Справа № 2-а-5509/10
Суддя: Олійник В. М.
Дата ухвалення: 2010-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-а-5509/10

2 вересня 2010р.

Суддя Сєвєродонецького міського суду Олійник В.М., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України в м. Сєвєродонецьку про відновлення пропущеного строку звернення до суду та зобов`язання нарахування недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги дитині війни, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з адміністративним позовом до Управління Пенсійного Фонду України в м. Сєвєродонецьк Луганської області про відновлення пропущеного строку звернення до суду за період з 01.01.2006 року по 30.09.2009 року по теперішній час та зобов`язання нарахування недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги дитині війни за період з 01.01.2006р. по 30.09.2009р. та з 01.10.2009р. у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, з урахуванням фактично здійснених виплат.

В обґрунтування позовних вимог зазначивши, що має статус «дитини війни» у зв`язку з чим, у відповідності до ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», повинна виплачуватись щомісячна соціальна допомога у розмірі 30 відсотків мінімальної пенсії за віком. Вважає, що положення Законів України «Про Державний бюджет України на 2007 та 2008 роки» в частині зупинення дії ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» не відповідають Конституції України і тому не можуть застосовуватись, тому просить суд поновити пропущений строк для звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав.

Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав заяву про розгляд справи без його участі, в якій вказав, що позовні вимоги підтримує повністю.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заперечення, де також просив розглянути справу без його участі.

На адресу суду надійшли заперечення проти позову, у яких відповідач посилається на те, що відповідно до ст..7 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», фінансове забезпечення державних соціальних гарантій, передбачених цим Законом, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету України, і відповідно до ч.1 ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» мінімальний розмір пенсії встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Також просили застосувати строк для звернення до суду передбачений ч.2 ст.99 КАС України. Вимоги позивача щодо підвищення пенсії вважають незаконними, просили суд відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач має правовий статус «дитина війни», що підтверджується посвідченням серії № НОМЕР_1 .

Відповідно до статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» від 18.11.2004 року, що набрав чинності 01 січня 2006 року, дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Порядок надання пільг, передбачених статтею 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», Кабінетом Міністрів України у 2006 році не було розроблено.

Статтею 71 Закону України «Про державний бюджет України на 2007 рік» дія статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» зупинена.

Рішенням Конституційного Суду України від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007 положення статті 71 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік», якими була зупинена дія статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», визнані такими, що не відповідають Конституції.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007 р. внесено зміни до Закону України «Про соціальний захист дітей війни», зокрема статтею 6 вказаного Закону після внесення змін передбачалось, що дітям війни до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання ; державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, виплачується підвищення у розмірі надбавки, встановленої для учасників війни.

Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 року положення пункту 28 розділу II «Внесення змін до деяких законодавчих актів України», Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 28.12.2007р. щодо внесення змін до Закону України «Про соціальний захист дітей війни» визнані такими, що не відповідають Конституції України.

Таким чином, положення статті 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» стосовно того, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищуються на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком були чинними лише з 9 липня 2007 року (день ухвалення рішення Конституційним Судом України) до 31 грудня 2007 року та з 22.05.2008р.

Стосовно позовних вимог про зобов`язання відповідача при нарахуванні пенсії з 01.01.2009 року по 31.12.2009 року та з 01.01.2010 року виплату підвищення до пенсій, як «дитині війни», здійснювати відповідно до ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни», суд визначає наступне.

Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2009 рік» від 26 грудня 2008 року № 835-VI Закону України «Про державний бюджет України на 2009 рік» було надане право КМУ встановлювати розміри соціальних виплат, які відповідно до законодавства визначаються залежно від розміру мінімальної заробітної плат, в абсолютних сумах у межах асигнувань, передбачених за відповідними бюджетними програмами.

Проте на виконання вищезазначеної норми КМУ не приймалося окремої постанови щодо встановлення в 2009, 2010 роках розміру підвищення до пенсії особам, віднесеним до категорії «дитина війни». Пунктом 8 постанови КМУ від 28 травня 2008 року №530 «деякі питання соціального захисту окремих категорій громадян» передбачено, що «дітям війни» (крім тих, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та «Про жертви нацистських переслідувань») до пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсій. Розмір підвищення до пенсії з 1 січня 2009 постановою не визначений стосовно цього питання у 2009, 2010 роках в вищезазначену постанову не вносилося.

Таки чином ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» з 01.01.2009 року по 30.09.2009 року та з 01.10.2009 року по дійсний час є діючою в наступній редакції «дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсій, підвищуються на 30% мінімальної пенсії за віком».

Таким чином, враховуючи викладене, суд вважає, що наявні підстави для зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату підвищення до пенсії, як «дитині війни» в розмірі 30% мінімальної пенсії за віком з розміру встановленого ч. 1 ст.28 «Закону України про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», з 09 липня 2007 року до 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року до 31 грудня 2008 року, з 1 січня 2009 р. по 30 вересня 2009 року та з 1 жовтня 2009 року з урахуванням фактично здійснених виплат.

Згідно ч.1, 2 ст. 100 КАС України, пропущення строку звернення до адміністративного суду є підставою для відмови у задоволенні адміністративного позову за умови, якщо на цьому наполягає одна із сторін. Якщо суд визнає причину пропущення строку звернення до суду поважною, адміністративна справа розглядається і вирішується в порядку, встановленому цим Кодексом.

Позивач є людиною похилого віку, який звернувся до суду із позовом про захист своїх соціальних прав, в якому просив розглянути питання про поновлення пропущеного строку на звернення до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів, а відповідач в наданому запереченні наполягає на застосуванні річного строку звернення до адміністративного суду, і у зв`язку з чим просить відмовити позивачу у поновленні пропущеного строку звернення до суду. Однак, згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод особі, права та інтереси якої порушені, гарантується право на судовий захист. Право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати обмеженням, але їх застосування повинно зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Воловік проти України» (заява № 15123/03) від 6 грудня 2007 року), Конституція України у ст. 46 гарантує громадянам право на соціальний захист, який включає отримання пенсій, інших видів соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування та мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. В ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» передбачено, що саме пенсія або виплати, які здійснюються за вибором громадянина замість пенсії - щомісячне довічне утримання чи державна допомога, підвищуються на 30 % мінімальної пенсії за віком. Обов`язки щодо призначення перерахунку та виплат пенсії за законами України «Про пенсійне забезпечення» є основною функцією органів ПФУ, тому зважаючи на наявність прямої норми Конституції України, яка гарантує здійснення державними органами належних за законами України виплат сум пенсії з урахуванням встановленого підвищення дітям війни, то за приписами ст. 8 Конституції України та вимог ч.3 ст. 99 КАС України, при розгляді справ за Законом України «Про соціальний захист дітей війни» пропущений строк для звернення до суду не є підставою для відмови у задоволенні позову та при наявності заяви сторони відновлюється судом. Тому суд вважає необхідним поновити позивачу строк на звернення до суду за захистом своїх прав шляхом розгляду справи по суті заявлених вимог.

Керуючись ст.6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", ст. 62 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік», ст.58 Закону України «Про Державний бюджет України на 2008 рік», Законом Украйни Державний бюджет України на 2009 рік», ст.ст. 2, 11, 17, 18, 87, 94, 99, 100, 158-163 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління Пенсійного Фонду України у м.Сєвєродонецьку про відновлення пропущеного строку звернення до суду за період з 01.01.2006 року по 30.09.2009 року та зобов`язання нарахування недоплаченої щомісячної державної соціальної допомоги дитині війни за період з 01.01.2006р. по 30.09.2009р. та з 01.10.2009р у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком, з урахуванням фактично здійснених виплат задовольнити частково.

Визнати бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку щодо здійснення перерахунку пенсії ОСОБА_1 з підвищенням її на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком з розміру встановленого ч.1 ст.28 Закону України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з 09 липня 2007 року до 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року до 31 грудня 2008 року, з 1 січня 2009р. по 30 вересня 2009 року та з 1 жовтня 2009 року неправомірною.

Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в м.Сєвєродонецьку здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з підвищенням її на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч.1 ст. 28 Закону України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, з 09 липня 2007 року до 31 грудня 2007 року,з 22 травня 2008 року до 31 грудня 2008 року, з 1 січня 2009р. по 30 вересня 2009 року та з 1 жовтня 2009 року та провести відповідні виплати з урахуванням фактично здійснених виплат.

В задоволенні інших позовних вимог позивача відмовити за необґрунтованістю.

Постанова може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до адміністративного суду апеляційної інстанції через Сєвєродонецький міський суд. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції. Апеляційна скарга на постанову суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі застосування судом частини третьої статті 160 КАС України, а також прийняття постанови у письмовому провадженні апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії постанови. Якщо суб`єкта владних повноважень у випадках та порядку, передбачених частиною четвертою статті 167 КАС України, було повідомлено про можливість отримання копії постанови суду безпосередньо в суді, то десятиденний строк на апеляційне оскарження постанови суду обчислюється з наступного дня після закінчення п`ятиденного строку з моменту отримання суб`єктом владних повноважень повідомлення про можливість отримання копії постанови суду. Апеляційна скарга, подана після закінчення строків, установлених ст. 186 КАС України, залишається без розгляду, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку.

Суддя: