Справа № 11/593
Суддя: Винокуров К.С.
Дата ухвалення: 2009-06-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Вн. № < Внутрішній Номер справи >
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

15 червня 2009 року 12:00 № 11/593

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Винокурова К.С. при секретарі судового засідання Давиденко Д.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні адміністративну справу

За позовом ОСОБА_1

до 1. Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних

виплат

3. Головного управління соціального захисту населення Київської

міської державної адміністрації

про стягнення недоплаченої щорічної разової грошової допомоги

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Позивачем заявлені вимоги до Деснянського управління праці та соціального захисту населення, Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (далі КМЦ по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, відповідач 1), Головного управління соціального захисту населення Київської міської державної адміністрації, (далі ГУ соцзахисту населення, відповідач 2) які було залучено з ініціативи суду ухвалою від 25.12.2008 р., про стягнення недоплаченої щорічної разової допомоги до 5 травня, як інваліду війни ІІ групи, у розмірі восьми мінімальних пенсій за віком за період з 2007-2008 роки. Позовні вимоги викладені з урахуванням уточнень, поданих позивачем 29.04.2009 р. та 15.06.2009 р. в судовому засіданні. Позивачем виключено зі складу відповідачів Деснянське управління праці та соціального захисту населення.

Під час судового розгляду позивач підтримав свої позовні вимоги в повному обсязі. Позовні вимоги в цілому мотивовані тим, що позивачу не було виплачено у повному обсязі щорічної разової грошової допомоги до 5 травня, чим порушено Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту`від 22.10.1993 № 3551-ХІІ (далі -Закон 3551) та Рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 р. № 6-рп/2007.

Представник відповідача 1 -КМЦ по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат проти позову заперечує з підстав викладених у письмових поясненнях № 09/238-11 від 06.02.2009 р., які залучено до матеріалів справи. В обґрунтування своїх заперечень зазначає, що за нормою ч. 3 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування`мінімальний розмір пенсії за віком застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом. Розміри щорічних виплат до Дня Перемоги встановлено, виходячи з видатків, передбачених на цілі законом про держбюджет на відповідний рік, як це передбачається Конституцією України та Бюджетним кодексом України.

Відповідач 1 також зазначає, що положення закону «Про Державний бюджет України на 2007 рік», які визнані неконституційними, втратили чинність тільки з 09.07.2007 р. відповідно, тому оскільки виплата разової грошової допомоги була проведена у квітні поточних років, вона вважається виплаченою відповідно до чинного на той момент законодавства.

Відповідач 1 вказує, що виплату щорічної грошової допомоги до 5 травня в сумах, визначених рішенням судів за минулі роки, в Державному бюджеті на 2008 рік не передбачені.

Крім того, відповідач також зазначає, що виплата допомоги у 2008 році здійснювалась на підставі постанови Кабінету Міністрів України «Про розміри разової грошової допомоги, що виплачується в 2008 році відповідно до Законів України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту`та «Про жертви нацистських переслідувань`від 12.03.2008 р. № 183, яка є чинною на час виплати допомоги.

Відповідач 2 -ГУ соцзахисту населення проти позову заперечує з підстав викладених у письмових запереченнях № К 06-345 від 10.03.2009 р., які залучено до матеріалів справи, а саме стверджує, що виплата грошової допомоги проводилась Київським міським центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат на підставі списків сформованих Київським міським військовим комісаріатом до 01.01.2007 р., а з 01.01.2007 р. на підставі списків, сформованих Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві. Відповідач 2 вважає, що не порушував прав позивача, оскільки не приймає участі у призначенні та виплаті разової грошової допомоги до 5 травня. Крім того, відповідач зазначає, що на його запит до головного розпорядника коштів Міністерства праці та соціальної політики, надана відповідь про забезпечення виплати щорічної разової грошової допомоги ветеранам війни у розмірах, визначених Верховною Радою України у законі про Державний бюджет України на відповідний календарний рік. Пізніше була надана відповідь у листі від 24.12.2007 р. № 953/014/91-07 щодо звернення до Міністерства фінансів України про виділення додаткових коштів з Державного бюджету України для виплати ветеранам війни щорічної разової грошової допомоги у розмірах, визначених Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 є інвалідом війни ІІ групи, що підтверджується відповідним посвідчення серії НОМЕР_1 від 08.02.2006 р.

Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України 3551 -щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах, які визначаються Кабінетом Міністрів України в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України.

У редакції Закону України 3551, яка діяла до набрання чинності Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України`передбачалось, що щорічно до 5 травня інвалідам війни виплачується разова грошова допомога у розмірах: інвалідам I групи - десять мінімальних пенсій за віком; II групи - вісім мінімальних пенсій за віком; III групи - сім мінімальних пенсій за віком.

Згідно з ч. 1 ст. 17-1 Закону 3551 - щорічну виплату разової грошової допомоги до 5 травня в розмірах, передбачених статтями 12 - 16 цього Закону, здійснюють органи праці та соціального захисту населення через відділення зв`язку або через установи банків (шляхом перерахування на особовий рахунок отримувача) пенсіонерам - за місцем отримання пенсії, а особам, які не є пенсіонерами, - за місцем їх проживання чи одержання грошового утримання.

Тобто, як передбачено вищевказаним Законом, виплата щорічної разової допомоги інвалідам війни ІІ групи, здійснюється органами праці та соціального захисту населення на підставі даних списків, які подаються щороку до 01 березня органами пенсійного фонду (раніше ці функції були покладені постановою Кабінету Міністрів України № 177 від 18.02.2004 р. «Про забезпечення щорічної виплати разової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту`відповідно на Міністерство оборони, до 01.01.2007 року).

Як визначено у постанові Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 р. № 256 «Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету`головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення.

Відповідно до Положення про Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, центр підпорядковується Головному управлінню соціального захисту населення, головним завданням центра є: здійснення контролю за правильністю призначення, перерахунку, нарахування і виплати всіх видів соціальної допомоги, інших грошових виплат.

У пункті 4.1 Положення про Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, зазначається, що відповідно до покладених на нього завдань центром здійснюється вхідний облік документів з питань призначення соціальної допомоги, інших грошових виплат, які надходять від органів праці та соціального захисту населення районних у м. Києві державних адміністрацій.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що належним відповідачем у справі є Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат, як орган, що безпосередньо здійснює соціальні виплати. Проте, покладення обов`язку щодо перерахунку щорічної разової допомоги на КМЦ по нарахуванню та здійсненню соцвиплат неможливо, оскільки спрямування бюджетних коштів на виплату щорічної разової грошової допомоги та контроль за їх використанням здійснює ГУ соціального захисту населення. Тобто КМЦ по нарахуванню та здійсненню соцвиплат та ГУ соціального захисту населення є належними відповідачами щодо вимог про здійснення перерахунку щорічної разової грошової допомоги.

Як свідчать фактичні обставини справи, Київським міським центром по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат позивачу здійснена виплата щорічної разової грошової допомоги до 5 травня. А саме, згідно з даними Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат позивачу виплачено допомогу у 2007 році в розмірі 360,00 грн. та у 2008 році 400 грн.

Таким чином КМЦ по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат фактично виплачено щорічну разову грошову допомогу позивачу.

Однак, Законом України про Державний бюджет України на 2007 рік встановлювались інші, значно нижчі, ніж встановлені Законом України „Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту", розміри щорічної разової грошової допомоги.

Відповідно до ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Крім того, судом звернено увагу на рішення Конституційного Суду України про соціальні гарантії громадян від 09.07.2007 №6-рп/2007 (далі -Рішення). В рішенні зазначено, що стаття 29 Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік", якою встановлювалась щорічна разова грошова допомога, зокрема, інвалідам війни ІІ групи в розмірі 360 гривень, не відповідає Конституції України, тобто є неконституційною. В пункті 4 Рішення, Конституційний Суд України визнав, що це його рішення має преюдиціальне значення, тобто таким, що не потребує доказів при прийняті рішень для судів загальної юрисдикції при розгляді ними позовів у зв`язку з тим, що визнанні неконституційними.

Рішення Конституційного Суду України від 09.07.2007 р. набрало чинності з 27.07.2007 року, тобто з моменту його опублікування у Офіційному віснику України і на момент виплати щорічної разової допомоги ще був чинним Закон України „Про Державний бюджет України на 2007 рік", яким встановлювався розмір щорічної разової грошової допомоги, зокрема, інвалідам війни ІІ групи в сумі 360 гривень. Проте слід зазначити, що внаслідок визнання неконституційною ст. 29 Закону України „Про Державний бюджет України на 2007 рік", саме розмір грошової допомоги, який встановлюється цим законом і в якому грошова допомога була виплачена позивачу є таким, що не відповідає Конституції України. Тобто, станом на теперішній час позивачу фактично виплачена щорічна грошова допомога в такому розмірі, який не відповідає Конституції України. Таким чином, вищезазначені обставини є безумовною підставою для здійснення позивачу відповідної доплати з метою приведення суми фактично отриманої позивачем щорічної разової грошової допомоги у відповідність до Конституції України і Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Згідно з Законом України від 28.12.2007 р. № 107-VI внесено зміни до ч. 5 ст. 13 щодо надання права Кабінету Міністрів України визначати в межах бюджетних призначень, встановлених законом про Державний бюджет України, розмір щорічної до 5 травня разової грошової допомоги інвалідам війни ІІ групи. Зміни, внесені Законом України від 28.12.2007 р. № 107-VI, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 р. N 10-рп/2008. Таким чином, суд вважає неправомірним застосування при обчисленні розміру разової допомоги, постанови Кабінету Міністрів України від 12.03.2008 року № 183, якою встановлювався розмір допомоги для інвалідів війни ІІ групи на 2008 рік в сумі 400 гривень.

Базою для розрахунку щорічної разової допомоги до 5 травня за Законом України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту`встановлено мінімальну пенсію за віком, проте діючими законами України на час 2007-2008 років не було визначено розміру мінімальної пенсії за віком щодо положень Закону про статус ветеранів війни.

Відповідно до частини 1 статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування`мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Статтею 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування`передбачено, що мінімальний розмір пенсії за віком, встановлений абзацом першим частини першої цієї статті, застосовується виключно для визначення розмірів пенсій, призначених згідно з цим Законом.

При цьому, у ч. 2 статті 5 Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування`встановлено, що виключно цим Законом визначається мінімальний розмір пенсії за віком.

Враховуючи те, що нормами цього Закону встановлений розмір мінімальної пенсії за віком, а дія інших нормативно-правових актів може застосовуватись лише в частині, що не суперечить цьому Закону, суд приходить до висновку, що будь-яким іншим нормативно-правовим актом не може визначатись розмір мінімальної пенсії за віком.

Частиною третьою статті 46 Конституції України встановлено, що пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Іншими словами, пенсії та інші види соціальних виплат, що є єдиним джерелом існування, не можуть бути нижче від прожиткового мінімуму, який встановлюється законом.

Таким чином, встановлена частиною третьою статті 46 Конституції України мінімальна соціальна гарантія для визначення пенсії та інших видів соціальних виплат, що є єдиним джерелом існування, - прожитковий мінімум, який встановлюється законом, не може бути зменшений ані законом, ані підзаконним нормативно-правовим актом.

Відповідно до ч.2 ст. 3 Конституції України (далі - Конституції) - права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ст.8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Враховуючи вищевикладене, суд погоджується з позицією позивача щодо порушення його права на отримання щорічної разової грошової допомоги як інваліду ІІ групи, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, який встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги чи заперечення. Відповідач не довів суду належними та допустимими доказами обґрунтованість своїх заперечень.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Таким чином, позовні вимоги щодо перерахунку та виплати щорічної до 5 травня разової грошової допомоги позивачу, як інваліду війни 2-ї групи підлягають задоволенню за 2007, 2008 рр., виходячи з восьми фактичних розмірів мінімальної пенсії за віком відповідно до ст. 14 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Позивач, як інвалід війни, звільнений від сплати судових витрат.

Керуючись ст.ст. 71, 86, 94, ст. 105, 158-163 КАС України, адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Зобов`язати Головне управління соціального захисту населення Київської міської державної адміністрації провести перерахунок щорічної до 5 травня разової грошової допомоги ОСОБА_1 , як інваліду ІІ групи у 2007, 2008 рр., виходячи з восьми фактичних розмірів мінімальної пенсії за віком.

3. Зобов`язати Київський міський центр по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат (03165, м. Київ, просп. Комарова, 7) виплатити суму щорічної до 5 травня разової грошової допомоги ОСОБА_1 , як інваліду ІІ групи у 2007, 2008 рр., виходячи з восьми фактичних розмірів мінімальної пенсії за віком за виключенням сум фактично проведеної виплати.

Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження або апеляційної скарги в порядку, встановленому ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України. Постанова може бути оскаржена в апеляційному порядку та в строки, встановлені ст.186 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя К.С. Винокуров

Дата складення та підписання постанови в повному обсязі -24.06.2009