Справа № 461/2042/19
Суддя: Затолочний Віталій Семенович
Дата ухвалення: 2019-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2019 рокуЛьвів№ 857/6527/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Затолочного В.С.,

суддів: Бруновської Н.В., Матковської З.М.,

з участю секретаря судового засідання Герман О.В.,

представника позивача Тодоренчук С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС на рішення Галицького районного суду м. Львова від 25 квітня 2019 року у справі № 461/2042/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці ДФС про скасування постанови в справі про порушення митних правил (рішення суду першої інстанції ухвалене суддею Волоско І.Р., в м. Львові Львівської області 25.04.2019 року, дата складення повного тексту судового рішення 25.04.2019 року), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернулась із адміністративним позовом до Львівської митниці ДФС (далі також - відповідач) про скасування постанови у справі про порушення митних правил від 19 лютого 2019 року № 0513/20900/19.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 25 квітня 2019 року адміністративний позов задоволено.

Скасовано постанову в справі про порушення митних правил від 19 лютого 2019 року № 0513/20900/19, винесену в.о. заступника начальника Львівської митниці ДФС - начальника управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Мухою Олександром Сергійовичем про визнання ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 470 Митного кодексу України (далі - МК України) та накладення на неї стягнення у виді штрафу в розмірі 500 (п`ятсот) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) грн. і закрито справу про адміністративне правопорушення.

Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржила Львівська митниця ДФС, яка покликаючись на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, а вказане рішення прийняте з порушенням норм процесуального права, просить рішення Галицького районного суду м. Львова від 25 квітня 2019 року скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що позивач на момент перетину кордону не надала відповідних документів, що підтверджують факт аварії, дії обставин непереборної сили чи протиправних дій третіх осіб. Крім того зазначає, що поломка автомобіля, в розумінні статті 192 МК України, не є обставиною непереборної сили. Тобто, апеляційна скарга обґрунтовується такими ж аргументами, що й відзив на адміністративний позов.

Позивач подала суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що вимоги апелянта є безпідставними, доводи помилковими, а рішення суду першої інстанції ухвалене відповідно до норм матеріального права, при дотриманні вимог норм процесуального права. Просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити з наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що у протоколі про порушення митних правил від 31 січня 2019 року № 0513/20900/19 зазначено, що 31.01.2019, близько 09 години 14 хвилин в зону митного контролю МАПП «Рава-Руська» Львівської митниці ДФС з Республіки Польща в Україну прибув рейсовий автобус сполученням «Щецін-Чернівці» реєстраційний номер НОМЕР_1 , у якому громадянка України ОСОБА_1 прямувала у приватну поїздку в якості пасажира. В ході митного контролю вказаного транспортного засобу та внесення інформації про нього та осіб, які у ньому переміщуються, в ПІК «Інспектор» та в ЄАІС ДФС України виявлено, що ОСОБА_1 02 червня 2018 року через пункт пропуску «Малий Березний - Убля» митного поста «Малий Березний», Закарпатської митниці ДФС було ввезено на митну територію України автомобіль марки «Рено Меган», реєстраційний номер НОМЕР_2 , кузов номер НОМЕР_3 . Станом на 31 січня 2019 року його не було вивезено та в інший митний режим не заявлено, а відтак позивач перевищила встановлений статтею 95 МК України строк транзитного перевезення вищезазначеного автомобіля. У графі пояснень позивач зазначила, що не вбачає у своїх діях складу адміністративного правопорушення, а роз`яснення і документи готова пред`явити під час розгляду справи. Вищевказаний протокол в частині підписання та зазначення дати, що підтверджують отримання примірника протоколу особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, не заповнений.

Задля належного захисту прав та інтересів, з метою залучення захисника в адміністративній справі та надання доказів на підтвердження та обґрунтування наданих пояснень, позивачем в порядку статті 498 МК України, 18 лютого 2019 року скеровано на електронну адресу Львівської митниці ДФС клопотання про відкладення розгляду справи на пізніший строк.

Проте, адміністративну справу розглянуто у відсутності позивача.

Постановою в.о. заступника начальника Львівської митниці ДФС - начальника Управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Мухи О.С. від 19 лютого 2019 року № 0513/20900/19 позивача визнано винною у порушенні митних правил, передбачених частиною третьою статті 470 МК України, та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 грн.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи наявність обставин непереборної сили, за яких позивач був позбавлений можливості у визначений МК України строк доставити транспортний засіб за межі митної території України, належне та вчасне повідомлення митного органу про такі обставини і їх документальне підтвердження, постанова в справі про порушення митних правил від 19 лютого 2019 року № 0513/20900/19, винесена в.о. заступника начальника Львівської митниці ДФС - начальника управління протидії митним правопорушенням та міжнародної взаємодії Мухою О.С., про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за порушення митних правил є протиправною.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини третьої статті 470 МК України перевищення встановленого статтею 95 цього Кодексу строку доставки товарів, транспортних засобів комерційного призначення, митних або інших документів на ці товари більше ніж на десять діб, а так само втрата цих товарів, транспортних засобів, документів чи видача їх без дозволу органу доходів і зборів - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Пунктом 1 частини першої статті 95 МК України визначено, що для автомобільного транспорту строк транзитних перевезень становить 10 діб (у разі переміщення в зоні діяльності однієї митниці - 5 діб).

При цьому, згідно з частиною другою цієї статті, до цього строку не включаються: 1) час дії обставин, зазначених у статті 192 цього Кодексу; 2) час зберігання товарів під митним контролем (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює їх переміщення); 3) час, необхідний для здійснення інших операцій з товарами, у випадках, передбачених цим розділом (за умови інформування органу доходів і зборів, який контролює переміщення цих товарів).

Відповідно до частини першої статті 192 МК України, якщо під час перевезення товарів транспортний засіб внаслідок аварії або дії обставин непереборної сили не зміг прибути до органу доходів і зборів призначення, допускається вивантаження товарів в іншому місці. При цьому перевізник зобов`язаний: 1) вжити всіх необхідних заходів для забезпечення збереження товарів та недопущення будь-якого їх використання; 2) терміново повідомити найближчий орган доходів і зборів про обставини події, місцезнаходження товарів і транспортного засобу.

Пунктом 2 розділу 8 Порядку виконання митних формальностей відповідно до заявленого митного режиму, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.05.2012 № 657 (далі - Порядок № 657), факт аварії чи дії обставин непереборної сили - часткове чи повне пошкодження (зіпсуття, знищення, втрата тощо) товарів чи транспортних засобів, що перебувають під митним контролем, або позбавлення можливості виконання відповідною особою передбачених законодавством України з питань державної митної справи або встановлених відповідним митним органом України вимог щодо вчинення відповідних дій з товарами, транспортними засобами, що перебувають під митним контролем.

За змістом частини першої статті 460 МК України вчинення порушень митних правил, передбачених, зокрема, статтею 470 цього Кодексу, внаслідок аварії, дії обставин непереборної сили або протиправних дій третіх осіб, що підтверджується відповідними документами, не тягне за собою адміністративної відповідальності, передбаченої цим Кодексом.

Аналіз змісту вищенаведених норм законодавства свідчить про те, що перевізник звільняється від відповідальності за статтею 470 МК України у разі наявності факту аварії або дії обставин непереборної сили за умови документального підтвердження такого факту та вчасного (до закінчення встановленого строку транзитного перевезення) письмового повідомлення найближчого митного органу про обставини події.

Позивач на виконання частини першої статті 192 МК України повідомила 07 червня 2018 року Львівську митницю ДФС про неможливість вивезення за межі митної території України у встановлений статтею 95 МК України строк автомобіля марки «Рено Меган», реєстраційний номер НОМЕР_2 , у зв`язку з його поломкою. Також зазначила, що даний транспортний засіб знаходиться за адресою: с. Зимна Вода, вул. Львівська 52.

З матеріалів справи встановлено, що факт поломки та ремонту автомобіля підтверджується наступними документами: довідкою від 16 лютого 2019 року № 16/02, виданою приватним підприємцем ОСОБА_2 , актом здачі-прийому виконаних робіт від 16 лютого 2019 року, рахунком від 16 лютого 2019 року № 16/02, свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця. З наданих документів видно, що транспортний засіб перебував на ремонті у період з 07 червня 2018 року по 16 лютого 2019 року на станції технічного обслуговування у зв`язку з ремонтом двигуна.

Щодо покликань відповідача на те, що поломка автомобіля, в розумінні статті 192 МК України, не є обставиною непереборної дії, апеляційний суд зазначає, що контролюючим органом не доведено можливість експлуатації транспортного засобу у зв`язку з його поломкою та можливість позивача, в свою чергу, вивезти автомобіль за межі митної території України у встановлений статтею 95 МК України строк.

Відтак, враховуючи належне повідомлення митного органу у встановлений термін, наявність обставин непереборної сили, за яких позивач був позбавлений можливості у визначений законом строк доставити транспортний засіб за межі митної території України, а також дій з боку позивача, спрямованих на запобігання порушень митних правил, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про безпідставність оскаржуваної Постанови та наявність правових підстав для її скасування.

Такі висновки узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду, викладеними в постановах від 14.08.2018 року у справі № 465/2521/16-а, від 10.04.2018 року у справі № 357/2754/17.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з частиною другою статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Даним вимогам оскаржуване рішення відповідача не відповідає.

Посилання апелянта на правові позиції Верховного Суду в інших справах безпідставні, оскільки вони застосовані за інших фактичних обставин. Зокрема, на відміну від справи, що розглядається, в постановах Верховного Суду, на які посилається апелянт, не йдеться про належне повідомлення митного органу про неможливість вчасно вивезти автомобіль внаслідок поломки та надання після такого повідомлення митницею роз`яснення про необхідність підтвердити наявність обставин непереборної сили.

Згідно частини першої статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права.

Відповідно до частин першої та другої статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Принцип верховенства права у рішеннях ЄСПЛ щодо України стосується вимог «якості» закону та юридичної визначеності. Так, принцип верховенства права вимагає дотримання вимог «якості» закону, яким передбачається втручання у права особи та в основоположні свободи. Так, у рішенні від 10 грудня 2009 року у справі «Михайлюк та Петров проти України» (заява № 11932/02) зазначено: Суд нагадує, що вираз «згідно із законом» насамперед вимагає, щоб оскаржуване втручання мало певну підставу в національному законодавстві; він також стосується якості відповідного законодавства і вимагає, щоб воно було доступне відповідній особі, яка, крім того, повинна передбачати його наслідки для себе, а також це законодавство повинно відповідати принципу верховенства права (див., серед багатьох інших, рішення у справі «Полторацький проти України» (від 29 квітня 2003 року, заява № 38812/97, п. 155).

У п. 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 242 КАС України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

З огляду на вищезазначене, вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до пункту 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 241, 242, 308, 310, 315, 317, 321, 325, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Львівської митниці ДФС залишити без задоволення, рішення Галицького районного суду м.Львова від 25 квітня 2019 року у справі № 461/2042/19 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий суддя В. С. Затолочний
судді Н. В. Бруновська
З. М. Матковська
Повне судове рішення складено 22.07.2019