Справа № 360/1589/19
Суддя: Арабей Тетяна Георгіївна
Дата ухвалення: 2019-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2019 року справа №360/1589/19

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Гаврищук Т.Г., Сіваченка І.В., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 30 травня 2019 року № 360/1589/19 (головуючий суддя І інстанції - Чернявська Т.І.), складене у повному обсязі 04 червня 2019 року у м. Сєвєродонецьк Луганської області, за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

09 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Луганського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області про:

- визнання протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області щодо не здійснення перерахунку пенсії відповідно до статті 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з урахуванням пільгового стажу за Списком № 1 за періоди з 24 жовтня 1985 року по 31 жовтня 1985 року, з 01 лютого 1988 року по 29 червня 1991 року, з 30 серпня 1993 року по 18 січня 1995 року на шахті "ім. С.М. Кірова" виробничого об`єднання "Стахановвугілля" та з 23 січня 1995 року по 23 листопада 1998 року на шахті "Бежанівська" виробничого об`єднання "Стахановвугілля" з урахуванням наданих довідок та служби в Радянській армії у період з 16 листопада 1985 року по 03 грудня 1987 року;

- зобов`язати управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області провести перерахунок пенсії з урахуванням пільгового стажу за Списком № 1 за періоди з 24 жовтня 1985 року по 31 жовтня 1985 року, з 01 лютого 1988 року по 29 червня 1991 року, з 30 серпня 1993 року по 18 січня 1995 року на шахті "ім. С.М. Кірова" виробничого об`єднання "Стахановвугілля" та з 23 січня 1995 року по 23 листопада 1998 року на шахті "Бежанівська" виробничого об`єднання "Стахановвугілля" з урахуванням наданих довідок та служби в Радянській армії у період з 16 листопада 1985 року по 03 грудня 1987 року (а.с. 4-11)

Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 30 травня 2019 року відмовлено у задоволені позовних вимог у повному обсязі (а.с. 24-27 т.2).

Не погодившись із судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив суд скасувати рішення Луганського окружного адміністративного суду від 30 травня 2019 року та прийняти нову постанову про задоволення позову у повному обсязі у зв`язку з порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що управлінням прийнято заяву про перерахунок пенсії (на який позивач має право) разом із необхідними документами, однак пенсійний орган всупереч норм діючого законодавства не здійснив його, при цьому, управлінням не перевірила правильність оформлення заяви, не повідомило про необхідність подання додаткових доказів по справі, тощо.

Зазначив, що відповідач змусив його надати заяви про зарахування спірних періодів стажу до загального трудового стажу. (а.с. 119-123).

Сторони в судове засідання не викликались, про дату, місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставину справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) звернувся до управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області із заявою від 07 лютого 2018 року зареєстрованою за № 341 про призначення йому пенсії за віком, додавши до заяви документи, зазначені в розписці-повідомленні (а.с. 75, 76).

Протоколом управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області від 09 лютого 2018 року № 341 ОСОБА_1 призначено пенсію за віком на пільгових умовах (робота за списком № 1) з 07 лютого 2018 року у розмірі 2423,49 грн. (а.с. 70).

Відповідно до протоколу від 09 лютого 2018 року № 341 та розрахунку стажу загальний стаж по 31 грудня 2017 року складає 25 років 11 місяців 19 днів, до якого входить військова служба 2 роки 0 місяців 11 днів, а пільговий стаж роботи на підземних роботах за списком № 1 складає 10 років 0 місяців 12 днів (а.с. 70, 71-72).

Розмір пенсії обчислено із заробітної плати (доходу) за період страхового стажу з 05 листопада 2001 року по 31 грудня 2017 року, про що свідчить розрахунок заробітку для обчислення пенсії (а.с. 72-74).

Відповідно до абзацу другого пункту 4.3 розділу ІV "Приймання, оформлення і розгляд документів" Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07 липня 2014 року № 13-1) та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846, яким передбачено, що після надходження даних про сплату страхових внесків за останній місяць роботи, що передує місяцю подання заяви про призначення пенсії, протягом місяця проводиться перерахунок пенсії з урахуванням цього періоду з дати призначення пенсії, рішенням управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області від 19 лютого 2019 року № 04 здійснено перерахунок розміру пенсії, розмір пенсії обчислено із заробітної плати (доходу) за період страхового стажу з 05 листопада 2001 року по 31 січня 2018 року. Внаслідок проведеного перерахунку загальний стаж по 31 січня 2018 року склав 26 років 00 місяців 19 днів, до якого входить військова служба 2 роки 0 місяців 11 днів, а пільговий стаж роботи на підземних роботах за списком № 1 склав 10 років 1 місяць 13 днів. Розмір призначеної пенсії з 07 лютого 2018 року становить 3480,00 грн. щомісячно, про що свідчать відомості з ІКІС ПФУ: Підсистема призначення та виплати пенсії (а.с. 80-81, 82-85, 86-89).

21 лютого 2019 року за вхідним реєстраційним № 70/Г-7 ОСОБА_1 звернувся до управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області із заявою від 20 лютого 2019 року, в якій вказав, що ним отримані довідки з архівів щодо періоду роботи з серпня 1984 року по червень 1991 року, з серпня 1993 року по січень 1995 року на шахті "ім. С.М. Кірова" виробничого об`єднання "Стахановвугілля" та з січня 1995 року по листопад 1998 року на шахті "Бежанівська" виробничого об`єднання "Стахановвугілля", які він просить взяти до уваги для перерахунку пенсії, та відповідно до Закону України "Про звернення громадян" просить надати письмову відповідь у встановлені законом строки (а.с. 34, 77).

Дані пільгового періоду, зазначені в довідках повністю збігаються з записами в трудовій книжці та отримані на підприємствах, в яких позивач працював в зазначений в довідках період.

Листом від 28 лютого 2019 року за № 70/Г-7 управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області надало ОСОБА_1 відповідь на його заяву, в якій вказало, що розглянути надані довідки про пільговий стаж та заробітну плату за періоди роботи з 24 жовтня 1984 року по 31 жовтня 1985 року, з 01 лютого 1988 року по 29 червня 1991 року, з 30 березня 1993 року по 18 січня 1995 року на шахті "ім. С.М. Кірова" виробничого об`єднання "Стахановвугілля" та з 23 січня 1995 року по 23 листопада 1998 року на шахті "Бежанівська" виробничого об`єднання "Стахановвугілля" не надається можливим у зв`язку з тим, що надані вони з населеного пункту, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Так, місто Луганськ (довідки від 30 травня 2018 року № 402-403, № 406-407, № 413-414, № 183, № 187-188, № 911-912) розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення" віднесено до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань (а.с. 35-36, 78-79).

Не погодившись з нездійсненням перерахунку пенсії та не зарахуванням спірних періодів роботи до пільгового стажу позивач звернувся до суду із даним позовом.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не дотримано встановленого порядку звернення за перерахунком пенсії, відповідно, відповідачем не приймалось рішення про відмову у здійсненні перерахунку пенсії по стажу та заробітку, відтак, відсутні правові підстави вважати протиправною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області щодо нездійснення позивачу перерахунку пенсії відповідно до статті 44 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та відсутні підстави для зобов`язання відповідача провести перерахунок пенсії.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з рішенням суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Крім того, Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами (частина 3 статті 25 Конституції України).

Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Статтею 8 Закону № 1058-IV закріплено право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг. Так, відповідно до пункту 1 частини першої цієї статті право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Статтею 44 Закону № 1058-IV встановлено порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії, відповідно до якого заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Частиною п`ятою статті 45 Закону № 1058-IV визначено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган ПФУ та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Фактично спірним питанням даної справи є правомірність дій управління щодо не розгляду заяви позивача у встановленому законодавством порядку та не неприйняттям вмотивованого рішення з питання перерахунку.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління ПФУ від 25 листопада 2005 року № 22-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846; далі - Порядок № 22-1).

Відповідно до пункту 4.1 Порядку № 22-1 що орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою (додаток 2).

Згідно з пунктом 4.2 Порядку № 22-1 при прийманні документів орган, що призначає пенсію:

1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж;

2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів;

3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності).

Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі;

4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України (пункт 4.3 Порядку № 22-1).

Також пунктом 4.10 Порядку № 22-1 передбачено, що не пізніше 10 днів після надходження всіх необхідних документів для виплати пенсії орган, що призначає пенсію, повинен їх розглянути та прийняти відповідне рішення, яке оформлюється розпорядженням. Надані документи та заява зберігаються в пенсійній справі.

Аналогічний обов`язок пенсійного органу щодо прийняття відповідного рішення про призначення(перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії регламентовані ч. 5 ст. 45 Закону № 1058-ІV.

Таким чином, з урахуванням вищезазначених норм, після отримання заяви позивача про перерахунок пенсії, відповідач повинен був розглянути її та прийняти вмотивоване рішення або про перерахунок пенсії або про відмову у його проведенні, надати аналіз записам в трудовій книжці та даним наданих в довідках про пільговий стаж роботи позивача, зокрема, періоду служби в Радянській Армії.

За результатами звернення позивача, управління не прийняло будь-якого рішення, а лише надало відповідь, яка має інформативний характер.

Приймаючи спірне рішення, суд першої інстанції дійшов до висновку, що заява про призначення пенсії за віком позивача, не відповідала формі, яка зазначена у додатку 2 Порядку № 22-1.

Суд апеляційної інстанції вважає такий висновок суду першої інстанції таким, що зроблений передчасно, оскільки, як вже зазначалось вище, управлінням, за результатами розгляду заяви позивача не приймалось рішення по суті спірного питання (перерахунок пенсії) та у відповіді пенсійний орган не посилався на порушення порядку подання відповідної заяви про перерахунок пенсії.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що звертаючись до суду із даним позовом, позивач просив суд зобов`язати відповідача провести перерахунок пенсії та зарахувати спірні періоди до пільгового стажу.

З цього приводу суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Відповідно до статті 23 Закону № 1058-IV, спори, що виникають із правовідносин за цим Законом, вирішуються органами Пенсійного фонду та у судовому порядку.

Слід також зазначити, що відповідно до пункту 2.1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах, затверджених затвердженого постановою правління пенсійного фонду України 30 квітня 2002 року за п. 8-2 (далі - положення), серед основних завдань управління є, зокрема, завдання призначення (перерахунку) пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці та підготовка документів для їх виплати.

Відповідно до п.п. 6 п. 2.2 Положення, Управління, відповідно до покладених на нього завдань призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до чинного законодавства.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що, в даному випадку, до спірних правовідносин слід застосувати положення ч. 2 ст. 9 Кодексу адміністративного судочинства України, де зазначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог; суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень та обрати інший спосіб захисту, який необхідний для повного відновлення порушеного права.

У юриспруденції дискреційні повноваження визначаються як право голови держави, уряду, інших посадовців в органах державної влади у разі ухвалення рішення з питання, віднесеного до їх компетенції, діяти за певних умов на власний розсуд у рамках закону. А в Рекомендаціях Комітету Міністрів Ради Європи вказано, що адміністративний орган може здійснювати "дискреційні повноваження", користуючись певною свободою розсуду у разі ухвалення будь-якого рішення. Такий орган в силу (за) наявності у нього дискреційних повноважень може вибирати з декількох варіантів припустимих рішень той, який він вважає найбільш відповідним у даному випадку. За цього надано рекомендацію судам не втручатися у дискреційні повноваження державних органів.

На думку суду, з боку державних органів відбувається підміна понять, оскільки не будь-які повноваження органів влади з ухвалення рішень, є дискреційними. Дискреція діє тільки у разі, коли у рамках закону держорган може приймати різні рішення.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У пункті 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, «ефективний засіб правого захисту» в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.

Дискреційні повноваження - це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають у застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень. У більш звуженому розумінні дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчиняти конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними). Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 21 травня 2013 року № 21-87а13.

Згідно з частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 7 ч.2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України в разі задоволення адміністративного позову суд може прийняти постанову про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.

Отже, суд наділений повноваженнями щодо зобов`язання відповідача вчинити певні дії, і це прямо вбачається з п. 7 ч.2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Відтак, враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо необхідності зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву позивача про перерахунок пенсії від 21 лютого 2019 року та прийняти рішення відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09 липня 2003 року та Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, оскільки висновки суду першої інстанції є такими, що зроблено без урахування всіх обставин, які мають значення для справи, а Пенсійним органом всупереч вимог чинного законодавства не прийнято вмотивованого рішення щодо перерахунку/відмови у проведені перерахунку позивачу на підставі його заяви.

При цьому, твердження позивача «що його змусили написати заяву про зарахуванням стажу до загального» не підкріплені жодним належним доказом, відтак судом не оцінюються та не приймаються до уваги.

Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції розглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ч.1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 308, 310, 315, 317, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 30 травня 2019 року № 360/1589/19 за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - скасувати.

Прийняти нову постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в м. Лисичанську Луганської області розглянути заяву ОСОБА_1 від 21 лютого 2019 року про перерахунок пенсії та прийняти рішення відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV від 09 липня 2003 року та Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 з урахуванням додаткових довідок про пільговий стаж роботи та служби в Радянській Армії.

В іншій частини позовних вимог - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 липня 2019 року.

Судді Т.Г.Арабей

І.В. Сіваченка

Т.Г. Гаврищук