Справа № 240/7635/19
Суддя: Нагірняк Микола Федорович
Дата ухвалення: 2019-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2019 року м. Житомир справа № 240/7635/19

категорія 111031101

Житомирський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Нагірняк М.Ф.,

секретар судового засідання Добровольська Н.А.,

за участю: представника позивача Войтенко С.В.,

представника відповідача Можарівський М.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 27.03.2019 р. №0-0625 про визначення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в розмірі 19285,14грн.

Ухвалою суду від 17.05.2019року відкрито провадження в адміністративній справі і її призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 06.06.2019року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник Позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі і пояснив, що Відповідачем протиправно та безпідставно винесено оскаржуване податкові повідомлення-рішення про визначення податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в розмірі 19285,14грн. Як пояснив представник Позивача, Позивач дійсно є власником нерухомого майна у вигляді будівлі центрального складу під літерою"Б" площею 518,00кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

На думку представника Позивача, вказане нерухоме майно за своїм цільовим призначенням є складом промислового та виробничого призначення та використовується Позивачем у своїй підприємницькій діяльності, а тому є об`єктом промисловості і не підлягає оподаткуванню цим податком.

Представник Відповідача, Головного управління ДФС у Житомирській області, проти позову заперечив і пояснив, що за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Позивач є власником нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 518,00кв.м., яке в розумінні вимог ст.266 Податкового кодексу України є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Представник Відповідача зазначив, що відповідно до рішення 47 сесії 6 скликання Житомирської міської ради від 10.06.2015року №932 ставка такого податку встановлена в розмірі 1,5 відсотка розмірі мінімальної заробітної плати за 1кв.м. об`єкта оподаткування. Вважає, що діяльність Позивача як фізичної особи-підприємця не може ототожнюватися із промисловим підприємством, а тому податкове повідомлення-рішення винесено у повній відповідності до вимог чинного законодавства.

Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення представника Позивача та заперечення представника Відповідача, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню за таких підстав.

Спірні правовідносини між сторонами по даній справі щодо оподаткування об`єктів нерухомого майна, відмінного від земельної ділянки регулюються правовими нормами Податкового кодексу України, що були чинні на день виникнення таких відносин.

Безспірно, платниками такого податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості (підпункт 266.1.1 пункт 266.1 статті 261 Податкового кодексу України).

Відповідно до положень підпунктів 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 Податкового кодексу України, базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.

База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.

За змістом підпункту 266.4.2 пункту 266.4 статті 266 Податкового кодексу України, сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, встановлюють пільги з податку, що сплачується на відповідній території, з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, громадських об`єднань, благодійних організацій, релігійних організацій України, статути (положення) яких зареєстровані у встановленому законом порядку, та використовуються для забезпечення діяльності, передбаченої такими статутами (положеннями). Пільги з податку, що сплачується на відповідній території з об`єктів житлової нерухомості, для фізичних осіб визначаються виходячи з їх майнового стану та рівня доходів.

Базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року (підпункт 266.6.1 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України).

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що Позивач є власником нерухомого майна у вигляді будівлі центрального складу під літерою "Б" площею 518,00кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 . Вказані обставини підтверджуються дослідженими судом договором купівлі-продажу цього нерухомого майна від 09.10.2015року та Витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (а.с.12,23-24).

Судом встановлено та визнається сторонами, що оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням від 27.03.2019 р. №0-0625 Відповідачем визначено Позивачу податок на це нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, в розмірі 19285,14грн.

Сторони визнають право податкового органу на нарахування такого податку та арифметичне визначення його розміру. Суть спору між сторонами по даній справі зведено виключно чи є нерухоме майно, що належить Позивачу об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.

Позивач та його представник в судовому засіданні зазначають, що вказане нерухоме майно за своїм цільовим призначенням є складом промислового та виробничого призначення та використовується Позивачем у своїй підприємницькій діяльності, а тому є об`єктом промисловості і відповідно до вимог підпункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України не підлягає оподаткуванню цим податком.

Такі доводи Позивача та його представника не ґрунтуються на вимогах податкового законодавства з огляду на таке.

Безспірно, відповідно до вимог підпункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування вказаним податком, окрім інших, будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств

Разом з тим, суд вважає помилковим ототожнення будівлі складу, що належать Позивачу (фізична особа-підприємець), який використовує її у власній господарській діяльності із будівлями промислових підприємств.

Буквальний аналіз пункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України свідчить про те, що нерухомість має бути класифікована як "будівлі промисловості промислових підприємств". При цьому законодавець використав прислівник "зокрема", який уживається для підкреслення, виділення чого-небудь з-поміж однотипного, та який відноситься в даному випадку до виду будівель промисловості (виробничі корпуси, цехи, складські приміщення), а не до суб`єкта власності.

Відповідно до пункту 5.3 статті 5 Податкового кодексу України інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами.

Говорячи про промислове підприємство, необхідно зауважити, що в законодавстві України не існує правової норми, яка б чітко визначала дане поняття.

Положеннями статті 62 Господарського кодексу України визначено, що підприємство, це самостійний суб`єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб`єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.

При цьому, законодавець прямо зазначив, що підприємство є юридичною особою, має відокремлене майно, самостійний баланс, рахунки в установах банків та може мати печатки.

Тобто, незалежно від господарського спрямування діяльності підприємства, визначальними поняття "підприємство" є статус юридичної особи, наявність печатки і відокремленого майна, самостійний баланс, рахунки в установах банків.

Жодних доказів щодо наявності у Позивача статус юридичної особи суду не надано.

Відтак, об`єкт нерухомості (склад промислового та виробничого призначення), який на праві власності належить Позивачу, навіть за наявності у нього статусу фізичної особи-підприємця та за відсутності статусу юридичної особа, як обов`язкової ознаки підприємства, не підпадає під дію пункту "є" підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України. Цим пунктом не охоплюється нерухомість, яка використовується фізичною особою-підприємцем у власній господарській діяльності.

Аналогічний висновок щодо застосування вказаних правових норм зроблено у постанові Верховного Суду від 15.05.2018 р. у справі N 806/2461/17 (адміністративне провадження N К/9901/27759/18) і відповідно до положень ч.5 ст.242 КАС України підлягає застосуванню судом до спірних правовідносин в даній справі.

Доводи, наведені в поясненнях представника Позивача щодо протиправності оскаржуваного податкового повідомлення-рішення, в тому числі щодо дискримінаційності положень ст.266 Податкового кодексу України по відношенню до фізичної особи-підприємця, судом не приймаються до уваги, так як вони не наведені в позовній заяві і заявлені без дотримання положень ст.47 КАС України.

Зазначене свідчить, що позовні вимоги Позивача є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Підстави, передбачені ст.ст.139-143 КАС України, для стягнення або відшкодування судових витрат в даній справі відсутні.

Керуючись статтями 2, 90, 139-143, 242-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів за правилами, встановленими статтями 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України, з урахуванням приписів пп. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя М.Ф. Нагірняк

Повне судове рішення складене 22 липня 2019 року