Справа № 120/1922/19-а
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2019-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

19 липня 2019 р. Справа № 120/1922/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Слободонюка М.В., розглянувши у письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_2 ) із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі відповідач, ГУ ПФУ у Вінницькій області) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що у зв`язку з відсутністю власних доходів він з листопада 2012 року перебував на утриманні свого сина ОСОБА_3 , допомога якого для нього була основним джерелом існування. Однак, його син ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем, 02.05.2014 року в службовий час під час виконання бойового завдання в зоні проведення антитерористичної операції загинув. 14.02.2019 року звернувшись до відповідача із заявою про призначення йому пенсії у зв`язку з втратою годувальника отримав відмову у зв`язку з відсутністю необхідного 26 річного стажу. Зокрема, при розгляді заяви про призначення пенсії по втраті годувальника відповідачем прийнято до уваги страховий стаж лише 20 років 9 місяців, 8 днів. Позивач вважає, що рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії по втраті годувальника від 25.02.2019 року №10 є протиправним, оскільки відповідно до записів його трудової книжки, загальний страховий (трудовий) стаж становить 24 роки 1 місяць 11 днів, а не 20 років 9 місяців та 8 днів, як визначено ГУ ПФУ у Вінницькій області. Такі дії відповідача щодо неврахування всього трудового стажу не відповідають фактичним обставинам, що додатково спростовуються наявними документами, в тому числі і довідкою, яка підтверджує, що він дійсно працював робітником обслуговування приміщень та кочегаром газових котлів з 08.06.2005 по 14.08.2009 у СЗШ І-ІІ ступенів с. Рахнівка Гайсинського району Вінницької області.

Ухвалою від 19.06.2019 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін (у письмовому провадженні). Крім того, відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позовну заяву.

09.07.2019 року на адресу суду надійшов відзив (вх. №35385) із запереченнями щодо заявлених ОСОБА_1 позовних вимог. Відповідачем зазначено, що необхідною умовою для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника у відповідності до вимог статті 29, 30 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є досягнення чоловіками 55 років за наявності страхового стажу не менше 26 років. Оскільки, у позивача загальний стаж склав 20 років 9 місяців 8 днів, чого недостатньо для призначення пенсії по втраті годувальника, тому правових підстав для призначення такої пенсії наразі не має. На підставі вищенаведеного відповідач вважає, що відмова у призначенні пенсії по втраті годувальника була здійснена правомірно та в межах діючого законодавства, у зв`язку з чим просить суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Відповідно до частини 2 статті 262 КАС України розгляд справи по суті розпочинається через п`ятнадцять днів з дня відкриття провадження у справі.

Водночас частиною четвертою статті 243 КАС України визначено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення (частина 5 статті 250 КАС України).

Дослідивши наявні у справі докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 14.02.2019 року звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області із заявою про призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника (сина ОСОБА_3 ) відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №10 від 25.02.2019 року відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії у зв`язку з втратою годувальника з огляду на відсутність страхового стажу, який має складати 26 років, при наявності у позивача лише 20 років 9 місяців 8 днів.

Листом Гайсинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області від 02.04.2019 року №699/09-31/09 повідомлено позивача про здійснення обчислення територіальними органами Пенсійного фонду страхового стажу за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Так, станом на 28.03.2019 року орган Пенсійного фонду підтверджує страховий стаж в 20 років 9 місяців та 8 днів. В той же час у зв`язку з відсутністю даних персоніфікованого обліку за номером облікової картки застрахованої особи в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного пенсійного страхування за період 2006р., 2007р. та 2008р., до розрахунку страхового стажу вказані періоди не можуть бути включені.

Не погоджуючись з такими діями відповідача щодо відмови у призначені та виплаті пенсії у зв`язку з втратою годувальника, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд виходить із наступного.

Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

За змістом статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 № 2262-ХІІ (далі Закон №2262), військовослужбовці, особи, які мають право на пенсію за цим Законом, які стали особами з інвалідністю за умов, передбачених цим Законом, набувають право на пенсію по інвалідності. Члени сімей військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули чи померли або пропали безвісти, мають право на пенсію в разі втрати годувальника.

Умови призначення пенсії у разі втрати годувальника сім`ям військовослужбовців визначені у статті 29 Закону №2262. Згідно зазначеною нормою пенсії в разі втрати годувальника сім`ям військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, призначаються, якщо годувальник помер у період проходження служби або не пізніше 3 місяців після звільнення зі служби чи пізніше цього строку, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних у період проходження служби, а сім`ям пенсіонерів з числа цих військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, - якщо годувальник помер у період одержання пенсії або не пізніше 5 років після припинення її виплати. При цьому сім`ї військовослужбовців, які пропали безвісти в період бойових дій, прирівнюються до сімей загиблих на фронті.

Відповідно до частин 1, 3 статті 30 Закону № 2262 Право на пенсію в разі втрати годувальника мають непрацездатні члени сімей загиблих, померлих або таких, що пропали безвісти військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які перебували на їх утриманні (стаття 31). Батьки військовослужбовців, інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули (померли) у період проходження військової служби (виконання службових обов`язків) чи після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов`язку, безпосередньою участю в антитерористичній операції або забезпеченням її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення, безпосередньою участю у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченням здійснення зазначених заходів, перебуваючи безпосередньо в районах та у період їх здійснення, мають право на призначення дострокової пенсії за віком після досягнення чоловіками 55 років, жінками - 50 років за наявності страхового стажу не менше 25 років - для чоловіків і не менше 20 років - для жінок.

Згідно із пунктом «в» частини четвертої статті 30 Закону №2262 в) непрацездатними членами сім`ї вважаються батьки та дружина (чоловік), якщо вони не взяли повторний шлюб, військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, які загинули, померли чи пропали безвісти в період проходження служби або померли після звільнення зі служби, але внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних при виконанні обов`язків військової служби (службових обов`язків), захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи чи виконанням інтернаціонального обов`язку, безпосередньою участю в антитерористичній операції або забезпеченням її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах її проведення, безпосередньою участю у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченням здійснення зазначених заходів, перебуваючи безпосередньо в районах та у період їх здійснення, мають право на пенсію не раніш як за 5 років до досягнення пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", або якщо вони є особами з інвалідністю.

Із матеріалів справи слідує, що позивач ОСОБА_1 24.01.2019 року досяг віку 55 років.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" визначає відповідний Порядок, затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 року № 3-1 (далі Порядок № 3-1).

Відповідно до пункту 10 цього Порядку для призначення пенсії в разі втрати годувальника подаються такі документи: заява; копія свідоцтва про смерть годувальника; витяг з наказу про виключення годувальника зі списків особового складу у зв`язку зі смертю; висновок про обставини загибелі чи смерті внаслідок поранення, контузії, каліцтва, одержаних під час проходження служби при виконанні службових обов`язків (обов`язків військової служби); довідка уповноважених органів з місця проживання про перебування членів сім`ї на утриманні померлого (загиблого) годувальника або рішення суду про перебування на утриманні; документи, передбачені абзацами третім, шостим - дев`ятим пункту 7 цього Порядку, а також додаткові документи для осіб, зазначеним у пунктах "б", "в", "д" статті 30 Закону №2262.

Як встановлено судом за наслідками розгляду ГУ ПФУ у Вінницькій області поданих ОСОБА_1 документів для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, відповідачем здійснено обчислення страхового стажу позивача та виявлено, що на момент звернення страховий стаж останнього складає 20 років 9 місяців та 8 днів, що є недостатнім для призначення пенсії у відповідності до статті 30 Закону № 2262.

Підставою неврахування відповідачем до страхового стажу періоди трудової діяльності позивача за 2006 2008 роки є відсутність відомостей про дані періоди в системі персоніфікованого обліку в Реєстрі застрахованих осіб загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Із цього приводу суд вважає за необхідне зазначити, що страховий стаж згідно частини 1 статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі Закон № 1058-IV) це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до абзацу першого частини другої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Абзацом першим частини третьої статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що страховий стаж обчислюється в місяцях. Неповний місяць роботи, якщо застрахована особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню або брала добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зараховується до страхового стажу як повний місяць за умови, що сума сплачених за цей місяць страхових внесків з урахуванням сум страхових внесків, сплачених виходячи з мінімальної заробітної плати, є не меншою, ніж мінімальний страховий внесок.

Відповідно до частини 1 статті 21 Закону № 1058-IV персоніфікований облік у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється з метою обліку застрахованих осіб, учасників накопичувальної системи пенсійного страхування та їх ідентифікації, а також накопичення, зберігання та автоматизованої обробки інформації про облік застрахованих осіб і реалізацію ними права на страхові виплати у солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та накопичувальній системі пенсійного страхування.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 22 Закону № 1058-IV відомості, що містяться в системі персоніфікованого обліку, використовуються виконавчими органами Пенсійного фонду серед іншого для: підтвердження участі застрахованої особи в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; обчислення страхових внесків; визначення права застрахованої особи або членів її сім`ї на отримання пенсійних виплат згідно з цим Законом; визначення розміру, перерахунку та індексації пенсійних виплат, передбачених цим Законом; надання застрахованій особі на її вимогу або у випадках, передбачених цим Законом та Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Персоніфіковані відомості, включені до персональної електронної облікової картки застрахованої особи, зберігаються в Пенсійному фонді протягом усього життя особи, а після її смерті - протягом 75 років на паперових та/або електронних носіях за наявності засобів, що гарантують ідентичність паперового та електронного документів (абзац дев`ятий пункту 3 частини третьої статті 20 Закону України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон № 2464-VI)).

Згідно з частиною шостою статті 20 Закону № 2464-VI відомості про страховий стаж та заробітну плату (дохід, грошове забезпечення), розмір сплаченого єдиного внеску та інші дані, що містяться в реєстрі застрахованих осіб, використовуються для обчислення та призначення страхових виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням.

Отже, з часу впровадження системи персоніфікованого обліку, тобто з 01.01.2004 року, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду виключно за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що позивач помилково ототожнює поняття «страхового стажу» та «трудового стажу», вважаючи ці два поняття взаємопов`язаними та такими, що повинні розраховуватись у відповідності до записів його трудової книжки серії № НОМЕР_1 . Однак, детальний аналіз пенсійного та соціальне законодавство, а також пов`язаних з ними нормативних актів, містять кілька різновидів стажу роботи, в тому числі трудовий (загальний) тобто періоди офіційної трудової діяльності, що підтверджуються записами в трудовій книжці. Трудовий стаж може включати в себе такі поняття як загальний, пільговий і спеціальний стаж роботи. У Законі України «Про пенсійне забезпечення» поняття загального стажу роботи в основному застосовується для відмінності його від стажу, що дає право на пільги по призначенню пенсії. Та власне, страховий (пенсійний) - відрізок часу, протягом якого особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачувалися внески в сумі не менше, ніж мінімальний страховий внесок (стаття 24 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»).

Наявність у системі персоніфікованого обліку (Реєстрі застрахованих осіб) відомостей про періоди трудової діяльності застрахованих осіб у подальшому є підставою для призначення та здійснення такій особі пенсійних виплат. У свою чергу, відсутність у Реєстрі відповідної інформації унеможливлює підтвердження відповідного страхового стажу, та, як наслідок, можливості отримання пенсійних виплат.

Оскільки при розгляді поданих ОСОБА_1 документів для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника було виявлено відсутність підтвердження страхового стажу за 2006-2008 року в системі персоніфікованого обліку, а інші документи, в тому числі довідки про заробітну плату в цьому випадку враховуватися не можуть, тому рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії позивачу в даному випадку є правомірним.

При цьому навіть власні доводи позивача, що відображені в описовій частині позовної заяви, про наявність у нього загального стажу у розмірі 24 роки 1 місяць та 11 днів не узгоджуються із вимогами статтей 26 Закону № 1058 та 30 Закону № 2262 щодо можливості призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Виходячи із правової та соціальної природи пенсійного забезпечення, право громадянина на призначення йому пенсії не може базуватись на власних переконаннях та наявності власного розуміння у визначені порядку здійснення такого розрахунку.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області в обрахунку його страхового стажу та у відмові у призначенні і виплаті пенсії у зв`язку з втратою годувальника не є обґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню.

Як наслідок, і наступні похідні позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача здійснити зарахування до його страхового стажу періоди його роботи згідно записів трудової книжки, а також зобов`язати нарахувати та виплатити йому пенсію у зв`язку з втратою годувальника з 14.02.2019 року також не можуть бути задоволеними.

В силу вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, суд дійшов переконання, що у спірних правовідносинах відповідач зазначеного конституційного припису дотримався, а тому відсутні ознаки порушення ним прав, свобод та законних інтересів позивача.

Беручи до уваги викладене вище, суд доходить висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

Судових витрат по справі не має.

Керуючись ст.ст. 2, 6, 77, 90, 39, 241, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні вимог адміністративного позову відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду складено та підписано 19.07.2019.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 ).

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21000 , код ЄДРПОУ - 13322403).

Суддя Слободонюк Михайло Васильович