Справа № 0907/2-а-3/2011
Суддя: Бородовський С. О.
Дата ухвалення: 2019-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 0907/2-а-3/2011
Провадження № 2-ваі/344/3/19
У Х В А Л А

17 липня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі судді Бородовського С.О., розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про відвід судді Татарінової О.А.,-

встановив:

в заяві вказано, що вона є не першим зверненням щодо відводу зазначеної судді від розгляду справи за участі позивача; в заяві вказано про «…приховування співучасниками Івано-Франківського міського суду» обставин утворення його «…згідно із законом»; в заяві вказано на припущення позивача про розподіл справи, шляхом передання суддям пакетів, «пакетного підведення» справ суддям; учасника судового провадження прокуратуру України в заяві поіменовано «прокурнею»; вчинення процесуальних дій суддею поіменовано «літніми махінаціями»; щодо головуючої судді висловлено образи словосполученнями: «…неспроможність самостійно осмислити будь-яке завдання та притомно його вирішити», «без жодних ознак самостійної розумової діяльності списує…», «…тупо конспектуючи ухвалу…», звернення щодо суддів викладається за прізвищами, без зазначення ініціалів та слова «суддя», головуючу суддю названо «особою», заперечується визнання судді Татарінової О.А. суддею, висновок ВККС України щодо відповідності судді Татарінової О.А. названо «нікчемним», «… Татарінова розпочала узгоджені з прокуратурою маніпуляції для введення нас в оману…», «… її ніби настигла ретроградна амнезія…», дії головуючої судді узагальнено терміном «па», «… зловживаючи владою на користь прокуратури, прагнучи прислужитися їй в уникненні відповідальності…», головуючу суддю названо «винним індивідом», вказано про «…ознаки розумової відсталості (насамперед дебільності…», звинувачено головуючу суддю у вчиненні злочину, розгляд головуючою суддею справ названо «імітацією неправосудного вирішення» «імітації вирішення», «… суддя, яка об?єктивно не може без сторонньої допомоги вирішити прості процесуальні питання, а, як школярка …»; щодо змісту судової ували вказано, що його засновано на копіюванні інсинуацій; щодо судді апеляційного суду вказано «…внаслідок певних гормонально-гінекологічних заворушень втратила здатність до критичного мислення…»; помічників суддів названо «…тупі і ліниві…»; головуючу суддю звинувачено у зловживанні владою; в заяв і про відвід вказано на припущення особистої заінтересованості судді Татрінової О.А. в результаті розгляду спору, але не вказано на доводи і докази такої особистою заінтересованості.

На аркуші 11 заяви про відвід позивач визнав обставину неодноразового подання заяви про відвід судді Татарінової О.А.

На аркуші 13 заяви про відвід судді Татарінової О.А. позивачем вказано про те, що йому відомо, що вже було постановлено ухвалу про залишення без розгляду його відводу судді Татарінової О.А. з підстави вживання ним образливої риторики, що принижує судову владу України та учасників судового розгляду.

Однак позивачем не здійснено висновків та повторно подано заяву про відвід головуючої судді Татарінової О.А.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 березня 2019 року у справі № 9901/34/19 вказано на висновок про те, що обґрунтування заяви на основі образливих тверджень на адресу суду є неприпустимою поведінкою.

В рішенні Європейського суду з прав людини «Zhdanov and Others v. Russia» вказано, що образа суду суперечить меті права на індивідуальне звернення.

Межа легітимної критики в заяві позивача ним повторно порушена. Висновків із повернення попередньої заяви про відвід позивачем не зроблено.

При цьому позивачем неправомірно вказано на не вирішення його заяви про відвід, яку, за змістом скарги, залишено без розгляду. Так, попередню заяву позивача з образами головуючої судді повернуто позивачу, оскільки в ній було викладено образу учасників судового розгляду, головуючої судді та суду. Забороно ображати учасників судового розгляду та головуючу суддю передбачено положеннями КАС України, які були відомі позивачу до моменту звернення до суду із відповідною заявою. Отже скаржник мав достатньо підстав прогнозувати повернення його заяви, в якій викладено образи головуючої судді та інших суддів та учасників судового розгляду.

Національним законом та міжнародно-правовими зобов?язаннями України не гарантовано позивачу право на висловлення образ на адресу суду та учасників судового розгляду у формі індивідуальної заяви.

Одночасно, заперечуючи легітимність суду та звертаючись до відповідного суду із заявою про захист власних прав позивач заперечує сам собі, він перебуває із собою у внутрішній дихотомії, оскільки дві взаємно суперечливі думки одночасно не є істинними.

В заяві вказано на думку позивача про необхідність «… детального з?ясування психіатричного статусу…» головуючої судді.

Натомість усталеною практикою Європейського суду з прав людини такі припущення не гарантуються для розміщення в індивідуальних заявах, що звертаються до суду.

Так само в заяві позивача вказано на необхідність вирішення питання постановлення окремої ухвали. Однак правові підстави та порядок постановлення окремих ухвал визначено положеннями процесуального закону, до яких не віднесено ситуацій, що вказані в заяві про відвід. Постановлення окремих ухвал належить до дискреційних повноважень складу суду і подання клопотань про їх реалізацію не гарантовано скаржникові національним законом, оскільки вони належать до форм судового контролю.

Відповідно до ч. 8 ст. 40 КАС України суддя, якому передано на вирішення заяву про відвід, вирішує питання про відвід в порядку письмового провадження.

В заяві про відвід розміщено клопотання заявника про розгляд відповідної заяви без його участі.

В п. 10 ч. 1 ст. 4 КАС України вказано, що письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Право відводу головуючої судді, особа може реалізувати шляхом подання відповідної заяви, що обґрунтована належними правовими підставами, які вказують на порушення безсторонності та незалежності судді.

Важливо в чергове особливо відзначити, що процесуальним законом передбачено вимоги щодо форми та змісту заяви про відвід.

Отже реалізація права на відвід здійснюється позивачем одночасно із необхідністю дотримання правил щодо змісту такої заяви, в якій викладаються доводи і докази про не безсторонність судді.

Разом з цим в ч. 3 ст. 2 КАС України однією із основних засад (принципами) адміністративного судочинства визначено неприпустимість зловживання процесуальними правами.

В п. 1 ст. 45 КАС України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.

Відповідно до ч. 2 ст. 45 КАС України з урахуванням конкретних обставин справи суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню адміністративного судочинства, зокрема: подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, які спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 45 КАС України суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання учасником судового процесу його процесуальними правами, суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

В ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» вказано, що втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом.

В Загальній декларації з прав людини, визнається принцип надання в рівній мірі кожній особі права на розгляд її справи, що пов`язана зі встановленням її прав та обов`язків, незалежним судом, на засадах справедливості та безсторонності, на відкритому судовому засіданні у встановленому законом порядку.

Учасникам судового провадження не гарантується право критикувати дії чи рішення судді під час розгляду відповідного спору. Непогодження із застосованими судом правовими позиціями, здійсненою оцінкою доказів, організацією судового розгляду не здійснюється в порядку заяв про відвід головуючого судді.

Так само в ч. 4 ст. 36 КАС України вказано, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Отже на час звернення із заявою про відвід належало врахувати відповідні положення національного законодавства та міжнародно-правових зобов`язань України.

Необхідно зазначити, що в ст. 6 КАС України зазначено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Також в ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» вказано, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, відповідно до усталеної практики ЄСПЛ існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності (рішення у справі «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria,) від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28 і 30, Series A, no. 255, і рішення «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42, ECHR 2000¬XII). Таким чином, у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (див. рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства» (Pullar v. United Kingdom), від 10 червня 1996 року, п. 38)

У контексті суб`єктивного критерію особиста безсторонність судді презюмується, поки не доведено протилежного (рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), п. 43).

У контексті об`єктивного критерію у цій справі окремо від поведінки суддів слід визначити, чи існували переконливі факти, які могли б викликати сумніви щодо їхньої безсторонності. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезстороннім, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettsteinv. Switzerland), п. 44;та рішення у справі «Ферантелі та Сантанжелопроти Італії» (Ferrantelli and Santangelo v. Italy), від 7 серпня 1996 poку, п. 58 Reports of Judgments and Decisions, 1996).

Таким чином вказуючи на заінтересованість головуючої судді в результатах розгляду спору за участі заявника, саме до обов`язків заявника належить зазначення обставин, що доводять безпосередню особисту заінтересованість головуючої судді в результатах розгляду відповідного спору.

Відповідно до п. 1.1 Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року суддя повинен здійснювати свою судову функцію незалежно, виходячи виключно з оцінки фактів, відповідно до свідомого розуміння права, незалежно від стороннього впливу, спонукання, тиску, загроз чи втручання, прямого чи опосередкованого, що здійснюється з будь-якої сторони та з будь-якою метою.

Використання в заяві про відвід головуючої судді лексики, що виражає неповагу до головуючої судді, суддів відповідного суду, суду в цілому унеможливлює розгляд відповідної заяви по суті, оскільки образи суддів і суду не підлягають оцінці, національним законодавством та міжнародно-правовими зобов`язаннями України заявникові не ґарантовано право висловлювати неповагу щодо суддів, суду, учасників судового провадження, не ґарантовано заявникові і право висловлювати свою оцінку головуючої судді, непогодження із ухваленими рішеннями чи діями судді протягом здійснення розгляду спору, будь-який тиск і спонукання щодо головуючої судді скаржникові також не ґарантовано, до компетенції позивача не належить право вирішувати питання психіатричної оцінки чи статусу будь-якого.

Використана в заяві риторика перебуває поза нормальним стилем спілкування. Зазначена риторика також не є частиною ділового мовлення, що використовується в офіційному спілкуванні (між установами, окремою особою і установою, між посадовими особами, тощо).

Вимоги до офіційних документів встановлено у відповідних державних нормативах та стандартах, яким суперечить використана позивачем риторика приниження та образ усіх інших учасників судового розгляду, крім самого позивача.

В ч. 3 ст. 45 КАС України передбачено, що, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

Одним із заходів процесуального примусу є штраф (п. 5 ч.1 ст. 145 КАС України). З метою уникнення дискредитації суду та суддів учасники процесу повинні утримуватися від дій, які виражають неповагу до суду чи судді.

Суди в своїй діяльності дотримуються національних та міжнародних норм, стандартів та принципів здійснення правосуддя з метою підвищення ступеня довіри суспільства до органів судової влади та суміжних правових інститутів (положення Стратегії реформування судоустрою, судочинства та суміжних правових інститутів на 2015-2020 роки, схваленої Указом Президента України від 20 травня 2015 року № 276/2015).

Отже за обставин складення заяви про відвід головуючої судді з використанням лексики, яка спрямована на неповагу до головуючої судді, інших суддів, суду в цілому така заява підлягає поверненню особі, що виявила неповагу до суду, оскільки вона не підлягає розглядові.

Аналогічна правова позиція висловлена в ухвалі Верховного Суду від 08 січня 2019 року в справі №826/3515/18.

Аналогічні висновки вказано в рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Zhdanov and Others v. Russia».

При цьому в ст. 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказано, що жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Поняття «зловживання» представлене в статті 17 та статті 35§ 3 (a) (зловживання правом на індивідуальне звернення). Вона посилається на своє звичайне значення відповідно до загальної теорії права, а саме - шкідливе здійснення права її власником в такий спосіб, який явно не відповідає або суперечить цілям, для яких таке право надане/створене (Miroпubovs і інші проти Латвії, §§ 62 та 65; S.A.S. проти Франції [ВП], § 66).

Право відводу не надається для висловлення образ учасників судового розгляду, що є самостійною підставою для повернення заяви позивача про відвід головуючої судді від 15/07/2019, оскільки заява є формою зловживання правом на індивідуальне звернення.

Крім цього в ч. 2 ст. 149 КАС України вказано, що суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід Державного бюджету України з відповідної особи штрафу у сумі від одного до десяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках: 1) повторного чи систематичного невиконання процесуальних обов`язків; 2) неодноразового зловживання процесуальними правами.

Отже заява позивача від 15/07/2019 про відвід головуючої судді Татарінової О.А. викладена у формі образ головуючої судді та інших учасників судового розгляду є повторним таким порушенням, 04/02/2019 вже було постановлено ухвалу про повернення заяви про відвід головуючої судді, зміст якої висловлював образи на адресу головуючої судді та учасників судового розгляду.

Таким чином з ОСОБА_1 належить стягнути в дохід державного бюджету три розміри прожиткового мінімуму для працездатних осіб за повторне подання заяви про відвід головуючої судді у формі образ і приниження, що є неодноразовим зловживанням процесуальними правами.

Відповідно до зазначеного суд, -

постановив:

заяву ОСОБА_1 про відвід головуючої судді Татарінової О.А. від 15/07/2019 повернути заявникові;

стягнути з ОСОБА_1 в дохід Державного бюджету України штраф в сумі 5763 гривень.

Ухвалу може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення.

Суддя Бородовський С.О.