Справа № 420/4286/19
Суддя: Соколенко О. М.
Дата ухвалення: 2019-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4286/19
УХВАЛА

19 липня 2019 року м.Одеса

Суддя Одеського окружного адміністративного суду Соколенко О.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Біляївського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області про зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

18 липня 2019 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Біляївського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, в якій позивач просить суд:

- зобов`язати Біляївський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області внести зміни до актового запису про народження № 83 від 09.09.1991 року, складеного виконавчим комітетом Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області відносно ОСОБА_1 , де змінити місце народження дитини з «с. Великий Дальник Біляївського району Одеської області» на «місто Одеса».

У позовній заяві зазначено, що 09 вересня 1991 року Великодальницькою сільською радою Біляївського району Одеської області було проведено реєстрацію народження позивача (актовий запис № 83) та видане свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 . В зазначеному свідоцтві в графі «місце народження» записано - с. Великий Дальник Біляївського району Одеської області.

У повідомленні з КУ «Одеська обласна клінічна лікарня» від 13.07.2016 року №01/01-07/2150 зазначається про те, що в перинатальному центрі КУ «ООКЛ» перебувала громадянка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка ІНФОРМАЦІЯ_2 народила дитину чоловічої статі.

Таким чином, позивач вважає, що він, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , народився в перинатальному центрі КУ «ООКЛ», яке розташоване у м. Одесі, тобто народився у м. Одесі, а зареєстроване його народження було у с. Великий Дальник Біляївського району Одеської області, де мешкали його батьки.

В свідоцтві про народження серії НОМЕР_1 вказана саме графа «місце народження», а не графа місце реєстрації народження, або місце мешкання батьків народженого.

Позивач зазначає, що на момент його народження, реєстрація народження дитини за місцем її народження - фактичне місце народження було передбачено діючою на той час Інструкцією про порядок реєстрації актів громадського стану в Україні, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 29 грудня 1984 року № 22/, а отже, не суперечило діючому на той час законодавству. При цьому, позивач акцентує увагу, що помилки виконавчого комітету Великодальницької сільської ради Біляївського району Одеської області при внесені запису не було, а була помилка батьків позивача, яким не було роз`яснено про можливість реєстрації народження дитини за місцем її народження - фактичне місце народження, коли батьки позивача реєстрували народження позивача за місцем свого проживання та місцем народження позивача в записі акту було вказано місце проживання батьків.

Як зазначає позивач, він звернуся 01 липня 2019 року до Біляївського міськрайонного відділу РАЦС з питання внесення змін в актовий запис про народження, але, у зв`язку з відсутністю у Правилах внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року № 96/5, позивачу було запропоновано звернутися з цього питання до суду. При цьому, позивачем не надано підтверджуючих доказів щодо його звернення до відповідача з питання внесення змін до актового запису позивача.

Позивач вважає, що внесення змін щодо його місця народження до актового запису не суперечить діючому законодавству, а тому звернувся з цією позовною заявою до суду.

Дослідивши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини між позивачем та відповідачем пов`язані із внесенням змін (зазначення місця народження позивача) до актового запису про народження, який відмінний від існуючого запису цивільного стану.

Відповідно до ч.1 ст.171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Розглянувши даний позов, суддя дійшов висновку, що існують підстави для відмови у відкритті провадження у даній адміністративній справі, виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Стаття 4 КАС України в частині 1 пункту 1 дає визначення терміну "адміністративна справа", а саме, що це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

В свою чергу пунктом 2 частини 1 цієї ж статті визначено, що публічно-правовий спір - це спір, у якому:

- хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або

- хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або

- хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи;

Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» визначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

Таким чином, із системного аналізу вищенаведених законодавчих приписів вбачається, що у порядку адміністративного судочинства захисту підлягають права та охоронювані законом інтереси осіб у сфері публічно-правових відносин, які є складовою частиною правових відносин, що виникають у суспільстві.

Суд зазначає, що визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Натомість, однією з визначальних ознак приватноправових відносин є наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Публічно-правовий спір має свою особливість суб`єктного складу - участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сам по собі цей факт не дає підстав ототожнювати із публічно-правовим та відносити до справи адміністративної юрисдикції будь-який спір за участю суб`єкта владних повноважень.

Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Як вже зазначено судом, позивач звернувся до адміністративного суду з позовом до Біляївського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, що направлений на внесення змін до актового запису.

Суд зазначає, що актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків. Актами цивільного стану є народження фізичної особи, встановлення її походження, набуття громадянства, вихід з громадянства та його втрата, досягнення відповідного віку, надання повної цивільної дієздатності, обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною, шлюб, розірвання шлюбу, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, зміна імені, інвалідність, смерть тощо. Державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть (ч. 1,2, 3 ст. 49 Цивільного кодексу).

Аналогічні за змістом приписи закріплені у ст. 2 Закону України від 01 липня 2010 року № 2398-VI «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» (далі - Закон № 2398-VІ).

Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи й офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті (ч. 1 ст. 9 Закону № 2398-VI), тобто дій/подій, що впливають на набуття, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною ч. 1 ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку.

Порядок внесення змін до актових записів цивільного стану також регулюють Правила внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5 (далі Правила № 96/5).

Пунктом 1.1. розділу І Правил № 96/5 визначено, що внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться районними, районними у містах, міськими (міст обласного значення), міськрайонними, міжрайонними відділами державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану) у випадках, передбачених чинним законодавством. У разі відмови у внесенні змін до актових записів цивільного стану у висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану вказуються причини відмови та зазначається про можливість оскарження його у судовому порядку.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Наведений перелік способів захисту цивільних прав та інтересів не є вичерпним, оскільки суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Пунктом 2.13 Правил № 96/5 встановлено, що підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є, зокрема, рішення суду про встановлення неправильності в актовому записі цивільного стану.

У цій справі позивач звернувся до суду для захисту права на забезпечення органом державної влади особистого немайнового права на відображення у актовому записі про своє народження інформації про місце свого народження, а не для оскарження відмови органу державної реєстрації актів цивільного стану внести зміни до актового запису цивільного стану.

При цьому, у позовній заяві відсутні доводи за ч. 3 ст. 2 КАС України, щодо неправомірності вказаної відмови відповідача, а лише вимога позивача зобов`язати відповідача внести зміни до актового запису.

У справах про оскарження відмови внести за заявою особи зміни до актового запису цивільного стану суд за правилами адміністративного судочинства вивчає наявність чи відсутність достатніх підстав для прийняття відповідного рішення, зокрема, перевіряє чи відповідні рішення прийняті на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також, чи прийняті вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення. Завдання адміністративного суду у таких справах полягає, насамперед, у перевірці додержання процедури розгляду та прийняття органом реєстрації актів цивільного стану відповідного рішення. Адміністративний суд, розглядаючи такі справи, не вправі вийти за межі їх публічно-правових аспектів і встановлювати юридичні факти, що мають значення для внесення змін до актових записів цивільного стану.

Аналогічну правову позицію викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 425/2737/17 та від 23 січня 2019 року у справі № 807/45/17, а також в постанові Верховного Суду від 26 березня 2019 року у справі № 820/5198/16, від 03.липня 2019 року по справі № 822/1824/16, в яких суд дійшов висновку, що позивачі не просили визнати неправомірними дії відповідача, а мали намір вирішити питання про внесення змін у вже існуючий актовий запис про народження, а отже спір у цій справі не має ознак публічно-правового та підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Такого ж висновку дійшла і Велика Палати Верховного Суду у постанові від 29.05.2019 по цивільній справі № 398/4017/18.

Отже, враховуючи суть спірних правовідносин та суб`єктний склад сторін у справі, суд дійшов висновку, що вказаний спір не є публічно-правовим, що в свою чергу виключає можливість його розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, спір, за вирішенням якого до суду звернувся ОСОБА_1 , не стосується захисту прав, свобод чи інтересів у сфері публічно-правових відносин, а стосується забезпечення особистих немайнових прав позивача на відображення у актовому записі про його народження інформації про місце свого народження і за правилами статті 19 ЦПК України підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки відповідач є органом місцевого самоврядування, а позивач - фізичною особою.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.1978 у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Таким чином, зважаючи на викладене, Одеський окружний адміністративний суд не є судом, який «встановлений законом» при розгляді даної справи.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.170 КАС України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Зважаючи на вищевикладене, суддя дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у даній адміністративній справі.

Одночасно суддя роз`яснює позивачу, що розгляд даної справи відноситься до юрисдикції місцевого загального суду в порядку цивільного судочинства.

Разом з цим, суддя роз`яснює позивачу про його право звернутись із клопотанням про повернення суми сплаченого судового збору у порядку, визначеному п.3 ч.1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. п.1 ч.1 ст.170, 256, 294 КАС України, суддя, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Біляївського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень про зобов`язання вчинити певні дії.

Суддя роз`яснює позивачу, що розгляд даної справи відноситься до юрисдикції місцевого суду в порядку цивільного судочинства.

Повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Ухвала може бути оскаржена до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги до Одеського окружного адміністративного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Ухвала набирає законної сили у строки, визначені ст.256 КАС України.

Суддя О.М. Соколенко