Справа № 260/1407/18
Суддя: Гінда Оксана Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2019 рокуЛьвів№ 857/3190/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

судді-доповідача: Гінди О.М.

суддів: Заверухи О.Б, Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судових засідань Чопко Ю.Т.

представника відповідача Міськова Н.В.

розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу Ужгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області (правонаступник Головне управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області) на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2019 року (головуючий суддя: Іванчулинець Д.В., місце ухвалення м. Ужгород) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 до Ужгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області (правонаступник Головне управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

ОСОБА_1 в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 17.12.2018 звернулася з позовом до суду, в якому просила визнати протиправною відмову Ужгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області у призначенні та перерахунку пенсії ОСОБА_1 у зв`язку із втратою годувальника ОСОБА_3 , у розрахунку 50% від щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, померлого годувальника, скасувавши рішення Ужгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Закарпатської області викладене у формі вкладки № 64 до протоколу № 86 від 04.12.2018 та зобов`язати відповідача призначити та провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 у зв`язку із втратою годувальника ОСОБА_3 , у розрахунку 50% від щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці починаючи із дати смерті померлого годувальника.

Обґрунтовує позов тим, що ОСОБА_3 - чоловік позивачки, а також батько малолітнього ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримував довічне грошове утримання судді у відставці. ОСОБА_3 , будучи годувальником для свого дванадцятирічного сина, ІНФОРМАЦІЯ_2 помер. Відповідно до вкладки № 64 до протоколу № 86 від 04.12.2018, позивачу призначено пенсію по втраті годувальника на неповнолітнього сина на загальних підставах та відмовлено у перерахунку пенсії у зв`язку із втратою годувальника у розрахунку від щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, померлого годувальника.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» суддя, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України (ч. 5 ст. 142 вказаного Закону). Таким чином, щомісячне довічне грошове утримання також являє собою регулярну щомісячну грошову виплату, яка була призначена чоловікові позивачки, у зв`язку із звільненням у відставку, та виплачувалась територіальним органом Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України як захід матеріального забезпечення. Позивач зазначає, що пенсія за віком та довічне грошове утримання судді мають однакову правову природу.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2019 року позов задоволено частково. Визнано протиправною відмову Ужгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області у призначенні та перерахунку пенсії ОСОБА_1 у зв`язку із втратою годувальника ОСОБА_3 , у розрахунку 50% від щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, померлого годувальника, скасувавши рішення Ужгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області викладене у формі вкладки № 64 до протоколу № 86 від 04.12.2018 року та зобов`язано відповідача призначити та провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 у зв`язку із втратою годувальника ОСОБА_3 , у розрахунку 50% від щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці починаючи з дня, що настає за днем смерті померлого годувальника.

З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає його таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому просить його скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт посилається на те, що положеннями Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» не передбачено право на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника, а визначає можливість призначення пенсії на загальних умовах, встановлених Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Вказує, що оскільки Закону України «Про судоустрій і статус суддів» не передбачено призначення пенсії по втраті годувальника, то ОСОБА_1 призначено пенсію по втраті годувальника на неповнолітнього сина на загальних підставах відповідно до ст. ст. 36, 37 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

У судовому засіданні 18.06.2019 представник позивача надав пояснення та просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду залишити без змін.

Представник позивача - ОСОБА_4 у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала, пояснення надала аналогічні викладеним в апеляційній скарзі. Просить апеляційну скаргу задовольнити, а судове рішення скасувати, у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, його участь в судовому засіданні обов`язковою не визнавалась. Подав 26.06.2019 заяву про не можливість прибути на розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України його неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга задоволеною бути не може з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно копії свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 від 18 жовтня 1986 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5 є подружжям, ОСОБА_5 присвоєне прізвище ОСОБА_6 .

ОСОБА_3 займав посаду судді апеляційного суду Закарпатської області та знаходячись у відставці, отримував довічне грошове утримання судді у відставці.

Копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 02 жовтня 2018 року підтверджено, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до довідки Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «вул. Володимирська 28 м. Ужгород», ОСОБА_1 проживає разом зі своїм сином ОСОБА_2 , 2006 року народження

Згідно з свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до вкладки № 64 до протоколу № 86 від 04.12.2018, ОСОБА_1 , Ужгородським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Закарпатської області, призначено пенсію по втраті годувальника на неповнолітнього сина на загальних підставах та відмовлено у перерахунку пенсії у зв`язку із втратою годувальника у розрахунку від щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, померлого годувальника.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково оскільки, пенсія за віком, є регулярною щомісячною грошовою виплатою, та довічне грошове утримання судді мають однакову правову природу, як захід матеріального забезпечення у зв`язку з настанням певної обставини - досягнення пенсійного віку, інвалідності, смерті годувальника, а тому визнав протиправними дії відповідача та зобов`язав Ужгородське об`єднане управління Пенсійного фонду України Закарпатської області призначити та провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 у зв`язку із втратою годувальника ОСОБА_3 , у розрахунку 50% від щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці починаючи з дня, що настає за днем смерті померлого годувальника.

З цими висновками суду першої інстанції, погоджується суд апеляційної інстанції з огляду на таке.

Статтею 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-IV (далі Закон № 1058-IV) визначено, що пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до ч. ст. 10 Закону № 1058-IV), особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Згідно ч. 1 ст. 36 Закону № 1058-IV, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті особи, яка виконала функцію донора анатомічних матеріалів людини, пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоров`я, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (Революції Гідності), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Непрацездатними членами сім`ї вважаються чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону (п. 1 ч. 2 ст. 36 Закону № 1058-IV).

Частиною 3 ст. 36 Закону № 1058-IV, до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.

Згідно ч. 1 ст. 37 Закону № 1058-IV, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.

Частиною 1 ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі-Закон № 1402-VIII) передбачено, що судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку: 1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року; 2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 142 Закону № 1402-VIII, пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.

З системного аналізу вищенаведених правових норм, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що пенсія є регулярною щомісячною грошовою виплатою, яка призначається у встановленому законом порядку як захід матеріального забезпечення у зв`язку з настанням певної обставини, зокрема, досягнення пенсійного віку, інвалідності, смерті годувальника. Щомісячне довічне грошове утримання також являє собою регулярну щомісячну грошову виплату, яка чоловіку позивачки була призначена при звільненні у відставку та виплачувалась територіальним органом Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України, як єдиний захід матеріального забезпечення. Пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається із заробітку чи пенсії годувальника, тобто в залежності від того доходу, який мав годувальник на час настання смерті.

Суд апеляційної інстанції не бере до уваги покликання апелянта, на те, що право позивача на отримання пенсії по втраті годувальника залежить від обраного годувальником виду пенсійного забезпечення - пенсії або щомісячного довічного грошового утримання судді, оскільки вказані обставини призвели б до ситуації, в якій позивач, виявився позбавленим права на пенсію по втраті годувальника лише на тій підставі, що годувальнику, після досягнення пенсійного віку, була призначена виплата згідно з Законом України «Про судоустрій і статус суддів» у формі щомісячного довічного грошового утримання.

На думку суду апеляційної інстанції, така відмінність у ставленні при призначенні цього виду пенсії, не може бути визнана виправданою з точки зору об`єктивних та розумних обґрунтувань, оскільки отримувана годувальником сума щомісячного грошового утримання за правовою природою являлась призначеною на законних підставах, регулярною пенсійною виплатою за рахунок державних коштів.

Таким чином, не врахування апелянтом розміру доходу годувальника на час настання смерті призвело до того, що сама суть права позивача на отримання пенсії по втраті годувальника була зведена нанівець, що безсумнівно становить «особистий та надмірний тягар» для неповнолітньої дитини померлого, яка перебуваючи в непрацездатному віці, втративши матеріальну підтримку в зв`язку зі смертю батька, залишилась без можливості отримання матеріального забезпечення по втраті годувальника, гарантованого національним законом, виходячи з розміру довічного грошового утримання судді у відставці.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справах «Стек та інші проти Сполученого Королівства», «Пічкур проти України» Європейський Суд з прав людини зазначив, якщо у державі є чинне законодавство, яким передбачено право на соціальні виплати, це законодавство має вважатися таким, що породжує майновий інтерес, який підпадає під дію статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Якщо держава вирішує створити механізм соціальних виплат, вона повинна зробити це у спосіб, що відповідає статті 14 Конвенції щодо заборони дискримінації. Дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об`єктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях. У практиці ЄСПЛ напрацьовані також три головні критерії, що їх слід оцінювати з тим, щоб зробити висновок чи відповідає певний захід втручання у право власності принципу правомірного і допустимого втручання, сумісного з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме чи є такий захід законним; чи переслідує втручання в право власності «суспільний інтерес»; чи є такий захід пропорційним переслідуваним цілям. За оцінкою ЄСПЛ не буде вважатись пропорційним втручання, яке становить «особистий та надмірний тягар» для особи.

У справах «Щокін проти України» (Shchokin v. Ukraine), заяви № 23759/03 та 37943/06, рішення від 14 жовтня 2010 року та «Серков проти України» (Serkov v. Ukraine), заява № 39766/05, рішення від 7 липня 2011 року ЄСПЛ дійшов висновку що, по-перше, національне законодавство не було чітким та узгодженим та не відповідало вимозі «якості» закону і не забезпечувало адекватного захисту осіб від свавільного втручання у права заявника; по-друге, національними органами не було дотримано вимоги законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника, коли в його справі національне законодавство припускало неоднозначне трактування. Цими рішеннями було встановлено порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки органи держаної влади віддали перевагу найменш сприятливому тлумаченню національного законодавства, що призвело до накладення на заявника додаткових зобов`язань зі сплати податку.

Необхідність застосування зазначеного підходу при вирішення соціальних справ, з урахуванням обставин справи та законодавства, що регулює саме ці відносини та у конкретний період часу, підтверджується, зокрема, позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 06 березня 2018 року у справі № 234/8701/17.

На думку ЄСПЛ, поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинне бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати особі адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 24 квітня 2008 року у справі «C. Дж. та інші проти Болгарії» [«C. G. and Others v. Bulgaria»], заява № 1365/07, § 39, від 09 січня 2013 року у справі «Олександр Волков проти України», заява № 21722/11, § 170).

Крім того, ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі. Тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме в тому, щоб позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 11 листопада 1996 року у справі «Кантоні проти Франції» [«Cantoni v. France»], заява № 17862/91, § 31-32, від 11 квітня 2013 року у справі «Вєренцов проти України», заява № 20372/11, § 65).

Крім цього, оскільки, позивач звернувся до пенсійного органу - 29.10.2018, тобто протягом протягом 12 місяців з дня смерті годувальника ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), то пенсію по втраті годувальника з розрахунку 50% грошового утримання, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 45 Закону № 1058-IV, необхідно призначити з дня, що настає за днем смерті годувальника ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач має право на призначення та перерахунок пенсії у зв`язку із втратою годувальника ОСОБА_3 , у розрахунку 50% від щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, померлого годувальника.

Апеляційна скарга Ужгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими.

Згідно приписів ст. 139 КАС України підстав для стягнення судових витрат не має.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 316 КАС України, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

постановив:

апеляційну скаргу Ужгородського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Закарпатської області (правонаступник Головне управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області) залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 22 лютого 2019 року № 260/1407/18 без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач: О. М. Гінда
судді О. Б. Заверуха
В. В. Ніколін
Повне судове рішення складено 19.07.2019.