Справа № 420/3743/19
Суддя: Бойко О.Я.
Дата ухвалення: 2019-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3743/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді Бойко О.Я.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрального об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Одесі про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання виплатити пенсію а також утриматись від подальшого призупинення її виплати,-

І. Суть спору:

ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду із позовом до Центрального об`єднаного Управління пенсійного фонду в м. Одесі, в якому просив:

1. Визнати протиправною бездіяльність Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі (), яка полягає у не виплаті пенсії за червень 2018 року та липень 2018 року.

2. Зобов`язати Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду в м. Одесі () виплатити пенсію за червень 2018 року та липень 2018 року в розмірі 9 557,52 (дев`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят сім гривень 52 копійки) ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) негайно після проголошення рішення, а також утриматись від подальшого призупинення її виплати.

ІІ. Аргументи сторін

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив наступне.

Позивач є пенсіонером та отримує пенсію по інвалідності.

Позивач з 21.05.2013 р. здобув право на отримання пенсії, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 , яке видано ПФУ на ім`я позивача ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У зв`язку з проведенням бойових дій та антитерористичної операції в населеному пункті за місцем його проживання він був вимушений покинути своє постійне місце проживання та переїхати з початку до м. Одеса.

Внаслідок цього позивач не маючи інших джерел існування крім пенсії, змушений був звернутися із заявою про взяття на облік та виплату пенсії до іншого територіального органу ПФУ.

З березня 2017 р. позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Одесі. Саме з цього часу та до 01.06.2018 р. відповідач нараховував пенсійне забезпечення позивачу та перераховував належні до виплати суми на картковий рахунок відкритий на його ім`я у відділенні Ощадбанку України.

Позивач зазначив, що відповідач з 01.06.2018 р. припинив виплату пенсії з підстав не передбачених статтею 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Розпорядженням органу Пенсійного фонду від 19.06.2018 р. виплату пенсії припинено х причини здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування відповідно до Порядку затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 р. №365.

Позивач зазначив, що право на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Позивач вважає такі дії незаконними, оскільки вони порушують його право на пенсійне забезпечення.

25.06.2019 р. ухвалою Одеський окружний адміністративний, суд, прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

16.07.2019 р. від представника відповідача надійшов відзив на адміністративний позов, в якому представник відповідача у задоволенні позову просив відмовити з підстав викладених у відзиві.

В обґрунтування відзиву представник відповідача зазначив, що розпорядженням управління від 19.06.2018 р. позивачу припинено виплату пенсії з 01.06.2018 р. «до з`ясування» згідно з п.2 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 р. №365.

23.06.2018 р. управлінням включено позивача до списку №32 на отримання інформації для призначення (відновлення) виплати пенсії (щомісячного грошового утримання) внутрішньо переміщених осіб, який було надіслано до Управління соціального захисту населення в Приморському районні м. Одеси.

Листом від 05.07.2018 р. №13-15-18/85-3 Управлінням соціального захисту населення Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради списком на отримання інформації для здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування факт проживання підтверджено.

Виплату пенсії позивачу поновлено з 01.05.2018 р., згідно з розпорядженням управління від 22.08.2018 р.

Борг за червень-липень 2018 р. у розмірі 9557,52 грн. обліковується в управлінні та не виплачується до особливого розпорядження згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 р. №335 «Про внесення змін до Постанови Кабінету Міністрів України» від 08.06.2016 року №365.

Згідно з п.2 ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Відповідно до п.10 ч.1 ст.4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.

Справу суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та дослідивши письмові докази, якими вони обґрунтовуються, суд робить висновок, що адміністративний позов належить до часткового задоволення. Свій висновок суд вмотивовує наступним чином.

ІІІ. Обставини, встановлені судом.

Так, суд встановив, що позивач з 21.05.2013 р. здобув право на отримання пенсії, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 , яке видано ПФУ на ім`я позивача ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

Позивач є громадянином України та згідно з довідкою від 28.03.2017 р. № перебуває на обліку, як внутрішньо переміщена особа за фактичною адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9).

З березня 2017 р. позивач перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Одесі. Саме з цього часу та до 01.06.2018 р. відповідач нараховував пенсійне забезпечення позивачу та перераховував належні до виплати суми на картковий рахунок відкритий на його ім`я у відділенні Ощадбанку України.

Розпорядженням управління від 19.06.2018 р. позивачу припинено виплату пенсії з 01.06.2018 р. «до з`ясування» згідно з п.2 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 р. №365.

23.06.2018 р. управлінням включено позивача до списку №32 на отримання інформації для призначення (відновлення) виплати пенсії (щомісячного грошового утримання) внутрішньо переміщених осіб, який було надіслано до Управління соціального захисту населення в Приморському районні м. Одеси.

Листом від 05.07.2018 р. №13-15-18/85-3 Управлінням соціального захисту населення Департаменту праці та соціальної політики Одеської міської ради списком на отримання інформації для здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування факт проживання підтверджено.

Виплату пенсії позивачу поновлено з 01.05.2018 р., згідно з розпорядженням управління від 22.08.2018 р.

27.08.2019 р. позивач з заявою звернувся до відповідача про виплату заборгованості по пенсії в період за червень, липень 2018 р. (а.с.11).

04.09.2018 р. відповідач листом повідомив позивача, що розпорядженням від 19.06.2018 р. виплату його пенсії припинено з 01.06.2018 р. до з`ясування згідно з п.12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 р. №365. Управлінням розпорядженням від 22.08.2018 р. виплату пенсії позивача поновлено з 01.05.2018 р. (а.с.12).

Також в листі відповідач зазначив, що борг за червень-липень місяці 2018 р. у розмірі 9557,52 грн. обліковується в управлінні та не виплачується до особливого розпорядження згідно з Постанови КМУ України від 25.04.2018 р. №335 «Про внесення змін до Постанови КМУ від 08.06.2016 р. №365».

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

IV Джерела права та висновки суду.

Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.

Відповідно до Преамбули Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" цей Закон, зокрема, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій.

Зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Частиною 1 статті 4 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

Частиною 3 статті 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Відповідно до ст.49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону.

Відповідно до пункту 16 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Тобто, положення цього Закону є пріоритетними в питаннях виплати пенсій.

Отже, правовим актом, яким, зокрема, визначено підстави припинення пенсійних виплат, є Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". Інші нормативно-правові акти у сфері правовідносин, врегульованих Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", можуть застосовуватися за умови, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Щодо посилань відповідача у відзиві на позов стосовно окремого порядку виплати пенсії, суд не приймає до увагу вказану позицію, виходячи з наступного.

Так, Постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року №335 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року №365 "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам", а саме: п.15 викладено в такій редакції: "Орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.", а п.18 доповнено реченням такого змісту: "Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.".

За змістом конституційних норм (ст.ст. 113, 116, 117 Конституції України), Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях № 20-рп/2011 від 26 грудня 2011 року та № 2-рп-99 від 02 березня 1999 року висловив позицію, згідно з якою Кабінет Міністрів України є органом, який забезпечує проведення державної політики у соціальній сфері, повноважний вживати заходів щодо забезпечення прав і свобод людини і громадянина та проводити політику у сфері соціального захисту.

Особливу увагу варто звернути на те, що у преамбулі до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"зазначено, що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Конституційне поняття "Закон України", на відміну від поняття "законодавство України", не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Судом встановлено, що жодних змін у вказаний Закон з приводу особливостей виплати заборгованості пенсіонерам, які є внутрішньо переміщеними особами, Верховною Радою не вносилося.

Відповідно до статті 7 КАС України, суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У разі невідповідності правового акта Конституції країни, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акту нормам закону, слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

При цьому, суд звертає увагу на те, що статус внутрішньо переміщеної особи надає особі спеціальні, додаткові права або "інші права", як це зазначено у ст.9 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", не звужуючи, між тим, обсяг конституційних прав та свобод особи та створюючи додаткові гарантії їх реалізації, а тому відповідач повинен всіляко сприяти відновленню виплат, гарантованих державою внутрішньо переміщеним особам.

Стаття 10 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб", на яку посилається відповідач у відзиві, не містить обмежень щодо виплат пенсіонерам з числа внутрішньо переміщених осіб пенсії окремим порядком, визначеним КМ України, тому посилання відповідача на дану норму Закону є безпідставними.

Таким чином, приписи Постанови Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 року №335, якими внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 року №365 "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" не можуть бути застосовані до даних правовідносин, оскільки відповідних змін у Закон №1058-IV внесено не було.

Суд зазначає, що відсутність окремого порядку виплати пенсії, який повинен був розробити Кабінет Міністрів України, не повинна перешкоджати позивачу отримувати щомісячні пенсійні виплати, гарантовані Конституцією України.

Відповідач, як суб`єкт владних повноважень не довів правомірність несплати позивачу пенсії за червень та липень 2018 р.

Таким чином, суд робить висновок, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що належать до задоволення шляхом визнання протиправною бездіяльність відповідача щодо виплати позивачу недоотриманої пенсії за червень та липень 2018 року, та зобов`язання відповідача виплатити позивачу пенсію за червень, липень 2018 року.

Щодо позовної вимоги про утримання відповідачем від подальшого призупинення пенсії позивачу, суд робить висновок, що вона не належить до задоволення виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.

Отже, суд здійснює захист існуючого порушення прав, та не здійснює захист прав на майбутнє.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно з п.3 ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).

З огляду на вищевикладене, суд робить висновок, що адміністративний позов належить до часткового задоволення.

Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 768,40 грн., що підтверджується квитанцією №ПН2047 від 24.06.2019 р.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 77, 139, 255, 293, 295, 371 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі (), яка полягає у не виплаті пенсії за червень 2018 року та липень 2018 року.

3. Зобов`язати Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду в м. Одесі () виплатити пенсію за червень 2018 року та липень 2018 року в розмірі 9 557,52 (дев`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят сім гривень 52 копійки) ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) негайно після проголошення рішення.

4. В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

5. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 700(сімсот),00 грн.

6. Відповідно до статті 255 КАС України рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Згідно з частиною першою статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо справу розглянуто в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до п.15.5 ч.1 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України через Одеський окружний адміністративний суд до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

7. Позивач- ОСОБА_1 , адреса (фактичне місце проживання) АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 .

Відповідач - Центральне об`єднане Управління Пенсійного фонду України в м. Одеса, адреса: 65121, м. Одеса, вул. Ільфа і Петрова, 4а, .

Суддя О.Я. Бойко

.