Справа № 300/774/19
Суддя: Микитюк Р.В.
Дата ухвалення: 2019-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"10" липня 2019 р. справа № 300/774/19
м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
судді Микитюка Р.В.,
за участю секретаря судового засідання - Костюк О.С.,
представника позивача - Тюріна В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду адміністративну справу за позовом: Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Івано-Франківськгаз"
до відповідача: Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг
про визнання протиправною та нечинною постанову №432 від 26.03.2019., -
ВСТАНОВИВ:
08.04.2019 року Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації "Івано-Франківськгаз" (надалі - позивач) звернулося до суду з адміністративним позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (надалі відповідач, НКРЕ КП) про визнання протиправною та нечинною постанови №432 від 26.03.2019 року.
Позов мотивований тим, що з 04.03.2019 року по 18.03.2019 року відповідачем проводилась планова перевірка дотримання позивачем Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу природного газу. За результатами перевірки, відповідачем було складено акт №82 від 18.03.2019 року. 26.03.2019 року Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг було проведене відкрите засідання з розгляду акта №82 за результатами якого прийнято постанову №432 "Про накладення штрафу на ПАТ "Івано-Франківськгаз" за порушення Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу природного газу та здійснення заходів державного регулювання. На думку позивача, вказана постанова є протиправною та нечинною, а отже підлягає скасуванню.
08.04.2019 року на адресу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Івано-Франківськгаз" надійшла заява про забезпечення адміністративного позову шляхом зупинення дії постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг №432 від 26.03.2019 року про накладення штрафу на ПАТ "Івано-Франківськгаз" за порушення Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу природного газу та здійснення заходів державного регулювання.
Обґрунтовуючи подану заяву ПАТ "Івано-Франківськгаз" зазначило, що необхідність забезпечення позову обумовлюється тим, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити фінансовий стан та ефективний захист оспорюваних прав та інтересів ПАТ "Івано-Франківськгаз" .
Ухвалою суду від 10.04.2019 року у задоволенні заяви позивача про забезпечення адміністративного позову відмовлено (т.1, а.с. 40-43).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 12.04.2019 року відкрито провадження у даній адміністративній справі та вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.
16.05.2019 Івано-Франківським окружним адміністративним судом винесено ухвалу, якою заяву (клопотання) представника відповідача про розгляд справи за правилами загального позовного провадження задоволено, перейдено до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 05.06.2019 (т.1, а.с.129-131).
У підготовчому судовому засіданні, яке відбулося 05.06.2019 постановлено протокольну ухвалу, якою замінено позивача з Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Івано-Франківськгаз" на Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Івано-Франківськгаз" в зв`язку із зміною назви позивача.
Ухвалою суду від 11.06.2019 року закрито підготовче провадження і призначено справу до судового розгляду (т.1, а.с. 200-201).
Відповідач скористався правом подання відзиву на позовну заяву, який надійшов на адресу суду 02.05.2019 року (т.1, а.с. 54-67). У поданому відзиві відповідач проти заявлених позовних вимог заперечив з підстав їх необґрунтованості, зокрема зазначив, що при прийнятті оскарженої постанови Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг діяла в межах своїх повноважень та у спосіб, визначений законодавством. Вказав, що за результатами проведеної перевірки виявлено порушення позивачем Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу природного газу та здійснення заходів державного регулювання, що і стало підставою для прийняття вищезгаданої постанови. Окремо зазначив, що згідно чинного законодавства України розрахунки за природній газ здійснюються в кубічних метрах, а переведення в енергетичні одиниці, коли і застосовується норма щодо приведення до стандартних умов, носить виключно інформаційний характер. Пояснив, що витрати на закупівлю природного газу для покриття виробничо-технологічних витрат включаються до тарифу на розподіл природного газу і таким чином вже фактично компенсовані позивачу, а тому застосування коефіцієнтів приведення до стандартних умов призвело до подвійної компенсації втрат постачальника газу.
17.05.2019 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначив, що акт за №82 від 18.03.2019 року складений у формі, яка не відповідає уніфікованій формі акту перевірки, встановленій Методикою №342. Вказав, що відповідно до умов Договору розподілу природного газу увесь об`єм спожитого природного газу повинен приводитись оператором ГРМ до стандартних умов і є обов`язковим для використання у взаємовідносинах між споживачем та його постачальником. Крім того зазначив, що при прийнятті оскарженого рішення відповідачем не дотримано принципів пропорційності, так як на позивача безпідставно накладено штраф у значному розмірі, а саме 850 000 грн. (т.1, а.с. 134-141).
У поданому суду 27.05.2019 року запереченні на відповідь на відзив представник відповідача вказала, що акт перевірки за №82 від 18.03.2019 року складений у формі, передбаченій Порядком контролю за дотриманням ліцензіатами, що проводять діяльність у сфері енергетики та комунальних послуг, законодавства у відповідних сферах та ліцензійних умов. Зазначила, що зважаючи на ступінь порушення та викликану діями позивача соціальну напругу НКРЕ КП правомірно застосувало до позивача штраф у розмірі 850 000 грн. (т.1, а.с. 182-190).
Представник відповідача у вступному слові проти позовних вимог заперечив з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву та запереченні. Вказав, що за зверненням споживача, яке надійшло на урядову гарячу лінію, за погодженням з державною регуляторною службою України НКРЕ КП провела перевірку, за результатами якої виявлені порушення чинного законодавства, що і стало підставою для прийняття оскаржуваного рішення. Окремо зазначив, що норми Кодексу газорозподільних систем не містять положень, які регламентують процедуру приведення обсягів спожитого природного газу побутовими споживачами до стандартних умов для здійснення комерційних розрахунків в обсягах (куб. м.) та містять виключно процедуру такого приведення для непобутових споживачів. Вказав, що позивач почав інформувати споживачів про донарахування обсягів природного газу починаючи з жовтня 2018 року, однак, починаючи з цього періоду, жодних змін у законодавство внесено не було, що на його думку, додатково свідчить про безпідставність та незаконність здійснення таких донарахувань. Просив в задоволенні позову відмовити.
Суд, розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши вступні та заключні слова представників сторін, дослідивши подані докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, встановив наступне.
Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 11.05.2019 року основним видом економічної діяльності Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Івано-Франківськгаз" є КВЕД 35.22 Розподілення газоподібного палива через місцеві (локальні) трубопроводи (т.1, а.с. 156).
Відповідно до Плану здійснення заходів державного контролю суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, на 2019, затвердженого постановою НКРЕ КП від 30.11.2018 №1584, на підставі постанови НКРЕ КП від 18.12.2018 №1964 "Про проведення планових перевірок суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, у I кварталі 2019" та посвідчення на перевірку від 14.02.2019 №86, у період з 04.03.2019 року по 18.03.2019 року було проведено планову перевірку щодо дотримання Публічного акціонерного товариства "Івано-Франківськгаз" Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 16.02.2017 №201 та якою перевірявся період ліцензованої діяльності з 01.01.2017 по 31.12.2018, за результатами якої складено акт за №82 від 18.03.2019 року.
Відповідно до вищевказаного акту під час перевірки НКРЕ КП виявлено порушення позивачем п.2.1 глави 2 Ліцензійних умов, а саме вимог глави 4 розділу IX Кодексу ГРМ у частині визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу по об`єктах побутових споживачів на межі балансової належності між Оператором ГРМ і побутовими споживачами на підставі даних лічильників природного газу з урахуванням вимог цього Кодексу, крім споживача за ЕІС-кодом 56ХМ16А50572887Y .
В судовому засіданні встановлено, що за результатами розгляду акту за №82 від 18.03.2019 року відповідач оскаржуваною постановою за №432 від 26.03.2019 року наклав на ПАТ "Івано-Франківськгаз" штраф у сумі 850 000 грн. та зобов`язав позивача до 12.04.2019 року привести свої дії у відповідність до вимог чинного законодавства шляхом здійснення перерахунку споживачам у частині визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу по об`єктах побутових споживачів на підставі даних лічильників природного газу, починаючи з жовтня 2018 року, крім споживача за ЕІС кодом 56 НОМЕР_1 (а.с.68-74).
Не погоджуючись із прийняттям вказаної постанови, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із наступного.
У відповідності до частин першої-третьої статті 1 Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" № 1540-VIII від 22.09.2016 року (далі - Закон № 1540-VIII) Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - Регулятор), є постійно діючим незалежним державним колегіальним органом, метою діяльності якого є державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Регулятор є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, що є державною власністю, рахунки в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням. Роботу Регулятора забезпечують його центральний апарат і територіальні органи.
Регулятор здійснює державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг, зокрема: у сфері енергетики: діяльності з транспортування, розподілу, зберігання (закачування, відбору), надання послуг установки LNG, постачання природного газу (частина 1 статті 2 Закону № 1540-VIII).
Згідно зі статтею 3 Закону № 1540-VIII Регулятор здійснює державне регулювання з метою досягнення балансу інтересів споживачів, суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, і держави, забезпечення енергетичної безпеки, європейської інтеграції ринків електричної енергії та природного газу України. Регулятор здійснює державне регулювання шляхом: 1) нормативно-правового регулювання у випадках, коли відповідні повноваження надані Регулятору законом; 2) ліцензування діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг; 3) формування цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг та реалізації відповідної політики у випадках, коли такі повноваження надані Регулятору законом; 4) державного контролю та застосування заходів впливу; 5) використання інших засобів, передбачених законом.
Основними завданнями Регулятора є: 1) забезпечення ефективного функціонування та розвитку ринків у сферах енергетики та комунальних послуг; 2) сприяння ефективному відкриттю ринків у сферах енергетики та комунальних послуг для всіх споживачів і постачальників та забезпечення недискримінаційного доступу користувачів до мереж/трубопроводів; 3) сприяння інтеграції ринків електричної енергії, природного газу України з відповідними ринками інших держав, зокрема в рамках Енергетичного Співтовариства, співпраці з Радою регуляторів Енергетичного Співтовариства, Секретаріатом Енергетичного Співтовариства та національними регуляторами енергетики інших держав; 4) забезпечення захисту прав споживачів товарів, послуг у сферах енергетики та комунальних послуг щодо отримання цих товарів і послуг належної якості в достатній кількості за обґрунтованими цінами; 5) сприяння транскордонній торгівлі електричною енергією та природним газом, забезпечення інвестиційної привабливості для розвитку інфраструктури; 6) реалізація цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг; 7) сприяння впровадженню заходів з енергоефективності, збільшенню частки виробництва енергії з відновлюваних джерел енергії та захисту навколишнього природного середовища; 8) створення сприятливих умов для залучення інвестицій у розвиток ринків у сферах енергетики та комунальних послуг; 9) сприяння розвитку конкуренції на ринках у сферах енергетики та комунальних послуг; 10) інші завдання, передбачені законом.
Відповідно до статті 19 Закону № 1540-VIII Регулятор здійснює державний контроль за дотриманням суб`єктами господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, законодавства у відповідних сферах та ліцензійних умов шляхом проведення планових та позапланових виїзних, а також невиїзних перевірок відповідно до затверджених ним порядків контролю.
Перевірка проводиться на підставі рішення Регулятора.
Для проведення перевірки створюється комісія з перевірки, що складається не менш як із трьох представників центрального апарату та/або територіальних органів Регулятора.
За результатами перевірки складається акт у двох примірниках, який підписується членами комісії з перевірки.
Суб`єкт господарювання, діяльність якого перевірялася, має право надати письмові пояснення та обґрунтування щодо проведеної перевірки та/або виявлених порушень у строк до п`яти робочих днів з дня отримання акта про результати перевірки.
У разі виявлення порушень акт про результати перевірки вноситься на засідання Регулятора, за результатами якого Регулятор приймає рішення про застосування до суб`єкта господарювання, що провадить діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, санкції, передбаченої цим Законом.
Згідно з п.п.14, 15 ст.19 Закону України "Про ліцензування видів господарської діяльності" акт перевірки додержання ліцензіатом вимог ліцензійних умов складається в останній день проведення перевірки.
Розпорядження про усунення порушень ліцензійних умов видається органом ліцензування не пізніше трьох робочих днів з останнього дня проведення перевірки у разі виявлення за результатами її проведення порушень ліцензіатом вимог ліцензійних умов.
В той же час ч.5 ст.14 Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" рішення Регулятора оформлюються постановами, крім рішень щодо усунення порушень, виявлених під час здійснення контролю, які оформлюються розпорядженнями.
Здійснивши системний аналіз вищевказаних норм, суд дійшов висновку, що з урахуванням приписів ч. 5 ст. 14 Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг", оскільки оскаржуване рішення стосується не тільки накладення штрафних санкцій, а і усунення виявленого порушення ПАТ "Івано-Франківськгаз" п.2.1 глави 2 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу природного газу, відповідач зобов`язаний був видати окреме розпорядження.
Крім того, відповідно до ч. 11 ст. 7 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності" у разі виконання в повному обсязі та у встановлений строк припису, розпорядження, рішення, іншого розпорядчого документа про усунення порушень, виявлених під час здійснення заходу нагляду (контролю), фінансові та адміністративні санкції, заходи реагування до суб`єкта господарювання, його посадових осіб не застосовуються.
Таким чином, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, прийнявши оскаржувану постанову без попереднього винесення розпорядження про усунення порушень ліцензійних умов, позбавила позивача можливості усунути порушення, виявлені під час здійснення заходу нагляду (контролю), а отже і уникнути застосування в подальшому до Товариства штрафних санкцій.
Водночас суд приймає до уваги наступне.
Розділом ІХ Кодексу врегульовано правила комерційного обліку природного газу в газорозподільній системі.
Пунктами 1, 2 глави 1 розділу ІХ Кодексу визначено, що комерційний облік природного газу в газорозподільній системі організовується та здійснюється з метою визначення повної та достовірної інформації про об`єми (обсяги) природного газу, які надійшли до ГРМ від суміжних суб`єктів ринку природного газу (ГДП, ВБГ, Оператора ГТС), та об`єми (обсяги) природного газу, які розподілені (передані) з ГРМ підключеним до неї споживачам і суміжним операторам ГРМ, та подальшого використання інформації у взаємовідносинах між суб`єктами ринку природного газу, у тому числі для взаєморозрахунків між ними.
Порядок комерційного обліку природного газу (визначення його об`ємів і обсягів) по об`єктах споживачів, у тому числі побутових споживачів, здійснюється згідно з договором розподілу природного газу, укладеним між споживачем та оператором ГРМ, та з урахуванням вимог цього Кодексу.
Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Івано-Франківськгаз", відповідно до вимог пунктів 2-3 глави 2 розділу і Кодексу виконує функції розподілу природного газу, забезпечення комерційного обліку природного газу, формування добових, декадних, місячних, квартальних та річних показників фактичного об`єму та обсягу передачі (розподілу, споживання) природного газу тощо.
Також позивач, як оператор ГРМ, здійснює комерційний облік природного газу в газорозподільній системі.
Пунктом 3 глави 1 розділу ІХ Кодексу передбачено, що фактичний об`єм надходження природного газу до/з ГРМ (у тому числі по об`єктах споживачів) за певний період визначається в точках комерційного обліку (на межі балансової належності) на підставі даних комерційних вузлів обліку, встановлених в точках вимірювання, та інших регламентованих процедур у передбачених цим Кодексом випадках.
Об`єм природного газу в точках комерційного обліку має бути приведений до стандартних умов та переведений в одиниці енергії (обсяг) згідно з розділом XV цього Кодексу.
Суд вважає безпідставним твердження відповідача, що вказана норма щодо приведення до стандартних умов застосовується виключно при здійсненні перерахунку об`єму природного газу з кубічних метрів в енергетичні одиниці з огляду на наступне.
З системного аналізу пункту 3 глави 1 розділу ІХ Кодексу вбачається, що фактичний об`єм надходження природного газу до/з ГРМ (у тому числі по об`єктах споживачів) за певний період визначається в точках комерційного обліку (на межі балансової належності) на підставі даних комерційних вузлів обліку, шляхом: 1) приведення газу до стандартних умов; 2) переведення об`єму газу, приведеного до стандартних умов в одиниці енергії.
До того ж, за вимогами абзацу шостого пункту 3 глави 1 розділу ІХ Кодексу, оператор ГРМ зобов`язаний за підсумками місяця, але не пізніше 8-го числа, наступного за розрахунковим місяцем, опублікувати на власному сайті фактичні дані щодо розміру середньозваженої вищої теплоти згоряння природного газу за кожним маршрутом; передбачити у платіжних документах споживачів за послуги з розподілу природного газу, а також в особистому кабінеті споживача, інформацію про величину коефіцієнту приведення до стандартних умов (якщо вузол обліку природного газу споживача не приводить в автоматичному режимі об`єм природного газу до стандартних умов), розмір середньозваженої вищої теплоти згоряння за розрахунковий період, а також розмір спожитого обсягу енергії природного газу (за трьома одиницями виміру: кВт·год, Гкал, МДж.
Таким чином, на позивача покладено обов`язок при комерційному обліку газу, в тому числі, здійснювати дві окремі процедури:
1) приведення газу до стандартних умов;
2) розрахунок спожитого обсягу енергії природного газу, про який повідомляється споживача в платіжному документі.
Крім того, суд вважає необґрунтованими доводи представника відповідача щодо відсутності в Кодексі газорозподільчих систем положень, які регламентують процедуру приведення обсягів спожитого природного газу побутовими споживачами до стандартних умов для здійснення комерційних розрахунків в обсягах (куб. м), так як останні містять виключно процедуру такого приведення для непобутових споживачів, з огляду на наступне.
Порядок комерційного обліку природного газу (визначення його об`ємів і обсягів) по об`єктах споживачів, у тому числі побутових споживачів, здійснюється згідно з договором розподілу природного газу, укладеним між споживачем та оператором ГРМ, та з урахуванням вимог цього Кодексу (абзац перший пункту 2 глави 1 розділу ІХ Кодексу).
За змістом пункту 6 частини першої статті 17 Закону України "Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг" для ефективного виконання завдань державного регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Регулятор затверджує типові та схвалює примірні договори відповідно до закону.
На виконання зазначених вимог Кодексу та Закону Регулятором 30.09.2015 прийнято Постанову № 2498 "Про затвердження Типового договору розподілу природного газу".
Пункт 1.2 Типового договору розподілу природного газу чітко та однозначно визначає, що умови цього Договору однакові для всіх споживачів України та розроблені відповідно до Закону України "Про ринок природного газу" і Кодексу газорозподільних систем.
Розділ V Договору містить в собі порядок обліку природного газу, що передається Споживачу.
Пункт 5.1 Договору визначає, що облік (у тому числі приладовий) природного газу, що передається оператором ГРМ та споживається споживачем на межі балансової належності об`єкта споживача, здійснюється відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем.
Пунктом 5.2 Договору передбачено, що визначення об`єму розподілу та споживання природного газу по споживачу здійснюється на межі балансової належності між оператором ГРМ та споживачем на підставі даних комерційного вузла обліку (лічильника газу), визначеного в заяві-приєднанні, та з урахуванням регламентних процедур, передбачених Кодексом газорозподільних систем та цим Договором.
Регулятором в пункті 5.3 Договору передбачено, що за розрахункову одиницю розподіленого та спожитого природного газу береться один кубічний метр (м куб.) природного газу, приведений до стандартних умов, визначених в Кодексі газорозподільних систем.
Питання приведення обсягів спожитого природного газу до стандартних умов врегульовано розділом XV цього Кодексу, про що зазначено в абзаці другому пункту 3 глави 1 розділу IX Кодексу.
Так, пунктом 6 глави 1 розділу XV Кодексу визначено, що для проведення розрахунків по вузлах обліку, які не обладнані корекцією тиску та температури, коефіцієнт приведення до стандартних умов (k) необхідно визначати за відповідними додатками до Методики приведення об`єму природного газу до стандартних умов за показами побутових лічильників у разі відсутності приладів для вимірювання температури та тиску газу, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 26.02.2004 № 116, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 19.03.2004 за № 346/8945 (далі - Методика № 116).
За визначенням пункту 2 Методики № 116 дія останньої поширюється на суб`єктів господарювання, які у господарсько-виробничій діяльності для вимірювання об`єму спожитого газу використовують лічильники, крім випадків використання газу за показами лічильників громадянами-підприємцями для власних потреб.
Таким чином, посилання відповідача на те, що Кодекс (в контексті Методики №116) не містить положень, які регулюють процедуру приведення обсягів спожитого природного газу побутовими споживачами до стандартних умов, є безпідставним, адже пункт 6 глави 1 розділу XV Кодексу вказує на необхідність застосування лише відповідного коефіцієнту при приведенні обсягів спожитого природного газу побутовими споживачами до стандартних умов, який зазначений в додатках до Методики №116, а не власне положень самої Методики.
За наведених обставин суд вважає, що посилання відповідача на неможливість застосування до спірних правовідносин пункту 5.3 Типового договору та Методики №116 є помилковим.
Крім того, Кодексом визначено, що споживач природного газу (споживач) - фізична особа, фізична особа - підприємець або юридична особа, об`єкти якої в установленому порядку підключені до/через ГРМ оператора ГРМ, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, зокрема в якості сировини, а не для перепродажу.
Відтак нормами Кодексу та Типового договору, які затверджені Регулятором, встановлено обов`язок оператора ГРМ проводити розрахунки по вузлах обліку, які не обладнані корекцією тиску та температури, шляхом приведення об`єму природного газу до стандартних умов за показами побутових лічильників у разі відсутності приладів для вимірювання температури та тиску газу, що і було зроблено позивачем в жовтні 2018 року.
Посилання відповідача на те, що Методика №116 взагалі не містить величин коефіцієнтів приведення до стандартних умов при здійсненні розрахунків із побутовими споживачами, є безпідставними з урахуванням вищенаведеного, а також того, що відповідні коефіцієнти містяться в додатках до Методики №116, які є її невід`ємною частиною.
Водночас суд враховує те, що акт за №82 від 18.03.2019 року складений у формі, яка не відповідає уніфікованій формі акта перевірки, встановленій Методикою №342. При цьому суд залишає без уваги посилання представника відповідача, що вищевказаний акт перевірки складений у формі, передбаченій Порядком контролю за дотриманням ліцензіатами, що проводять діяльність у сфері енергетики та комунальних послуг, законодавства у відповідних сферах та ліцензійних умов, так як даний Порядок не зареєстрований в Міністерстві юстиції України, а тому не є обов`язковим до виконання та має лише рекомендаційний характер. Дана обставина також підтверджується наявною в матеріалах справи та дослідженою судом в якості письмового доказу копією розпорядження Державної регуляторної служби України за №63 від 07.06.2019 року (т.1, а.с.206-211). При цьому суд відхиляє, як безпідставне, посилання представника відповідача на попереднє погодження, надане Державною регуляторною службою України, так як остання погодила лише здійснення позапланових заходів, а не оформлення їх результатів з порушенням вимог частини 2 статті 19 Конституції України.
Разом з тим суд звертає увагу на ту обставину, що ступінь соціальної напруги не може впливати на розмір штрафних санкцій, застосованих суб`єктом владних повноважень до суб`єкта господарювання. З огляду на зазначене, суд вважає необґрунтованим посилання представника відповідача на дану обставину, як підставу для накладення на ПАТ "Івано-Франківськгаз" штрафу в максимальному розмірі. Тобто оскаржена постанова протиправно прийнята, на переконання суду, і з порушенням принципу пропорційності.
Водночас, Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
За таких обставин, суд не вважає за необхідне надавати детальну відповідь на кожний аргумент сторін, оскільки це не впливає на суть прийнятого рішення у даній справі.
На підставі вищевикладеного, за висновком суду, оскаржена постанова про накладення штрафу винесена з порушенням вимог чинного законодавства України та підлягає до скасування.
Частиною 1 статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень, суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
Згідно статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Виходячи з системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд приходить до висновку, що адміністративний позов підлягає задоволенню, оскільки відповідачем не виконано покладений на нього обов`язок, не доведено належними та допустимими доказами правомірності прийняття оскаржуваної постанови у даній адміністративній справі.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України на користь Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Івано-Франківськгаз" за рахунок бюджетних асигнувань Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг слід стягнути 19 210 грн. судового збору, сплаченого згідно платіжного доручення за №107 від 08.04.2019 року (т.1, а.с. 3).
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправною та скасувати постанову Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 26.03.2019 року за №432 "Про накладення штрафу на ПАТ "Івано-Франківськгаз" за порушення Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу природного газу та здійснення заходів державного регулювання".
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 255, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Івано-Франківський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження також може бути поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною другою статті 299 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи:

позивач: Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Івано-Франківськгаз", , вул. Ленкавського, 20, м. Івано-Франківськ, 76010;

відповідач: Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, , вул. Смоленська, 19, м. Київ, 03057.

Суддя Микитюк Р.В.

Рішення складене в повному обсязі 19 липня 2019 р.