Справа № 260/1498/18
Суддя: Коваль Роман Йосипович
Дата ухвалення: 2019-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2019 рокуЛьвів№ 857/4238/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Коваля Р.Й.,

суддів Довгополова О.М.,

Ільчишин Н.В.,

з участю секретаря судового засідання Дідик Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Ужгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 березня 2019 року (прийняте у м. Ужгороді суддею Скраль Т.В.; складене у повному обсязі 25 березня 2019 року) в адміністративній справі № 260/1498/18 за позовом ОСОБА_1 до Ужгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язати вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Ужгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області (далі - Управління ПФУ, відповідач) та просила:

- визнати протиправним і скасувати розпорядження Управління ПФУ за № 813045 від 10 травня 2018 року;

- зобов`язати Управління ПФУ нарахувати і виплачувати їй пенсію на підставі статті 37 Закону України «Про державну службу» № 3723-ХІІ від 16 грудня 1993 року (далі - Закон № 3723-ХІІ) згідно довідки апеляційного суду Закарпатської області про заробітну плату за № 13909/5.29/16 від 24 червня 2016 року - у розмірі 70 % від заробітної плати;

- зобов`язати Управління ПФУ провести перерахунок та виплату сум недовиплаченої частини пенсії з моменту призначення пенсії по втраті годувальника з 27.03.2018.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що вона отримує пенсію по втраті годувальника після смерті батька ОСОБА_2 , судді у відставці, на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) відповідно до розпорядження Управління ПФУ № 813045 від 10.05.2018. Зазначає, що відповідач при призначенні цієї пенсії та визначенні її розміру діяв неправомірно і всупереч приписам статті 37 Закону № 3723-ХІІ при обчисленні пенсії не врахував розмір грошового забезпечення померлого батька та невірно застосував відсоток. Вважає, що відповідач повинен був нарахувати і виплачувати пенсію на підставі статті 37 Закону № 3723-ХІІ згідно довідки апеляційного суду Закарпатської області про заробітну плату за № 13909/5.29/16 від 24.06.2016 - у розмірі 70 % від заробітної плати, зазначеної в довідці.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 березня 2019 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним і скасовано розпорядження Управління ПФУ за № 813045 від 10 травня 2018 року.

Зобов`язано Управління ПФУ здійснити переведення ОСОБА_1 на пенсію у зв?язку з втратою годувальника на підставі статті 37 Закону № 3723-ХІІ - у розмірі 70 % щомісячного грошового утримання судді у відставці з 27 березня 2018 року з урахуванням довідки про заробітну плату № 13909/5.29/16 від 24 червня 2016 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням, його оскаржило Управління ПФУ, яке вважає, що рішення суду першої інстанції прийняте без урахування фактичних обставин справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права. Тому просило скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не врахував того, що позивач звернулася до суду з пропущенням строку звернення до суду, а померлий годувальник отримував щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці, фінансування чого здійснювалось за рахунок коштів Державного бюджету України, а не Пенсійного фонду України. Положеннями Закону України «Про судоустрій і статус суддів» не передбачено право на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника, а визначено можливість призначення пенсії на загальних умовах. Відтак, пенсію позивачу призначено та перераховано згідно норм чинного законодавства, а дії відповідача у спірних правовідносинах були правомірними.

Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, у якому вказала, що рішення суду першої інстанції є законним та обгрунтованим, а апеляційна скарга відповідача є безпідставною та не підлягає задоволенню. Вказала, що до суду із позовом звернулася в межах строків, визначених законодавством, починаючи з дати, коли вона отримала відповідь від Управління ПФУ, із якої дізналася про порушення своїх прав. Посилання апелянта на те, що чинним законодавством не передбачено механізму перерахунку пенсій, призначених на підставі Закону № 3723-ХІІ вважає безпідставними, обгрунтування чого зазначено нею у позовній заяві.

З покликанням на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Щокін проти України» зазначає, що у разі, коли національне законодавство припускає неоднозначне та множинне тлумачення прав та обов`язків, органи державної влади зобов`язані віддати перевагу тому його тлумаченню, яке є найбільш сприятливим для особи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не здійснювалося.

Також за приписами частини другої статті 313 КАС України неявка сторін, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в органах Пенсійного фонду України з 16 вересня 2013 року та до березня 2018 року отримувала пенсію по інвалідності - ІІІ група (причина інвалідності - інвалід з дитинства), що підтверджуються відомостями з протоколу 3262 від 23.09.2013 та довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0139081.

Висновком Ужгородської міжрайонної МСЕК про час настання інвалідності № 9 від 16.03.2018 встановлено можливе настання інвалідності особою до досягнення 18-ти років. Враховуючи викладене вище, МСЕК вважає, що ОСОБА_1 є інвалідом третьої групи.

27 березня 2018 року позивач звернулася до Управління ПФУ із заявою про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника - смертю батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

Встановлено також, що батько позивачки ОСОБА_3 з 11 січня 2007 року, відповідно до розпорядження № 1055 від 20 лютого 2007 року, отримував довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 90 % від середнього заробітку.

Відповідно до Довідки про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виданої 24.06.2016 Апеляційним судом Закарпатської області ОСОБА_3 , що заробітна плата працюючого на відповідній посаді голови суду за травень 2016 року, яка враховується при призначенні (перерахунку) щомісячного грошового тримання суддям у відставці, становить 30 305,00 грн.

На підставі заяви від 27 березня 2018 року, відповідно до статті 37 Закону № 1058-ІV позивачу призначено пенсію по втраті годувальника; після цього їй перераховували пенсію, зокрема, розпорядженням від 10.05.2018 за № 813045.

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача із заявою з проханням надати грунтовну інформацію про призначену їй пенсію по втраті годувальника, вказавши в інформації порядок нарахування у відповідності до нормативних документів і зазначивши всі складові та відсоток, які враховані при обчисленні пенсії; також просила надати примірник розпорядження про призначення їй пенсії.

Листом за № 02/С-235 від 12 грудня 2018 року Управління ПФУ надало на це звернення відповідь, у якій вказало, що позивачу призначено пенсію в розмірі на одного працездатного члена сім`ї у розмірі 50 % пенсії за віком померлого годувальника та додано копію розпорядження за № 813045 від 10.05.2018.

Вважаючи що при призначенні їй пенсії по втраті годувальника та визначенні її розміру відповідач діяв неправомірно і всупереч приписам статті 37 Закону № 3723-ХІІ при обчисленні пенсії не врахував розмір грошового забезпечення померлого батька та невірно застосував відсоток, ОСОБА_1 звернулася до суду із цим позовом.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції мотивував його тим, що позивач дізналася про порушення своїх прав після отримання листа-відповіді Управління ПФУ за № 02/С-235 від 12 грудня 2018 року і у грудні того ж року звернулася до суду з цим позовом.

Частиною другою статті 122 КАС України встановлено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Відтак, посилання відповідача на те, що позивачем було пропущено шестимісячний строк для звернення до суду, передбачений статтею 122 КАС України, є безпідставними.

У спірних правовідносинах Управління ПФУ не діяло на підставі та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України, відтак оскаржуване розпорядження є протиправним, а позов підлягає частковому задоволенню.

Такі висновки суду першої інстанції, на переконання колегії суддів апеляційного суду, відповідають нормам матеріального права, фактичним обставинам справи і є правильними з огляду на таке.

Пунктом 3 частини першої статті 9 Закону України № 1058-IV від 09 липня 2003 року «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV), яка визначає види пенсійних виплат і соціальних послуг, встановлено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначає, зокрема, пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Відповідно до частин першої, другої статті 36 Закону № 1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності.

Згідно із частиною першою статті 37 Закону № 1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї призначається в розмірі 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника.

Статтею 10 Закону № 1058-IV цього Закону передбачено, що особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

З матеріалів справи, що відповідно до акта огляду МСЕК серії АВ № 0139081 та висновку про час настання інвалідності № 9 від 16.03.2018, виданого Ужгородською міжрайонною МСЕК, позивач є інвалідом третьої групи з дитинства, відповідає вимогам статті 36 Закону № 1058-IV і відповідно до цього Закону їй було призначено пенсію у зв?язку з втратою годувальника.

Крім того, встановлено, що батько позивача, ОСОБА_3 , у період з 11 січня 2007 року по 25 вересня 2016 року (дата смерті) отримував щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.

А відповідно до статті 138 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VІ (далі - Закон № 2453-VІ) судді який вийшов у відставку, при досягненні пенсійного віку, виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу» або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Суддя який не досяг пенсійного віку, отримує щомісячне довічне утримання. При досягненні таким суддею пенсійного віку за ним зберігається право на отримання щомісячного грошового утримання чи за його вибором призначається пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу» (Закон № 3723-XII).

Пунктом 10 статті 37 Закону № 3723-XII передбачено що в разі смерті особи в період перебування на державній службі за наявності у померлого годувальника стажу державної служби не менше 10 років непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, призначається пенсія у зв`язку з втратою годувальника на одного непрацездатного члена сім`ї в розмірі 70 % суми заробітної плати померлого годувальника, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

Надалі, згідно зі статтею 141 Закону № 2453-VI (у редакції Закону України «Про забезпечення права на справедливий суд» № 192-VIII від 12 лютого 2015 року) судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 роки, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, передбачених статтею 37 Закону України «Про державну службу», або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання.

Аналогічним чином визначав право судді у відставці на пенсійне забезпечення, а також права утриманців померлого судді у відставці на отримання пенсії на випадок втрати годувальника й Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів щодо пенсійного забезпечення» № 213-VIII від 02 березня 2015 року, яким було змінено назву статті 37 Закону України «Про державну службу» на нову назву «Пенсійне забезпечення державних службовців».

Частиною десятою статті 37 № 3723-XII було встановлено, що право на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника мають також непрацездатні члени сім?ї померлої особи, які отримували або мали право на пенсію за цим законом.

Закон № 3723-XII втратив чинність на підставі Закону України «Про державну службу» № 889-VIII від 10 грудня 2015 року (далі - Закон № 889-VIII) за винятком статті 37 Закону України № 3723-XII, яка повинна застосовуватися до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 розділу 11 Закону № 889 -VIII.

Згідно із пунктами 10 і 12 розділу 11 Закону № 889 -VIII та Закону № 2453-VI державні службовці які на момент набрання законної сили цим законом мають стаж роботи на державній службі 10 або 20 років на посадах віднесених до відповідних категорій державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-XII.

При цьому, пункт 13 розділу 11 Закону № 889-VIII встановлював, що за особами, які на день набрання чинності цим Законом, перебувають у відставці, відповідно до вимог статті 31 Закону № 3723-XII зберігаються гарантії, передбачені цією статтею.

Пунктом 25 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII було встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді), або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого оцінювання або конкурсу.

В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (Закон № 2453-VI від 07 липня 2010 року із наступними змінами).

Крім того, рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016 № 4-рп/2016 у справі № 1-8/2016 за конституційними поданнями Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої, абзаців першого, другого, четвертого, шостого частини п`ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та положень пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» (справа про щомісячне довічне грошове утримання суддів у відставці) було визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення:

- частини третьої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 р. № 213-VIII;

- абзаців першого, другого, третього, четвертого та першого, другого речень абзацу шостого частини п`ятої статті 141 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-VI у редакціях Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24 грудня 2015 року № 911-VIII;

- пункту 5 розділу III «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 2 березня 2015 року № 213-VIII в частині скасування з 1 червня 2015 року норм щодо призначення щомісячного довічного грошового утримання відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

З огляду на зазначене, а також те, що як на час призначення довічного грошового утримання - 11 січня 2007 року так і на час смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 годувальник позивача ОСОБА_3 мав право на одержання пенсії державного службовця відповідно до частини першої статті 37 Закону № 3723-ХІІ, Управління ПФУ при зверненні ОСОБА_1 із заявою про перехід на пенсію у зв`язку з втратою годувальника повинно було діяти відповідно до вимог Закону № 2453-VI та статті 37 Закону № 3723-XII.

Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій у постанові від 09 листопада 2018 року у справі № 236/3193/16-а.

Враховуючи наведене, а також те, що ОСОБА_1 на час звернення із заявою до пенсійного органу була непрацездатним членом сім`ї померлого годувальника ОСОБА_3 , мала право на перехід на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, вона мала право на отримання такої пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ, а тому висновки Управління ПФУ про безпідставність таких вимог та признання пенсії у зв`язку з втратою годувальника на підставі Закону № 1058-IV є неправомірними.

Відтак рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог є правильним, прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Окрім того, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовної вимоги про зобов`язання Управління ПФУ у Закарпатській області провести перерахунок та виплату сум недовиплаченої частини пенсії з моменту призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника з 27 березня 2018 року, вважаючи, що така вимога заявлена передчасно, оскільки належне виконання рішення в частині переведення позивача на пенсію у зв`язку з втратою годувальника на підставі статті 37 Закону № 3723-ХІІ з 27 березня 2018 року передбачає й виплату різниці між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії починаючи з 27 березня 2018 року.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог фактично сторонами не оскаржене.

Колегія суддів апеляційного суду відхиляє як безпідставні доводи апелянта про пропущення позивачем строку звернення до адміністративного суду, так як остання не могла дізнатися про порушення строку інакше, ніж отримавши відповідь на своє звернення до Управління ПФУ і що останній жодним чином не спростував; а після цього позивач невідкладно звернулася до суду із цим позовом.

Щодо покликань апелянта на правильність проведеного розрахунку пенсії позивача, колегія суддів апеляційного суду зауважує, що такий розрахунок не може вважатися правильним, з огляду на застосування відсотка відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ, а не статті 37 Закону № 1058-IV.

З приводу зміни правового регулювання на час звернення позивача до Управління УПФУ із заявою про призначення їй пенсії у зв`язку з втратою годувальника колегія суддів зазначає, що таке не має правового значення; а має значення те, що як на час призначення довічного грошового утримання - 11 січня 2007 року так і на час смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 годувальник позивача ОСОБА_3 мав право на одержання пенсії державного службовця відповідно до частини першої статті 37 Закону № 3723-ХІІ, про що також зазначено у постанові Верховного Суду від 09.11.2018 у справі № 236/3193/16-а.

Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують, тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Ужгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 15 березня 2019 року в справі № 260/1498/18 - без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Р. Й. Коваль
судді О. М. Довгополов
Н. В. Ільчишин
Постанова складена у повному обсязі 19 липня 2019 року.