Справа № 200/4829/19-а
Суддя: Шинкарьова І.В.
Дата ухвалення: 2019-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2019 р. Справа№200/4829/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Шинкарьової І.В.

при секретарі судового засідання: Заїченко Я.В.,

за участю представника відповідача Яковлєвої А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про визнання дій незаконними та скасування податкової вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-367-17 від 10 січня 2019 року,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області, в якому просить:

Визнати протиправною та скасувати Вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 10 січня 2019 року №Ф-367-17 на суму 9926,17 грн. (9926,17 грн. - недоїмка).

Визнати протиправною та скасувати Вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 04 лютого 2019 року №Ф-367-17 на суму 9925,67 грн. (9925,67 - недоїмка).

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що листом від 30 січня 2019 року позивач отримала вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 10 січня 2019 року № Ф-367-17 та від 26 лютого 2019 року №Ф-367-17 отримано вимогу про сплату боргу від 04 лютого 2019 року.

Позивач вважає, що вимоги про сплату боргу (недоїмки) № Ф-367-17 є протиправними, а тому підлягають скасуванню. Оскаржувані вимоги були виставлені на підставі даних інформаційної системи, та не було додано розрахунків нарахування недоїмки, тому не зрозуміло, за який період така сума заборгованості зі сплати виникла (8448,00 за 2017 рік, а різниця невідомо).

Позивач зазначає що вона є пенсіонером, інвалідом 3 групи та отримує пенсію з 30 вересня 2016 року. Зазначає, що вона звільнена від сплати за себе єдиного внеску, на підставі ч.4 ст.4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», Зазначає, що може бути платником єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, договір про добровільну участь не укладала. Річний звіт за 2017 рік був поданий помилково.

10 квітня 2019 року був направлений звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску (форма № Д5 (річна)) без нарахування сум єдиного внеску.

У позові також зазначено, що на адресу Слов`янського управління Головного управління ДФС у Донецькій області ним також поштою був направлений звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску (форма № Д5 (річна)) без нарахування сум єдиного внеску. Таким чином, відповідач - ГУ ДФС у Донецькій області, вирішуючи питання встановлення заборгованості позивачу зі сплати ЄСВ, повинен був керуватися нормами Конституції України, усіма положеннями Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та усіма розпорядженнями Кабінету Міністрів України, які регулюють спірні правовідносини, а не окремими статтями Закону № 2464. На підставі викладеного, позивач просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач позовні вимоги не визнав, до відділу діловодства та обліку звернення громадян надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідачем зазначено, що у зв`язку із існуванням податкового боргу контролюючим органом відповідно до вимог ч. 4 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон № 2464) винесено податкову вимогу. Посилання на вимоги Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" є хибними, з огляду на те, що зміни до Закону №2464 щодо звільнення від виконання обов`язків платника податку єдиного внеску втратили чинність згідно із Законом № 911. Крім того, зазначив, що антитерористична операція завершена. Просив відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою суду від 05 квітня 2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 11 червня 2019 року закрито підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті на 09 липня 2019 року на 13:00 год.

Представник позивача в судове засідання не прибув, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлені належним чином, надано клопотання про розгляд справи за відсутністю представника.

Дослідивши матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог і наданих доказів, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , є фізичною особою підприємцем з 06 березня 2000 року, №0005667 зареєстрований виконавчим комітетом Слов`янської міської ради Донецької області. (а.с. 6)

Відповідно до інформації зазначеної у виписці медико-соціальної експертної комісії ОСОБА_1 є інвалідом ІІІ групи загального захворювання з 30 вересня 2016 року. (а.с. 34)

З пенсійного посвідчення серії НОМЕР_2 від 30 листопада 2016 року вбачається, що ОСОБА_1 є пенсіонером за інвалідністю ІІІ групи загального захворювання. (а.с. 11)

Судом також встановлено, та визнається сторонами, що позивачем було направлено звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2017 рік у сумі 8448грн.

18 грудня 2018 позивач звернулась до відповідача з заявою, в якій зазначила про те, що вона перебуває на пенсії та є інвалідом 3 групи с 30 вересня 2016 року. Нею помилково був направлений звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску (форма № Д5 (річна)) з сумою нарахованого єдиного внеску. Просить зняти нарахування ЄСВ 22% за 2017 рік в сумі 8448,00 грн. (а.с.17).

Листом від 09 січня 2019 року № 0634/10/05-99-47-10 відповідачем було надано відповідь позивачу, у якій зазначено що за 2017 рік позивачем самостійно надано звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску від 06 лютого 2018 року №. Звіт прийнятий без помилок, оброблений ПФУ та зареєстрований в Реєстрі застрахованих осіб 06 грудня 2018 року за № 913114, про що свідчить друга квитанція. Відповідно до пункту 16 розділу ІІ Порядку № 435, відповідальним за правильність та достовірність заповнення звіту є страхувальник.

У разі несвоєчасної сплати самостійно визначеного зобов`язання, за невиконання обов`язків платника єдиного внеску, зазначених в статті 6 Закону № 2464, а саме несвоєчасну сплату єдиного внеску, ненадання (несвоєчасне надання) звітності з єдиного внеску, платник несе фінансову та адміністративні відповідальність, яка передбачена ст..25 та 26 Закону № 2464. На підставі викладеного, позивачу було повідомлено про відсутність підстав для скасування звіту, який самостійно наданий платником. (а.с. 28).

10 січня 2019 року відповідачем було прийнято вимогу про сплату боргу (недоїмки) №ф-367-17 у якій зазначено, що на відповідно до ст.25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та на підставі даних інформаційної системи органу доходів і зборів необхідно платити недоїмку у сумі 9926,17 грн. (а.с. 12).

22 січня 2019 року позивач, листом звернулась до відповідача, у якому з посиланням на ч.4 ст.4 , ст..10 Закону № 2464, просить врахувати при прийнятті подальших рішень стосовно її щодо питань єдиного внеску по ЄСВ, зазначені відомості, а саме те що її звільнено від сплати ЄСВ, що звіт за 2017 рік було подано помилково та вона не приймає добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування. (а.с. 30).

04 лютого 2019 року відповідачем сформовано позивачу вимогу про сплату боргу № Ф-367-17, у якій зазначено, що станом на 31 січня 2019 року заборгованості зі сплати єдиного внеску становить 9925,67 грн., з яких 9925,67 грн. недоїмка, 0,00 грн. - штраф. (а.с. 13)

14 лютого 2019 року відповідачем було надано відповідь на звернення позивача від 22 січня 2019 року, у якій зазначено про відсутність законодавчих підстав для визнання річного «Звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску» за 2017 рік від 06 лютого 2018 року № не чинним та скасувати нарахування єдиного внеску за 2017 рік у сумі 8448,00 грн. (а.с. 32).

20 лютого 2019 року позивачем було оскаржено дії відповідача, щодо винесення вимоги про сплату боргу (недоїмки ) від 10 січня 2019 року № ф-367-17.

Рішенням від 25 березня 2019 рок № 13897/16/99-99-11-05-02-23 відповідачем було залишено без розгляду скаргу від 20 лютого 2019 року розгляду, у зв`язку з тим що сплинув граничний термін оскарження. (а.с. 25)

У судове засідання відповідачем надано картку особового рахунку позивача, в якій зазначено, що заборгованість в сумі 9925,67 грн. складається: 520 грн. термін сплати 19 липня 2016 року, 957 грн. термін сплати 19 жовтня 2016 року, 8448 грн. термін сплати 09 лютого 2018 року. (а.с. 69).

Не погодившись з позицією відповідача позивач звернулась до суду з позовом.

З приводу встановлених обставин спір відсутній. Спір полягає в правомірності направлення відповідачем вимоги про сплату недоїмки зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначаються Законом України від 08 липня 2010 року № 2464-VI «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі Закон № 2464).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464 єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Частиною 2 статті 6 Закону № 2464 встановлено обов`язок платника єдиного внеску своєчасно та у повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати такий внесок.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 Закону № 2464 сплата єдиного внеску здійснюється у національній валюті шляхом внесення відповідних сум єдиного внеску на рахунки органів доходів і зборів, відкриті в центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів для його зарахування, крім єдиного внеску, який сплачується в іноземній валюті розташованими за межами України підприємствами, установами, організаціями (у тому числі міжнародними) за працюючих у них громадян України та громадянами України, які працюють або постійно проживають за межами України, відповідно до договорів про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - договір про добровільну участь).

При цьому в ч. 8 ст. 9 Закону № 2464 передбачено, що платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 28 числа наступного місяця.

Днем сплати єдиного внеску вважається: у разі перерахування сум єдиного внеску з рахунку платника на відповідні рахунки органу доходів і зборів - день списання банком або центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, суми платежу з рахунку платника незалежно від часу її зарахування на рахунок органу доходів і зборів (п. 1 ч. 10 ст. 9 Закону № 2464).

Відповідно до ч. 4 ст. 25 Закону № 2464 орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Таким чином, за загальними правилами орган доходів і зборів, у разі наявності недоїмки у платника єдиного внеску, надсилає такому платнику вимогу про сплату боргу.

Частиною першою ст.4 Закону №2464 передбачено перелік осіб, які є платниками єдиного внеску, зокрема до них відносяться фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування (пункт 4 частина перша ст.4).

При цьому у ч.4 вказаної статті передбачено, що особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Аналіз змісту вказаних норм права дає суду підстави вважати, що звільнення фізичної особи-підприємця, який обрав спрощену систему оподаткування, від сплати єдиного внеску можливе при наявності двох умов, по-перше, така особа повинна мати статус пенсіонера за віком або інваліда, по-друге, отримувати відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Таким чином, оскільки позивач є особою з інвалідністю 3 групи з 30 вересня 2016 року та перебуває на спрощеній системі оподаткування, отримує пенсію по інвалідності з 30 листопада 2016 року по теперішній час, суд дійшов висновку, що позивач на підставі положень частини 4 статті 4 Закону №2464-VI відноситься до осіб, які звільнені від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

У судовому засіданні було з`ясовано, та не заперечується відповідачем, що позивач заяву про добровільну участь у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування не подавав та договір не укладав.

Враховуючи той факт, що позивач звільнений від сплати єдиного внеску в силу закону, тому правових підстав для нарахування йому недоїмки у відповідача відсутні.

Щодо доводу відповідача, що позивач має інвалідність з 30 вересня 2016 року, а в складі недоїмки було включено 520 грн. термін сплати 19 липня 2016 року, тобто до встановлення інвалідності позивачу, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 9-4 розділу VIII закону № 2464-VI «Платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14 квітня 2014 року №405/2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», на період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

З матеріалів справи вбачається, що позивач знаходиться у м. Слов`янськ, а відповідач у м. Маріуполь. Відповідно до Розпорядження КМУ від 30 жовтня 2014 року №1053 зазначені місця входять до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.

Дію вказаного Розпорядження зупинено Розпорядженням Кабінету Міністрів України №1079-р від 05.11.2014 року.

Вказані розпорядження втратили чинність згідно з Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 р. № 1275-р Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України. Вказаним розпорядженням до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція включено м. Слов`янськ Донецької області.

Тобто, у період невиконання обов`язків платника єдиного соціального внеску позивач знаходився на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція.

Суд не приймає позицію відповідача, що з 01 січня 2016 року втратив чинність пункт 9-3 (пункт 9-4) розділу VIII Закону № 2464-VI, оскільки положення підпункту 8 пункту 4 статті 11 Закону №1669-VII були реалізовані шляхом внесення відповідних змін до Закону №2464-VІ, після чого пункт 9-3 (пункту 9-4) розділу VIII став частиною відповідного Закону. Зміни до Закону №2464-VІ в частині виключення спірної норми не вносилися та залишаються чинними.

Як наслідок, вимоги від 10 січня 2019, 04 лютого 2019 року № Ф-367-17 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску є протиправними та підлягають скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Приписами ч. 1 ст. 9 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За змістом ч.1 та ч.2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Щодо питання про визнання поважними причини пропуску строку звернення позивача до адміністративного суду, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини четвертої статті 25 Закону № 2464 у разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

У разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку.

У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з органом доходів і зборів, не оскаржив вимогу в судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня надходження узгодженої вимоги, орган доходів і зборів надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби вимогу про сплату недоїмки.

Таким чином, оскарження вимоги про сплату недоїмки платником єдиного внеску може бути здійснене до органу доходів і зборів вищого рівня або суду протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання вимоги.

Відповідно до пункту 4 статті 122 КАС України якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

З матеріалів справи вбачається, що позивач скористався своїм правом на досудовий порядок вирішення спору, рішення за результатами розгляду справи позивач отримав 28 березня 2019 року, до суду звернувся 05 квітня 2019 року, тобто строк звернення до суду позивачем не порушено.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.

Відповідно до ч.2 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір у сумі 768,40 грн.

З огляду на те, що позовні вимоги позивача, який не є суб`єктом владних повноважень, задоволено, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень на користь позивача у сумі 768,40 грн.

Керуючись статтями 2, 9, 139, 241-250, 255,295, пунктом 15.5 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій області про визнання дій незаконними та скасування податкової вимоги про сплату боргу (недоїмки) №Ф-367-17 від 10 січня 2019 року - задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного Управління ДФС у Донецькій області від 10 січня 2019 року № Ф-367-17 щодо зобов`язання сплатити борг (недоїмку) зі сплати єдиного внеску на загальну суму 9926,17 грн.

Визнати протиправною та скасувати вимогу Головного Управління ДФС у Донецькій області від 04 лютого 2019 року № Ф-367-17 щодо зобов`язання сплатити борг (недоїмку) зі сплати єдиного внеску на загальну суму 9925,67 грн.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Донецькій області (, адреса: 93400, Донецька обл., місто Сєвєродонецьк, вулиця Енергетиків, будинок 72) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецький окружний адміністративний суд.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Текст повного судового складено та підписано 19 липня 2019 року.

Суддя І.В. Шинкарьова