Справа № 160/6253/19
Суддя: Барановський Роман Анатолійович
Дата ухвалення: 2019-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

У Х В А Л А

09 липня 2019 року Справа № 160/6253/19

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Барановський Р.А., перевіривши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішень, визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

05.07.2019р. до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла направлена засобами поштового зв`язку та підписана ОСОБА_2 , як представником ОСОБА_1 , позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, у прохальній частині якої позивач просить суд:

визнати протиправними та скасувати рішення від 22.01.2019р. та від 04.02.2019р. про відмову в призначенні пенсії за віком та від 24 січня 2019 року про відмову у виплаті пенсії позивачці на визначений нею банківський рахунок;

визнати бездіяльність відповідача, щодо не призначення і не виплати пенсії - протиправною;

зобов`язати відповідача вчинити певні дії - призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за віком з 20 грудня 2017 року (з дати першого звернення за призначенням пенсії) відповідно до норм Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів, прийняти заяву про виплату пенсії на банківський рахунок та виплачувати призначену пенсію позивачці на визначений нею банківський рахунок.

Справі за даним адміністративним позовом присвоєно єдиний унікальний номер судової справи - 160/6253/19.

Відповідно до пунктів 2, 3 та 6 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу; немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.

Перевіривши матеріали вищезазначеного адміністративного позову суд дійшов до висновку про необхідність повернення цієї позовної заяви, виходячи з такого.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, зокрема, чи: має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником).

Частиною 2 статті 160 Кодексу адміністративного судочинства України закріплено, що позовна заява подається в письмовій формі позивачем або особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

За приписами п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 59 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені, зокрема довіреністю фізичної особи. Довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або, у визначених законом випадках, іншою особою.

Згідно з ч.ч. 5, 6 ст. 59 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідність копії документа, що підтверджує повноваження представника, оригіналу може бути засвідчена підписом судді. Оригінали документів, зазначених у цій статті, копії з них, засвідчені суддею, або копії з них, засвідчені у визначеному законом порядку, приєднуються до матеріалів справи.

У відповідності до ч. 8 ст. 59 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі подання представником до суду заяви, скарги, клопотання він додає довіреність або інший документ, що посвідчує його повноваження, якщо в справі немає підтвердження такого повноваження на момент подання відповідної заяви, скарги, клопотання.

Таким чином, з вищевикладеного вбачається, що у разі звернення фізичної особи до суду через її представника суду має бути надано оригінал або належним чином завірена копія документу, підтверджуючого його повноваження.

Відповідно до статті 13 Закону України "Про міжнародне приватне право" №2709-IV від 23.06.2005р. (далі - Закон №2709-IV), документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Стаття 100 Закону України "Про нотаріат" №3425-XII від 02.09.1993р. передбачає, що документи, які складено за кордоном з участю іноземних властей або які від них виходять, приймаються нотаріусами за умови їх легалізації органами Міністерства закордонних справ України. Без легалізації такі документи приймаються нотаріусами у тих випадках, коли це передбачено законодавством України, міжнародними договорами, в яких бере участь Україна.

Тобто, для вчинення будь-яких нотаріальних дій, у тому числі, і для засвідчення вірності перекладу та вірності копій, документи, які складено за кордоном за участю іноземних органів влади або які від них виходять, повинні прийматися нотаріусами за умови легалізації або проставляння апостилю, якщо інше не передбачено міжнародними договорами.

Документи, що видані та мають юридичну силу на території України, також можуть використовуватись на території іншої держави тільки після їх відповідного засвідчення, якщо інше не передбачено міжнародними договорами.

При цьому існує два способи такого засвідчення: консульська легалізація та проставляння апостилю.

Відповідно до пункту 13 Правил проставляння апостилю на офіційних документах, призначених для використання на території інших держав затверджених наказом Міністерства закордонних справ України, Міністерства освіти і науки України, Міністерства юстиції України за №237/803/151/5 від 05.12.2003р. та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 12.12.2003р. за №1151/8472 (далі - Правила), апостиль проставляється у формі відбитка штампа, візуалізації на папері апостилю, сформованого за допомогою програмних засобів ведення Реєстру у формі електронного документа, або візуалізації на папері апостилю, сформованого за допомогою інформаційної системи. Розмноження та копіювання (фотокопіювання) апостилю не дозволяється.

Як вбачається з матеріалів справи, місцем проживання позивача та його представника є держава Ізраїль, позовна заява підписана ОСОБА_2 .

На підтвердження своїх повноважень представником позивача надано до суду ксерокопію довіреності від 31.10.2017р., складеною нотаріусом в м. Рішон Ле-Ціон, Ізраїль, із засвідченням справжності підпису апостилем від 16.11.2017р. №27978/18, (вчиненим відповідно до Гаазької Конвенції 1961 року, що скасовує вимоги по легалізації закордонних публічних документів).

Водночас, вказані документи не засвідчені у визначеному законом порядку (засвідчені печаткою ТОВ "В.Меламед. Юридичний офіс (Ізраїль-Україна)", тому не є належним документом, що підтверджує право особи, яка підписала позовну заяву, на вчинення такої дії.

Отже, представником позивача не надано оригінал або належним чином завірену копію довіреності, що вказує на те, що позовна заява підписана особою, повноваження якої не підтверджені відповідно до приписів статті 59 Кодексу адміністративного судочинства України.

Вказана позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеній в ухвалах від 01.03.2018р. по справі №822/2239/17, від 08.05.2018р. по справі №161/12970/17.

Аналізуючи вищенаведені норми суд дійшов висновку, що повноваження представника сторони мають бути підтверджені оригіналом довіреності або її копією, засвідченою у визначеному законом порядку, а саме: особою, яка має повноваження на засвідчення копії довіреності.

Судом встановлено, що до позовної заяви подана ксерокопія довіреності від 31.10.2017р. посвідчена в місті Рішон Ле -Ціон (Ізраїль).

Водночас, долучена до матеріалів позовної заяви ксерокопія довіреності не засвідчена у визначеному законом порядку (засвідчена печаткою ТОВ "В.Меламед. Юридичний офіс (Ізраїль-Україна)"), тому не є належним документом, що підтверджує право особи, яка підписала позовну заяву, на вчинення такої дії. Тобто, позовна заява підписана представником позивача за відсутності підтвердження повноважень такої особи на здійснення представництва.

Крім того, слід зауважити, що копія довіреності, яка засвідчена представником, не може бути належним доказом дійсної волі особи, що її видала, на уповноваження іншої представляти її інтереси. Такі докази повинні виключати будь-які сумніви стосовно справжності та чинності такого уповноваження на момент вчинення певної процесуальної дії (докази повинні бути в оригіналі або у формі копії, засвідченої у визначеному законом порядку), а також стосовно охоплення такої дії дійсним колом повноважень представника, що делеговані йому довірителем. Представник повинен демонструвати повагу до суду, підтверджуючи наявність повноважень на представництво.

Отже, представником позивача до позовної заяви додано копію довіреності, з якої неможливо встановити дійсне волевиявлення довірителя, та не є копією, засвідченою у встановленому законом порядку, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що позов підписано представником позивача, повноваження якого не підтверджені відповідно до вимог статті 59 Кодексу адміністративного судочинства України.

Даний висновок узгоджується з практикою Верховного Суду, висловленою в ухвалі від 21.01.2019р. у справі № 807/568/18 (К/9901/2087/19).

Крім того, як вже було зазначено, позовну заяву подано представником позивача ОСОБА_2 . На підтвердження повноважень представника подано вищевказану копію довіреності від 31.10.2017р., копію засвідчення справжності перекладу та підпису щодо довіреності, яка апостильована 16.11.2017р. за порядковим №27978/18.

Суд зазначає, щодо до суду надано копію зазначеного засвідчення справжності підпису з апостилем, у той час як пунктом 13 Правил чітко визначено, що не дозволяється розмноження та копіювання (фотокопіювання) апостиля.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовна заява підписана особою, у якої відсутні повноваження на вчинення таких дій.

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України, позовна заява повертається позивачеві, якщо позов подано особою, яка не має адміністративної процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Згідно з ч. 8 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України - повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 160, 161, 169, 243, 248 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішень, визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії - повернути позивачу.

Копію ухвали про повернення позовної заяви надіслати особі, яка звернулась до суду із позовною заявою, разом із оригіналом позовної заяви й усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала суду набирає законної сили та може бути оскаржена до Третього апеляційного адміністративного суду в порядку та строки, передбачені статтями 256 та 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Р.А. Барановський