Справа № 369/15915/18
Суддя: Пінкевич Н. С.
Дата ухвалення: 2019-04-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/369/25/19
РІШЕННЯ

Іменем України

22.04.2019 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Пінкевич Н.С

при секретарі Середенко Б.С.

за участі позивача ОСОБА_1

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора СРПП №1 Києво-Святошинського ВП лейтенанта Бибик Марії В"ячеславівни про скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до інспектора СРПП №1 Києво-Святошинського ВП лейтенанта Бибик Марії В"ячеславівни про скасування постанови.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 05 грудня 2018 року інспектором СРПП № 1 Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області лейтенантом Бибик М.В. відносно позивача винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ДП 18 № 073743. Відповідно до якої його визнано винним у здійсненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП України. Як зазначено в постанові, позивач проїхав перехрестя вул. Київська вул. Петровського на заборонений червоний сигнал світлофора.

На думку позивача постанова ж протиправною та підлягає скасуванню, оскільки під час зупинки та складання постанови поліцейськими було допущено ряд порушень, а саме: під час зупинки на автомобілі поліції не працював проблисковий маячок, постанову складено без участі позивача. Вказує на те, що він надав письмові пояснення із зазначенням дорожніх умов та вказав на те, що не допускав порушення ч. 2 ст. 122 КУпАП, а також неможливість достовірного встановлення вини патрульними з огляду на відстань 450 метрів, на відсутність освітлення ділянки шляху в темну пору доби, мокрого стану дорожнього покриття. Крім того зазначає, що вказане в постанові перехрестя знаходилось поза зоною прямої видимості від місця зупинки. Жодних доказів вчинення правопорушення патрульними надано не було.

На підставі викладеного, позивач просив скасувати повністю постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ДП 18 № 073743 та стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 гривень.

Представником відповідача до суду надано відзив, відповідно до якого вказував що інспектор поліції діяв в межах норм чинного законодавства та просив відмовити у задоволенні позову.

У судовому засіданні позивач підтримав позов з викладених у ньому підстав та просив позов задовольнити у повному обсязі.

У судове засідання відповідач не з`явився. Про дату час та місце розгляду повідомлявся у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Суд, вислухавши пояснення позивача, вивчивши позов і додані до нього документи, дослідивши докази у їх сукупності, дійшов наступного висновку.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства по справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху і експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови повинен відповідати вимогам, передбаченим ст.ст. 283, 284 КУпАП. У ній повинні бути докази, на яких базується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, і вказано мотиви не взяття до уваги інших доказів, на які посилається правопорушник чи висловлені останнім доводи.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 245 КУпАП України завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Судом установлено, що згідно з постановою інспектора СРПП № 1 Києво-Святошинського ВП Лейтенанта поліції Бибик від 05.12.2018 року ОСОБА_1 , керуючи автомобілем ЗАЗ 110557, н.з. НОМЕР_1 , 05.12.2018 року о 06 год. 15 хв. , проїхав перехрестя вул. Київська вул. Петровського на заборонений червоний сигнал світлофора, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Відповідно до зазначеної постанови ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_2 зазначав, що адміністративне правопорушення він не вчиняв, відповідачем не були враховані надані ним пояснення та не досліджені всі докази по справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Отже, в силу норм ст. 77 КАС України, у зазначеній категорії справ обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення покладається на відповідача.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року N 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283і 284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів. КУпАП визначено форму й передбачено основні вимоги щодо змісту як протоколу про адміністративне правопорушення, так і рішення, що постановляється в конкретній адміністративній справі, а також визначається компетенція осіб, які мають право складати протоколи про адміністративні правопорушення.

Разом з тим, вказана постанова всупереч вимог ст.. 283 КУпАП не містить імені та по-батькові інспектора, яким складено постанову, не вірно зазначено прізвище позивача, крім того відривна квитанція про сплату штрафу не містить реквізитів для сплати штрафу.

Будь-яких належних та допустимих доказів того, що позивачем ОСОБА_1 , було вчинено адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 122 КУпАП до суду відповідачем не надано.

Таким чином, відповідачем доказів на спростування доводів позивача та доказів, які б вказували на правомірність його дій при винесенні постанови від 05.12.2018 року, суду надано не було.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідкам розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності, місцевий загальний суд як адміністративний має право, зокрема скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Постанова про адміністративне правопорушення, складена відповідачем, не може оцінюватися судом в розумінні ст.ст. 73, 74 КАС України у якості належних і допустимих доказів, що підтверджують факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 122 КУпАП, оскільки заперечується позивачем, а інші докази які б їх обґрунтовували в матеріалах справи відсутні.

Викладене свідчить про порушення прав позивача на справедливий та неупереджений розгляд справи про притягнення його до адміністративної відповідальності.

У силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному судочинстві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. За наведених вище обставин у їх сукупності факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП є недоведеним.

Таким чином, постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП не відповідає вимогам КУпАП, а тому є незаконною і підлягає скасуванню.

Беручи до уваги вище викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 251, 245, 258 КУпАП, ст. ст. 2, 5, 9, 72-73, 77, 241-246, 250, 255, 268-272, 286, 295, 297, п.10 Перехідних положень КАС України, -

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до інспектора СРПП №1 Києво-Святошинського ВП лейтенанта Бибик Марії В"ячеславівни про скасування постанови задоволити частково.

Скасувати постанову постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ДП18 № 073743 про накладення стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено 26 квітня 2019 року.

Суддя Н.С. Пінкевич