Справа № 369/14250/18
Суддя: Пінкевич Н. С.
Дата ухвалення: 2019-06-14 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/369/21/19
РІШЕННЯ

Іменем України

14.06.2019 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Пінкевич Н.С

при секретарі Середенко Б.С.

за участі позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного Управління національної поліції в Одеській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И В:

09 листопада 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з адміністративним позовом Головного Управління національної поліції в Одеській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення.

Свої вимоги позивач обґрунтовує наступним. 02.11.2018 року капралом поліції ОГПН № 4 м. Одеси Стрижковим Дмитром Дмитровичем винесено постанову серії ДП18 № 093143 у справі про адміністративне правопорушення. Відповідно до постанови позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 255 грн. Постанова обґрунтована тим, що 02 листопада 2018 року близько 16 години 45 хвилин позивач, керуючи автомобілем Renault Trafic, д.н.з. НОМЕР_1 , на Одеській об`їзній дорозі у напрямку траси Одеса-Київ зі сторони м. Миколаєва, ніби умисно не виконав вимогу знаку 5,16, і продовжив рухатися прямо правою смугою, чим порушив ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Позивач вказує, що дорожній знак на який посилається інспектор взагалі відсутній перед перехрестям, де було зупинено позивача, на перехресті відсутня дорожня розмітка. Знак 5.16 встановлено з порушенням вимог (зг. ДСТУ 4100-2002, п. 10.7.17 відсутність «дублюючого» знаку). Вказує, що узбіччя даної ділянки дороги використовується як місце стоянки зерновозів, які перекривають огляд дорожніх знаків.

На підставі викладеного позивач просив скасувати постанову ДП 18 № 093143 про адміністративне правопорушення від 02.11.2018 року, а справу про адміністративне правопорушення щодо позивача закрити, за відсутністю у його діях складу такого правопорушення.

Позивач ОСОБА_1 під час судового засідання вимоги позовної заяви підтримав з підстав викладених уній.

Відповідач до судового засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку.

У відповідності до ч.1, 3 ст.205 КАС України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши заяву та письмові матеріали адміністративної справи, суд вважає, що позов підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ.

Згідно з вимогами ч.3 вказаної статті у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Судом встановлено, що поліцейським СРПП № 4 УВП 02.11.2018 року щодо позивача ОСОБА_1 була винесена оскаржувана постанова в справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 № 093143 за ч. 1 ст. 122 КУпАП .

Зі змісту постанови вбачається, що поліцейський сектору реагування патрульної поліції №4 УВП капрал поліції Стрижков Д.Д., розглянувши матеріали про адміністративне правопорушення, встановив, що ОСОБА_1 02.11 о 16 год 45 хв. рухаючись по об`їзній дорозі водій а/м Renault д.н.з. НОМЕР_2 , не виконав вимогу дорожнього знаку 4.2 продовживши рух прямо, чим скоїв правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП.

Так, згідно розділу 33 ПДР України визначено наказові знаки, з яких: знак 4.2 «Рух праворуч», який забороняє рух прямо та ліворуч.

Відповідно до ч.1 статті 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками - що тягне за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частинами 1,4 статті 73 КАС України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

Згідно з вимогами ч.ч. 2,3 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Докази суду надають учасники справи.

Як вбачається з позовної заяви, позивач вказує, що знак 4.2. взагалі був відсутній на час складання постанови, натомість з відеозапису вбачається наявність на узбіччі знаку 5.16 та відсутність дублюючого знаку 5.16. Крім того позивач вказує, що на даному відрізку дороги на узбіччі зазвичай здійснюють стоянку вантажівки, що закривають дорожні знаки. Вказані твердження підтверджуються доданим до позову відеозаписом, що був оглянутий під час судового засідання та фото-таблицею. З оглянутого під час судового засідання відеозапису також вбачається, що на дорожньому покритті відсутня розмітка, що поділяє транспортні потоки попутних напрямків а також розмітка, що показує дозволені на перехресті напрямки руху по смугах, що застосовується самостійно або в поєднанні із знаками 5.16, 5.18.

З копії постанови вбачається, що остання не містить конкретної дати вчинення правопорушення, а саме в п. 6 відсутній рік вчинення правопорушення. Крім того в постанові наявні виправлення.

У відповідності до п.п.8.2.1 ПДР України, дорожні знаки застосовуються відповідно до цих Правил і повинні відповідати вимогам національного стандарту.

Дорожні знаки повинні розміщуватися таким чином, щоб їх було добре видно учасникам дорожнього руху як у світлу, так і в темну пору доби. При цьому дорожні знаки не повинні бути закриті повністю або частково від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами.

Дорожні знаки повинні бути видимими на відстані не менш як 100 м за напрямком руху та розміщеними не вище 6 м над рівнем проїзної частини.

Дорожні знаки встановлюються обабіч дороги на тому її боці, що відповідає напрямку руху. Для поліпшення сприйняття дорожніх знаків вони можуть бути розміщені над проїзною частиною. Якщо дорога має більше ніж одну смугу для руху в одному напрямку, установлений обабіч дороги відповідного напрямку дорожній знак дублюється на розділювальній смузі, над проїзною частиною або на протилежному боці дороги (у разі, коли для руху в зустрічному напрямку є не більше ніж дві смуги).

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283 і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.

Отже, одним із принципів, яким повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень у публічно-правових відносинах щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення, є принцип обґрунтованості.

Принцип обґрунтованості прийнятого рішення, тобто прийняття рішення з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, вимагає від суб`єкта владних повноважень (в тому числі, при притягненні особи до адміністративної відповідальності) враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих рішень, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення суб`єкта владних повноважень, в тому числі рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, повинно бути вмотивованим.

Додані відповідачем роздруківки з інтернет-сайту не приймає до уваги, оскільки вказана роздуківка містить дату листопад 2011 року, в той час як оскаржувану постанову винесено у листопаді 2018 року.

Всупереч вимогам чинного законодавства, суб`єктом владних повноважень жодного належного та допустимого доказу в обґрунтування законності винесеної ним постанови та накладення на ОСОБА_1 штрафу, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 122 КУпАП, не було в наявності та відповідно, не долучено до матеріалів справи.

Так, єдиним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення є сама оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення, в якій зафіксовано порушення водієм правил дорожнього руху.

Однак, суд вважає, що зазначена постанова є саме предметом спору між сторонами та не може розглядати як доказ за відсутності інших доказів на підтвердження обставин вказаних в оскаржуваній постанові.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення субєкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.

За таких обставин факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП, на думку суду, є недоведеним.

З боку відповідача не надано до суду жодного належного та допустимого доказу того, що дійсно з боку позивача було вчинено порушення правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що дії інспектора при складанні постанови відносно позивача є протиправними, оскаржувана постанова підлягає скасуванню.

Щодо задоволених позовних вимог в частині закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, то суд виходить з наступного.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення від 01.11.2018 року серії ДП18 № 093143 прийнята відповідно до норм Кодексу України про адміністративні правопорушення .

Стаття 247 КУпАП визначає обставини, що виключають провадження в справі про адміністративне правопорушення, зокрема, згідно з п.1 ч.1 даної норми Закону провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення;

Згідно статті 1 КАС України Кодекс адміністративного судочинства України визначає юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, встановлює порядок здійснення судочинства в адміністративних судах.

Отже, закриття провадження у адміністративній справі може мати місце лише з підстав, визначених КАС України.

А тому вимоги про закриття провадження у справі не підлягають задоволенню, оскільки повноваженням щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності, закриття провадження у такій адміністративній справі, наділений виключно державний орган, а суд в адміністративному судочинстві лише перевіряє законність і обґрунтованість спірного рішення, а не приймає рішення замість нього, що повністю узгоджується з Рекомендацією № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 року.

Закриття провадження по справі, постанова по якій прийнята в рамках іншого Закону, чинним Кодексом адміністративного судочинства не передбачено.

Статтею 245 КАС України визначені повноваження суду при вирішення справи. Зазначена норма Закону не передбачає ухвалення судом рішення про закриття провадження по справі, яка розглядалась за іншим Законом.

Керуючись ст. 251, 258, 268, КУпАП, ст. 71, 242-244 КАС України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Головного Управління національної поліцї в Одеській області про скасування постанови про адміністративне правопорушення задоволити частково.

Визнати протиправною та скасувати постанову серії ДП 18 № 093143 від 02.11.2018 р. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі відносно ОСОБА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 19 червня 2019 року.

Суддя Н.С. Пінкевич