Справа № 520/3081/19
Суддя: Мельнікова Л.В.
Дата ухвалення: 2019-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Панов М.М.

10 липня 2019 р.Справа № 520/3081/19

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді - Мельнікової Л.В.,

суддів - Калиновського В.А. , Кононенко З.О. ,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2019 року, прийняту за результатами розгляду клопотання Харківського національного університету Повітряних сил імені І. Кожедуба про залишення позовної заяви без розгляду по справі за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Харківського національного університету Повітряних сил імені І. Кожедуба про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В с т а н о в и л а:

28.03.2019 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, яким просить:

- визнати протиправними дії відповідача Харківського національного університету Повітряних сил імені І. Кожедуба (подалі ХНУПС), яка полягає у розрахунку та виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, які він отримував під час проходження військової служби;

- зобов`язати ХНУПС здійснити перерахунок розміру одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, яку він отримував під проходження військової служби та здійснити виплату суми перерахунку.

Також, позивач просить встановити судовий контроль за виконання судового рішення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає про те, що він проходив дійсну військову службу в ХНУПС на посаді начальника кафедри озброєння зенітних ракетних військ. В період проходження військової служби в ХНУПС перебував на фінансовому забезпеченні у ХНУПС та отримував грошове забезпечення, у складі грошового забезпечення позивач отримував щомісячну додаткову грошову винагороду. Наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 06.12.2017 року № 889 його звільнено з військової служби у запас, та наказом начальника ХНУПС (по стройовій частині) від 22.12.2017 року № 288 виключено зі списків особового складу університету та з усіх видів забезпечення з 22.12.2017 року.

Вказує, що ХНУПС розрахував розмір одноразової грошової допомоги при звільненні та виплатив йому одноразову грошову допомогу при звільненні без урахування щомісячної додаткової грошової винагороди, яка виплачувалася відповідно до постанови КМУ від 22.09.2010 року № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій».

12.12.2018 року він звернувся до ХНУПС із заявою, якою просив здійснити новий розрахунок розміру одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди які він отримував під час проходження військової служби; виплатити своєчасно не виплачену частину одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 % місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, які він отримував під час проходження військової служби. Проте, ХНУПС у визначений законодавством час не здійснив новий розрахунок розміру одноразової грошової допомоги при звільненні, що є протиправним.

Крім того, позивач зазначає, що ним не пропущений строк звернення до адміністративного суду.

Враховуючи те, що відповідач мав достатньо часу для здійснення належного нарахування та виплати йому недоплаченої суми одноразової грошової допомоги, просить встановити строк подання звіту про виконання судового рішення протягом п`ятнадцяті днів з дня набрання рішенням суду законної сили.

У відзиві на позов ОСОБА_2 відповідач ХНУПС просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість вимог позивача.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 17.04.2019 року адміністративний позов ОСОБА_2 залишений без розгляду.

Висновок суду вмотивований тим, що позивач звернувся до суду із даним позовом з порушенням місячного строку, встановленого ч. 5 ст. 122 КАС України, та навіть з порушенням шестимісячного строку, встановленого ч. 2 ст. 122 КАС України. При цьому, суд зазначив, що грошова допомога не входить до складу, як грошового забезпечення військовослужбовців, так і не може бути прирівняна до заробітної плати, відтак, до неї не може застосовуватися трудове законодавство, яке регламентує саме порядок звернення до суду з позовами про стягнення заробітної плати.

Не погоджуючись з судовим рішенням, в апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права, порушення прав позивача як людини, передбачені ч. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, просить скасувати ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 17.04.2019 року та направити справу до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Аргументуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник вказує, що позовна заява та матеріали справи свідчать, що порушення його прав відбулось з боку ХНУПС у вигляді бездіяльності яка полягає у невчиненні дій, а саме у не перерахунку та не виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні у належному розмірі.

Зазначає, що бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це пасивна поведінка суб`єкта владних повноважень, яка може мати вплив на реалізацію прав, свобод, інтересів фізичної чи юридичної особи (наприклад, неприйняття рішення за заявою особи, ненадання допомоги працівниками міліції, неоприлюднення нормативно-правового акта тощо). Зазвичай бездіяльність не має часових меж.

Крім наведеного зазначає, що в грошовому атестаті зазначається розмір фактично виплаченого грошового забезпечення військовослужбовцю за останній період служби. Однак грошовий атестат не містить розрахунку, з яких складових була обчислена одноразова грошова допомога при звільненні, а отже, неможливо встановити, чи входила щомісячна додаткова грошова винагорода при розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні. За наведених обставин, позивач вважає необґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що він в день фактичного його звільнення 06.12.2017 року дізнався про порушення своїх прав.

Крім того, в силу ч. 2 ст. 233 КЗпП України, практики ВСУ, у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці, звернення до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору та відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, не обмежується будь-яким строком. Таким чином, адміністративний суд не може застосовувати шестимісячний строк звернення до адміністративного суду, як підставу відмови у задоволенні позову, у справах з вимогами, пов`язаними з виплатою компенсаторної складової доходу, та у справах з вимогами, пов`язаними з виплатою доходу як складової конституційного права на соціальний захист, до якого належить, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців.

Також, позивач вважає, що одноразова грошова допомога при звільненні входить до складу грошового забезпечення військовослужбовця.

У відзиві на апеляційну скаргу ХНУПС зазначає, що відповідач нараховує та виплачує одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби відповідно до п. 38.6 наказу Міністра оборони України № 260 від 11.06.2008 року, яким чітко визначено, що «Військовослужбовцям, які звільняються з підстав, зазначених у п. 38.1 та 38.2 цієї Інструкції до їх місячного грошового забезпечення, з якого нараховується одноразова грошова допомога, включаються: звільненим з посад, на які вони були призначені, - оклад за штатною посадою, оклад за військовим званням і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення); які на день звільнення з військової служби перебували в розпорядженні відповідних командирів (начальників) та тим, які до дня звільнення з військової служби були звільнені від посад (у тому числі у зв`язку зі скороченням штатних посад), - посадовий оклад, оклад за військовим званням на день звільнення з військової служби, щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород та морського грошового забезпечення), що отримували військовослужбовці за останніми штатними посадами відповідно до законодавства України».

За наведених обставин відповідач вказує, що відповідач у повному об`ємі здійснив належні виплати ОСОБА_2 , відтак, відсутні будь-які законні підстави для здійснення перерахунку розміру одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50% місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби з урахуванням щомісячної додаткової грошової винагороди, та здійснення виплати суми перерахунку.

У відповіді на відзив представник позивача ОСОБА_1 вказує, що відповідно висновків Великої Палати Верховного Суду від 06.02.2019 року (справа № 522/2738/17), щомісячна додаткова грошова винагорода повинна враховуватись до грошового забезпечення, з якого обчислюється пенсія. Таким чином, оскільки позивач отримував щомісячну додаткову грошову винагороду щомісяця у складі грошового забезпечення, він має право на отримання пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 року № 2262-ХІІ в розмірі, обчисленому з грошового забезпечення, до якого включені, зокрема, щомісячна додаткова грошова винагорода.

Зазначає, що чинним законодавством України, яке регулює соціальне та пенсійне забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України, передбачено єдине поняття грошового забезпечення військовослужбовців, відповідно до якого, вираховуються і пенсійні виплати, і розмір одноразової грошової допомоги при звільненні (постанова Верховного Суду від 24.10.2018 року по справі № 820/3211/17).

Також скаржник вважає безпідставним посилання суду першої інстанції на пропуск позивачем строку звернення до суду, оскільки в силу ч. 2 ст. 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, а судове рішення скасуванню, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308 КАС України). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308 КАС України).

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 3 ст. 122 КАС України).

Відповідно до статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку (ч. 1 ст. 123).

Якщо заяву не буде подано особою у зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (ч. 2 ст. 123).

Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду (ч. 3 ст. 123).

Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду (ч. 4 ст. 123).

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (ч. 1 ст. 121).

Поважними за змістом вказаної норми визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

В контексті наведеної норми поважними причинами пропуску строку на апеляційне оскарження можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами справи певних процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами.

Колегія суддів зазначає, що залишаючи без розгляду позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що позивачем у справі порушено як строки на звернення до суду, передбачені ч. 5 ст. 122 КАС України, так і ч. 2 ст. 122 КАС України.

Не погоджуючись із висновком суду першої інстанції, колегія суддів зазначає, що інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносин, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.

За змістом ч. 1 ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Суд, отримавши позов, зобов`язаний з`ясувати чи має місце порушення суб`єктивних прав, свобод чи інтересів особи.

У разі наявності порушення прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулась до адміністративного суду за захистом своїх прав за межами, встановлених главою 6 КАС України строків, суд може поновити їх та вирішити спір по суті (задовольнити вимоги) чи залишити заяву без розгляду.

У випадку, коли суб`єктивне право, свободи або інтереси не порушені, а відтак і не підлягають судовому захисту, застосування строків звернення до суду є помилковим. Іншими словами, інститут строків застосовується лише у разі реального порушення суб`єктивних прав, свобод та інтересів особи, що звернулась із позовом.

Аналогічна правова позиція висловлювалася Верховним Судом України в постановах від 06.11.2013 року по справі № 21-389а13, від 24.11.2015 року по справі № П/800/259/15.

Дійшовши висновку про необхідність залишення адміністративного позову ОСОБА_2 без розгляду з підстав пропуску позивачем процесуального строку звернення до суду, суд першої інстанції не з`ясував, чи порушені суб`єктивні права чи інтереси позивача, коли сталися і в чому полягають такі порушення, якщо вони мали місце, та коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення своїх прав чи інтересів.

При цьому, колегія суддів зазначає, що Верховний Суд у постанові від 10.05.2019 року у справі № 820/5285/17 (К/9901/38058/18) виклав правовий висновок про те, що чинним законодавством України, яке регулює соціальне та пенсійне забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України, передбачено єдине поняття грошового забезпечення військовослужбовців, відповідно до якого, вираховуються і пенсійні виплати, і розмір одноразової грошової допомоги при звільнення.

Верховний Суд зазначив, що в силу частини другої статті 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відтак, колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для залишення без розгляду адміністративного позову ОСОБА_2 передчасним, оскільки судом неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи, а за таких обставин підстав для застосування правил ч. 4 ст. 123 КАС України у суду не було.

Оскільки зазначені обставини залишені судом поза увагою та цим обставинам не належна правова оцінка, колегія суддів, задовольняючи апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 , скасовує ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 17.04.2019 року та направляє справу до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Інші доводи учасників справи на висновки колегії суддів не впливають.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

Пунктом 2 ч. 1 ст. 315 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання (п. 4 ч. 1 ст. 320 КАС України).

На підставі наведеного, керуючись статтями 53,54, 229, 292, 293, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 17 квітня 2019 року скасувати.

Справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Харківського національного університету Повітряних сил імені І. Кожедуба про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії повернути до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова Другого апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Л.В. Мельнікова
Судді(підпис) (підпис) В.А. Калиновський З.О. Кононенко
Постанова у повному обсязі складена і підписана 19 липня 2019 року.