивача правових наслідків, позаяк не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні ст. 17 КАС України (в редакції до 15.12.2017) і не позбавляє права на звернення до відповідного органу для здійснення такої реєстрації.

31. Належним способом захисту прав позивача, за таких обставин, є оскарження рішення, дій або бездіяльності владного суб`єкта у конкретному (конкретних) випадках нездійснення (відмови у здійсненні) реєстрації сертифікатів відповідності та свідоцтв про визнання відповідності на харчову продукції, якщо позивач вважає, що цим порушуються його права або права його членів.

32. Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази відмови Відповідача-1 від включення до Реєстру державної системи сертифікації сертифікатів відповідності, тобто Позивачем не доведено реальних випадків порушення його права.

33. Суд не погоджується із тим, що зазначені заходи порушують ст. 42 Конституції України, якою передбачено право на підприємницьку діяльність, адже зменшення регуляторного навантаження, зокрема шляхом скасування сертифікації харчової продукції, навпаки покликано сприяти підприємницькій діяльності у відповідній галузі. Те, що такі заходи будуть мати негативний вплив на суб`єктів, основним видом діяльності яких була сертифікація харчових продуктів, є очевидним, адже такі суб`єкти господарської діяльності мають протилежний, порівняно із виробниками харчової продукції, інтерес щодо питання сертифікації продукції. Однак, зазначене питання фактично зводиться до незгоди Позивача із прийнятим Верховною Радою України законом, яке перебуває поза межами компетенції Суду.

34. Оцінюючи доводи касаційної скарги, Суд виходить з того, що судами першої та апеляційної інстанцій було надано належну правову оцінку обставинам справи.

35. Враховуючи вищевикладене, Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги.

36. Як зазначено у ч. 4 ст. 328 КАС України, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

37. Відповідно до ст. 341 КАС України Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

38. Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

39. Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

40. Враховуючи наведене, Суд не встановив неправильного застосування положень матеріального та процесуального права судами першої та апеляційної інстанції.

41. З огляду на відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 343, 349, 350, 355, 356 КАС України, Суд -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Асоціації "Підприємств з сертифікації та оцінки відповідності" залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 лютого 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 12 травня 2016 року у справі №826/20324/15 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач В.М. Кравчук

Суддя І.В. Желєзний

Суддя О.П. Стародуб