Справа № 240/6906/19
Суддя: Черняхович Ірина Едуардівна
Дата ухвалення: 2019-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2019 року м. Житомир справа № 240/6906/19

категорія 109020100

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Черняхович І.Е., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання розглянути заяву,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області (далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не прийняття рішення по результатах розгляду його заяви від 08.02.2019 про надання в оренду земельної ділянки площею 21,4605 га за кадастровим номером НОМЕР_1 , що розташована за межами населеного пункту с. Водотиї Брусилівського району Житомирської області;

- зобов`язати відповідача розглянути його заяву від 08.02.2019 про надання в оренду земельної ділянки площею 21,4605 га за кадастровим номером НОМЕР_1 , що розташована за межами населеного пункту с. Водотиї Брусилівського району Житомирської області та прийняти по ній рішення.

Крім того, в прохальній частині позовної заяви ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача на його користь понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2606,10 гривень, а також встановити судовий контроль за виконанням судового рішення шляхом зобов`язання Брусилівську селищну раду Брусилівського району Житомирської області подати у місячний строк з моменту набрання рішенням законної сили звіт про його виконання.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що 08 лютого 2019 року він звернувся до Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області із заявою про надання йому в оренду земельної ділянки площею 21,4605 га за кадастровим номером НОМЕР_1 , що розташована за межами населеного пункту с. Водотиї Брусилівського району Житомирської області. Однак відповідач листом від 26.03.2019 відмовив йому у задоволенні заяви та повідомив, що рішенням 27 сесії 7 скликання Брусилівської селищної ради від 23.01.2019 №847 введено мораторій щодо відведення земельних ділянок в користування із земель державної власності, що були передані у комунальну власність Брусилівської селищної ради, до закінчення інвентаризації зазначених земельних ділянок та державної реєстрації речових прав на них, з огляду на зазначене вказав, що заява буде розглянута після проведення інвентаризації. У зв`язку з тим, що заяву про надання земельної ділянки в оренду не було розглянуто Брусилівською селищною радою на черговій сесії і відповідне рішення по ній прийнято не було, ОСОБА_1 вважає, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність, а тому він звернувся з даним позовом до суду.

Ухвалою від 07 травня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

05 червня 2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому Брусилівська селищна рада Брусилівського району Житомирської області зазначила, що заперечує щодо задоволення позовних вимог. В обґрунтування такої позиції вказано, що згідно з п. 1 ст. 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. При цьому, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Водночас відповідач зазначає, що земельна ділянка за кадастровим номером НОМЕР_1 була передана з державної власності в комунальну власність Брусилівської селищної ради на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 31.01.2018 №60-р "Питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність об`єднаних територіальних громад", а також на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 22.12.2018 №62020/14-18/СГ "Про передачу земельної ділянки державної власності в комунальну власність" та акту приймання передачі складеного 22.12.2018. Однак, право комунальної власності на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 ще не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з огляду на що Брусилівська селищна рада вважає, що не має правових підстав не тільки для прийняття рішення сесії щодо вказаної земельної ділянки, а й не має правових підстав для винесення на розгляд сесії звернень щодо розпорядження земельною ділянкою до моменту реєстрації права комунальної власності на неї. Враховуючи вищезазначене, відповідач просить відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с.17-20).

У відповідності до положень ч. 5 ст. 262, ч. 1 ст. 263 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що 08 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області із заявою, в якій просив надати йому в оренду земельну ділянку площею 21,4605 га за кадастровим номером НОМЕР_1 , розташовану за межами населеного пункту с. Водотиї Брусилівського району Житомирської області.

За результатами розгляду відповідач листом від 26.03.2019 №230 відмовив ОСОБА_1 в задоволенні його заяви. При цьому, у листі Брусилівська селищна рада зазначила, що рішенням 27 сесії 7 скликання Брусилівської селищної ради від 23.01.2019 №847 введено мораторій щодо відведення земельних ділянок в користування із земель державної власності, що були передані у комунальну власність Брусилівської селищної ради, до закінчення інвентаризації зазначених земельних ділянок та державної реєстрації речових прав на них. У зв`язку з цим, позивача було повідомлено, що його заяву буде розглянуто повторно після проведення інвентаризації (а.с.9).

Вказані обставини стали підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Статтею 13 Основного Закону проголошено, що земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Частиною 1 статті 3 Земельного кодексу України (далі - ЗК України) визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно з ч. 1 ст. 22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 ЗК України до земель сільськогосподарського призначення належать: сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).

Положеннями ч. 3 ст. 22 ЗК України встановлено, що землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування, зокрема, громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства.

Частиною 2 статті 116 ЗК України визначено, що набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно з ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Порядок передачі земельних ділянок в оренду визначений ст. 124 ЗК України.

Так, частиною 1 статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Згідно з ч. 2 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу (ч. 3 ст. 124 ЗК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).

Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою.

При цьому, суд зазначає, що відповідно до норм ст. 123 ЗК України заява про надання земельної ділянки в оренду подається до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього ЗК України.

Так, статтею 122 ЗК України визначено повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування.

Згідно з частиною першою вищезазначеної статті сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Крім того, відповідно до п. "в" ч. 1 ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Категорії земель, які перебувають у комунальній власності визначені в статті 83 ЗК України. Зокрема, ч. 1, 2 ст. 83 ЗК України передбачено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Пунктом "а" частини 5 статті 83 ЗК України встановлено, що територіальні громади можуть набувати землю у комунальну власність у разі передачі їм земель державної власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 Земельного кодексу України, передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом.

На підставі рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність складається акт приймання-передачі такої земельної ділянки.

Таким чином, зі змісту вищезазначених норм Земельного кодексу України вбачається, що питання про надання земельної ділянки комунальної власності у користування (в оренду) розглядається відповідним органом місцевого самоврядування, і за результатами такого розгляду зазначений орган місцевого самоврядування приймає відповідне рішення.

З наявних у справі матеріалів встановлено, що відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області від 22.12.2018 № 6-5020/14-18-СГ та акту приймання-передачі від 16.04.2019, земельна ділянка площею 21,4605 га за кадастровим номером НОМЕР_1 була передана із державної власності у комунальну власність Брусилівській селищній раді.

Згідно з ст. 144 Конституції України, органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території.

Систему та гарантії місцевого самоврядування в Україні, засади організації та діяльності, правового статусу і відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначено Законом України від 21.05.1997 №280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон України №280/97-ВР).

Положеннями ст. 25 Закону України № 280/97-ВР визначено, що сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Статтею 59 Закону України № 280/97-ВР встановлено, що рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Рішення ради приймаються на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради.

Відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України № 280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання регулювання земельних відносин.

На підставі вищезазначеного, суд приходить до висновку, що Земельним кодексом України та Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено обов`язок селищної ради вирішувати питання регулювання земельних відносин, в тому числі і питання передачі у користування земельних ділянок виключно на пленарних засіданнях ради.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 про передачу в оренду земельної ділянки з кадастровим номером за кадастровим номером НОМЕР_1 , відповідач надіслав позивачу лист №230 від 26.03.2019 з відмовою, без розгляду його заяви на пленарному засіданні Брусилівсьої селищної ради.

В свою чергу, лист за підписом селищного голови не можна ототожнювати із рішенням цієї селищної ради у формі відповідних рішень, прийнятих на сесії такої ради.

З огляду на зазначене, суд вважає, що дії відповідача щодо прийняття листа від 26.03.2019 №230 за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 про надання земельної ділянки в оренду, не є законним способом поведінки відповідача, оскільки зазначений лист не містять чіткого та однозначного рішення Брусилівсьої селищної ради про відмову в задоволенні заяви позивача, а отже не може вважатися рішенням про відмову в наданні земельної ділянки в оренду у розумінні норм ЗК України та п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" , оскільки ними визначено, що питання передачі земельної ділянки вирішується виключно шляхом прийняття відповідного рішення на пленарному засіданні селищної ради.

Вказане свідчить про те, що відповідач, в порушення вимог ст. 34 та ст. 56 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" вирішив заяву щодо передачі в оренду спірної земельної ділянки без винесення зазначеного питання на пленарне засідання селищної ради, а отже, фактично по заяві позивача рішення сільською радою не прийнято.

Оскільки суд прийшов до висновку, що лист відповідача не є рішенням щодо відмови в передачі в оренду земельної ділянки у розумінні приписів ЗК України та п. 34 ч.1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", то всі викладені у цьому листі висновки також не є рішенням і правового значення для вирішення спору не мають, що виключає можливість оцінки судом питання правомірності відмови в передачі в оренду спірної земельної ділянки з підстав, викладених у цьому листі.

Таким чином, суд погоджується з позицією позивача в частині допущеної Брусилівською селищною радою Брусилівського району Житомирської області бездіяльності, яка виразилась у неприйнятті відповідного рішення на сесії селищної ради за його заявою від 08.02.2019 про надання в оренду земельної ділянки площею 21,4605 га за кадастровим номером НОМЕР_1 , що розташована за межами населеного пункту с. Водотиї Брусилівського району Житомирської області.

Щодо зазначених у відзиві на позовну заяву доводів відповідача, про те, що право комунальної власності на спірну земельну ділянку не зареєстровано, а тому відсутні підстави для винесення на розгляд сесії заяви позивача про надання її оренду, суд зазначає наступне.

Спірній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер НОМЕР_1 , вона передана у комунальну власність Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 31.01.2018 № 60-р "Питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність об`єднаних територіальних громад" відповідно до Наказу Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області від 22.12.2018 року № 65020/14-18/СГ "Про передачу земельної ділянки державної власності в комунальну власність" та акта приймання - передачі, а тому вказана земельна ділянка та перебуває у віданні Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області.

Таким чином, уповноваженим органом на прийняття рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про надання в оренду земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_1 , що розташована за межами населеного пункту Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області є саме Брусилівська селищна рада, тобто розгляд даного питання мав відбуватися на засіданні (сесії) Брусилівської селищної ради.

В свою чергу представником відповідача не надано суду жодних доказів дотримання відповідачем вказаних вимог Закону № 280/97-ВР при розгляді звернення позивача щодо надання в оренду земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_1 .

На підставі викладеного суд вважає, що позовні вимоги в частині визнати протиправною бездіяльність Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області щодо не прийняття рішення по результатах розгляду заяви ОСОБА_1 від 08.02.2019 про надання в оренду земельної ділянки площею 21,4605 га за кадастровим номером НОМЕР_1 , що розташована за межами населеного пункту с. Водотиї Брусилівського району Житомирської області, підлягає задоволенню.

Відтак, підлягає задоволенню і похідна від вказаної позовна вимога щодо зобов`язання Брусилівську селищну раду Брусилівського району Житомирської області розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.02.2019 про надання в оренду земельної ділянки площею 21,4605 га за кадастровим номером НОМЕР_1 , що розташована за межами населеного пункту с. Водотиї Брусилівського району Житомирської області та прийняти по ній рішення.

Враховуючи зазначене та встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Щодо встановлення судового контролю за виконанням рішення на підставі ст. 382 КАС України, суд зазначає наступне.

Частиною першою статті 382 КАС України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Зі змісту наведеної правової норми випливає, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, яке має застосовуватися у виключних випадках.

Поряд з цим суд ураховує, що позивачем не наведено причин та не надано доказів, які б свідчили про те, що відповідач може ухилятися від виконання рішення суду.

Приймаючи до уваги обставини даної справи, суд не вважає за необхідне зобов`язувати суб`єкта владних повноважень подавати звіт про виконання даного судового рішення, а тому відмовляє у встановленні судового контролю за виконанням постанови в даній справі.

Вирішуючи вимогу позивача в частині стягнення з відповідача на його користь понесених витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 2606,10 гривень, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частиною 3 цієї ж статті визначено, що для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.4 ст.134 КАС України).

Частиною 5 цієї статті передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З аналізу викладених норм слідує, що витрати на правничу допомогу адвоката мають бути: пов`язаними з конкретною справою; співмірними із: складністю справи, що визначається предметом спору, обсягом дослідження доказів, тривалістю розгляду справи, тощо; ціною позову; обсягом наданих послуг, що має бути підтверджено актами наданих послуг, актами виконаних робіт, тощо; витраченим часом адвоката на надання правничої допомоги; підтверджені належними доказами, а саме: квитанцією до прибуткового касового ордера, платіжним дорученням з відміткою банку або іншим банківським документом, касовим чеком, тощо.

Позивачем на підтвердження понесених витрат на правову допомогу надано договір про надання професійної правової допомоги №24 від 15.04.2019, акт приймання-передачі грошових коштів за послуги адвоката по наданню професійної правової допомоги від 18.04.2019, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №4545/10, копію квитанції до прибуткового касового ордера №24 від 02.05.2019 про оплату суми 2606,10 грн., попередній розрахунок суми судових витрат.

Дослідивши надані докази, суд відмічає, що згідно договору про надання правової допомоги ОСОБА_1 приймає на себе зобов`язання оплатити адвокату Нестеренко М.М. за надання професійної правничої допомоги при підготовці та розгляді в суді цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Брусилівської селищної ради про не передачу в оренду земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 , за годину роботи кошти з розрахунку 0,2 мінімальної заробітної плати .

Отже, зміст договору свідчить про те, що адвокатом надавалась професійна правнича допомоги з підготовки та розгляду цивільної справи, а не адміністративної.

Згідно акту приймання-передачі грошових коштів, адвокат Нестеренко М.М. виконав роботу по підготовці та складанні позовної заяви ОСОБА_1 до Брусилівської селищної ради про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою, що була оцінена в 1489,20 грн.

Разом з тим, у даній адміністративній справі, а не в цивільній справі (як зазначено у договорі) спір не про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою, а про бездіяльність сільської ради щодо неприйняття рішення за заявою ОСОБА_1 . Отже, акт приймання-передачі не узгоджується з договором про надання професійної правничої допомоги та предметом спору.

В контексті відшкодування витрат на правову допомогу у цій справі, суд зазначає, що з договору про надання правової допомоги та акту приймання-передачі грошових коштів за послуги адвоката від 18.04.2019 неможливо встановити, в якій конкретній справі надавались правничі послуги, оскільки такі містять розбіжності. Жодного посилання на адміністративну справу, в межах якої заявлені витрати до відшкодування, акт про надання правничої допомоги не містить.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження фактичного отримання коштів в сумі 2606,10 грн. адвокатом Нестеренком М.М. від ОСОБА_1 , що може бути підтверджено витягом з Книги обліку доходів і витрат адвоката як фізичної особи, яка провадить незалежну професійну діяльність. При цьому сама по собі квитанція до прибуткового касового ордера № 24 від 02.05.2019 на суму 2606,10 грн., підписана та видана адвокатом, без доказів дійсного оприбуткування цих коштів у відповідності до норм податкового законодавства України, не може слугувати достатнім доказом понесення витрат на правничу допомогу позивачем.

Враховуючи те, що наданими до суду документами витрати на правничу допомогу у конкретній адміністративній справі не підтверджено, cуд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 15.05.2018 у справі №821/1594/17.

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене та встановлені обставини справи, які перевірені зібраними доказами у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Керуючись статтями 9, 77, 90, 139, 242-246, 254, 257, 293, 295, 382 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області (вул. Митрополита Іларіона, 50, Брусилів, Житомирська область,12601, ) щодо неналежного розгляду та не прийняття рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) від 08.02.2019 про надання в оренду земельної ділянки площею 21,4605 га за кадастровим номером НОМЕР_1 , що розташована за межами населеного пункту с. Водотиї Брусилівського району Житомирської області.

Зобов`язати Брусилівську селищну раду Брусилівського району Житомирської області (вул. Митрополита Іларіона, 50, Брусилів, Житомирська область, 12601; ) розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) від 08.02.2019 про надання в оренду земельної ділянки площею 21,4605 га за кадастровим номером НОМЕР_1 , що розташована за межами населеного пункту с.Водотиї Брусилівського району Житомирської області, та прийняти по ній відповідне рішення, враховуючи висновки суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Е.Черняхович