Справа № 520/1012/19
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2019-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2019 р.Справа № 520/1012/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Мельнікової Л.В. , Сіренко О.І. ,

за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.

представника позивача Янковського С.А.

представника відповідача Дронь А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.04.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Сагайдак В.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 02.04.19 року по справі № 520/1012/19

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство"Родіна"

до Головного управління ДФС у Харківській області

про скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "Родіна", звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з зазначеним позовом та просить суд:

скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області №2, №2 від 25.01.2019 р.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області №2, №2 від 25.01.2019 є незаконними та такими, що підлягають скасуванню.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 02.04.2019 року адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарське підприємство "Родіна" до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкових повідомлень - рішень - задоволено.

Скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області №2, №2 від 25.01.2019 р.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного, на його думку, вирішення спору судом першої інстанції. Також, відповідач зазначав, що на його думку, взаємовідносини позивача з контрагентами ТОВ "Візейр", ТОВ "Харків-Автозапчастина" були фіктивними. Так відповідач вказує, що первинні документи які стали підставою для формування податкового кредиту, виписані контрагентами, які не мали можливості фактично здійснювати господарські операції, у зв`язку з відсутністю майна та інших матеріальних ресурсів, економічно необхідних для здійснення операцій з купівлі-продажу або надання послуг, не можуть вважатися належно оформленими та підписаними повноважними особами звітними документами, які посвідчують факт придбання товарів, робіт чи послуг, а тому віднесення відображених у них сум ПДВ до податкового кредиту є безпідставними.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача підтримав апеляційну скаргу, просив задовольнити її, посилаючись на доводи та обґрунтування, викладені в апеляційній скарзі.

Представник позивача, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що фахівцями Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області, на підставі наказу №8334 від 09.11.2018, повідомлення від 13.11.2018 р. №1092, проведена документальна позапланова невиїзна перевірка Товариства з обмеженою відповідальністю сільськогосподарського підприємства "Родіна" з питань дотримання вимог податкового законодавства України щодо визначення сум податкового кредиту та податкових зобов`язань, що містяться у податкових деклараціях з ПДВ: лютий-травень 2016 року, березень 2017 року по взаємовідносинах з ТОВ "Харків-Автозапчастина" (податковий номер 31439826), ТОВ "Візейр" (податковий номер 40992884).

За результатом перевірки складено акт перевірки від 21.12.2018 р. № 5287/20-40-14-22-07/00708348(а.с.11-45 том 1).

Згідно висновків акту перевірки ТОВ "Родіна" порушено:

п.44.1 ст. 44, п.п. "а" п.198.1, п.198.3, абз. 3 п.198.6 ст.198, п.201.1. п. 10 ст. 201 Податкового Кодексу України від 02.12.2010 (із змінами та доповненнями) в результаті чого встановлено завищення податкового кредиту на загальну суму 39854,0 грн.:

по скороченій декларації всього у розмірі 6281,0 грн., в тому числі за лютий 2016 року 1964,0 грн., квітень 2016 року -3200,0 грн., травень 2016 року 1117,0 грн.

по загальній декларації всього у розмірі 33 573,0 грн., у т.ч. за березень 2017 року на суму 33 573,0 грн.

В результаті чого по загальній декларації з ПДВ:

занижено нараховану суму податку на додану вартість до сплати (р. 18.1) у т.ч. за березень 2017 року на суму 27 704 грн.

завищено від`ємне значення (р. 19.) різниці між сумою податкового зобов`язання та податкового кредиту поточного звітного (податкового) періоду у розмірі - 5869 грн., у т.ч. за березень 2017 року на суму 5869 грн.

завищено від`ємне значення (р.21.), що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду у розмірі - 5869 грн., у т.ч. за березень 2017 року на суму 5869 грн.

В результаті чого по скороченій декларації з ПДВ:

занижено нараховану суму податку на додану вартість до сплати (р.18.1) в сумі 6281,0 грн., в тому числі за лютий 2016 року - 1964,0 грн., квітень 2016 року -3200,0 грн., 2016 року 1117,0 грн.

Перевіркою ТОВ СП "РОДІНА" не підтверджено реальність здійснення господарських операцій, їх реальності повноти відображення в обліку по взаємовідносинам з ТОВ "Візейр" за період з 01.03.2017 р. по 31.03.2017 р.

Слід вказати, що позивачем подавались заперечення на акт перевірки (а.с.111-113 том 2), та рішенням від 22.01.2019 р. висновки акту залишені без змін(а.с.133-142 том 2).

На підставі висновків акту перевірки відповідачем прийняті податкові повідомлення-рішення від 25.01.2019 р.:

№ 2, яким встановлено порушення п. 44.1 ст. 44, абзацу "а" п. 198.1, п.198.3, абзацу 3 п.198.6 ст. 198, п. 201.1, п. 201.10 ст.201, п. 200.2, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України від 02.12.2010 р., із змінами та доповненнями, збільшено суму грошового зобов`язання за платежем "податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)" на суму 50977,50 грн. у тому числі сума збільшеного податкового зобов`язання - 33985,0 грн., сума штрафних санкцій - 16992,5 грн.(а.с.9 том 1);

№ 2, яким встановлено порушення п. 44.1 ст. 44, абзацу "а" п. 198.1, п.198.3, абзацу 3 п.198.6 ст. 198, п. 201.1, п. 201.10 ст.201, п. 200.2, п. 200.4 ст. 200 ПК України і зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 5869,0 грн.(а.с.10 том 1).

Не погоджуючись з прийнятими рішеннями контролюючого органу позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що податкові повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області №2, №2 від 25.01.2019 р. є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову з наступних підстав.

Згідно п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Згідно п.п. 16.1.2. п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків і зборів.

Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначені в Законі України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні".

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення, а господарська операція визначена як дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства. Тобто, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні" підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факт здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні" первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Певні недоліки первинних документів, складених за результатами проведених господарських операцій не тягнуть за собою втрату ними статусу належних первинних документів. Такі документи є належними і в тому разі, якщо вони заповнені з окремими недоліками, проте, як у спірному випадку, містять достатні дані про зміст господарських операцій та їх учасників, а також підтверджують фактичність здійснення таких операцій.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, реєстрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Приписами п.198.1 - 198.2. ст.198 Податкового кодексу України передбачено, що право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг. Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною

В силу положень п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається, виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.

Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.

Відповідно до абзаців першого - третього п. 198.6 ст. 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 1095 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування.

Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 1095 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, у тому числі для платників податку, які застосовують касовий метод.

Згідно абзацу першого п. 201.7 ст. 201 ПК України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).

Згідно з п. 201.1 ст. 201 ПК України, платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи, та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Згідно з п. 201.10, ст. 201 ПК України, платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.

Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Датою та часом надання податкової накладної та/або розрахунку коригування в електронному вигляді до центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, є дата та час, зафіксовані у квитанції.

Якщо надіслані податкові накладні/розрахунки коригування сформовано з порушенням вимог, передбачених пунктом 201.1 цієї статті та/або пунктом 192.1 статті 192 цього Кодексу, а також у разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування відповідно до пункту 201.16 цієї статті, протягом операційного дня продавцю/покупцю надсилається квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі про неприйняття їх в електронному вигляді або зупинення їх реєстрації із зазначенням причин.

Якщо протягом операційного дня не надіслано квитанції про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування, така податкова накладна вважається зареєстрованою в Єдиному реєстрі податкових накладних.

Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ сільськогосподарське підприємство "Родіна" перебуває на обліку в Слобожанській ОДПІ ГУДФС у Харківській області та до видів діяльності позивача віднесено "Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур (основний)(КВЕД 01.11)", "Вирощування овочів і баштанових культур, коренеплодів і бульбоплодів (КВЕД 01.13)" і т.д.

Перевірка ТОВ СП "Родіна" проведена з питань дотримання вимог податкового законодавства України щодо визначення сум податкового кредиту та податкових зобов`язань, що містяться у податкових деклараціях з ПДВ: лютий-травень 2016 року, березень 2017 року по взаємовідносинах з ТОВ "Харків-Автозапчастина" (податковий номер 31439826), ТОВ "Візейр".

З матеріалів справи встановлено, що 14.01.2016 р. між ТОВ "Харків-Автозапчастина" (в якості постачальника) та ТОВ СП "РОДІНА" (в якості покупця) укладено договір поставки товару №6(а.с.201 том 1).

Постачальник зобов`язується постачати, а покупець - приймати та оплачувати на умовах цього договору товари (запасні частини до транспортних засобів) в асортименті, кількості і за ціною в національній валюті України заявки покупця, узгодженої між сторонами за допомогою факсимільного зв`язку, електронної пошти чи в усній формі. Підтвердженням факту узгодження сторонами асортименту, кількості та ціни товару є прийняття покупцем товару за видатковою накладною, яка після підписання її сторонами має юридичну силу, і є невід`ємною частиною цього договору(п.1.1 договору).

На підтвердження реальності здійсненої господарської операції позивачем до справи надані копії: видаткових накладних №10702, №10703, №10735, №10780, №10808, №10892, №10918, №10945, №10959, №11020, №11027, №11056, №11063, №11082, №11127, №11176, №11191, №11190, №11233, №11309, №11383, №11384, №11401, №11476(а.с.206-229 том 1), виписок з рахунків позивача (а.с.230-250 в том 1), рахунків на оплату №417, №36, №745, №632, №72, №189, №269, №277, №393, №456, №593, №570, №796, №754, №839, №897, №973, №1003, №996, №1032, №1066, №681, №1252, №1355(а.с.1-24 том 2), оборотно-сальдових відомостей по рахунку №361(а.с.25 том 2), податкових накладних №165,№169, №249, №89(а.с.123-132 том 2).

Відносно посилання контролюючого органу на те, що позивачем не надано до перевірки договір №6 від 12.01.2015 р., слід вказати, що перевірка призначена та проведена з визначення сум податкового кредиту та податкових зобов`язань, що містяться у податкових деклараціях з ПДВ: лютий-травень 2016 р., березень 2017 р., відтак вказані посилання є необґрунтованими.

Також відповідач вказує, що підприємством не надано до перевірки документів, що підтверджують відповідність придбаних запчастин діючим стандартам,, технічним умовам.

Судом першої інстанції встановлено, що товарність господарських операцій між позивачем та його контрагентом підтверджено дослідженими належним чином оформленими первинними документами в їх сукупності.

Сертифікат відповідності - документ, що виданий для підтвердження того, що продукція, система якості, система управління якістю, система управління довкіллям, персонал відповідає встановленим вимогам конкретного стандарту чи іншого нормативного документу, визначеного чинним законодавством. (Згідно з Законом України "Про технічні регламенти та оцінку відповідності").

Відсутність вказаного документа не може свідчити про безтоварність господарської операції.

Між ТОВ "ВІЗЕЙР" (в якості постачальника) та ТОВ СП "РОДІНА" (в якості покупця) укладено договір купівлі-продажу №2403(а.с.76-78 том 2).

Відповідно до п. 1.1 договору постачальник зобов`язується протягом дії даного договору поставляти покупцю запасні частини для сільськогосподарської та будівельної техніки та обладнання, комерційних автомобілів, причепів, авто хімію, мастила (оливи), покришки, супутні товари для вищезазначеної техніки (далі за текстом "товар") за його замовленнями окремими партіями, за цінами, в асортименті (за номенклатурою) та кількості, що остаточно погоджуються сторонами в накладних або додатках до цього договору, які є невід`ємною частиною даного договору, а покупець зобов`язується приймати товар та оплачувати його на встановлених договором умовах(п.1.1 договору).

На підтвердження реальності здійсненої господарської операції позивачем до справи надані копії: видаткових накладних№ВН-2403(а.с.106 том 2), рахунку №2403 (а.с.108 том 2), виписки по рахунку (а.с.109 том 2), акту списання №СпТ-001050(а.с.110 том 2), подорожнього листа №702(а.с.118 том 2), наказу про відрядження №15 б від 23.03.2017 р.(а.с.120 том 2), податкової накладної №54 (а.с.121-122 том 2).

Контролюючий орган в акті перевірки (а.с.17 том 1) зазначає, що податкова накладна №54 від 28.03.2017 р. складена з порушенням встановленого порядку щодо дати виникнення податкових зобов`язань, так як видаткова накладна на поставку товару №ВН-2403 складена 24.03.2017 р. та позивач не скористався правом надання до податкової декларації з ПДВ заяви зі скаргою на такого продавця.

Приписами п. 5 наказу Міністерства фінансів України №1307 від 31.12.2015 р. визначено, що податкова накладна складається на дату виникнення податкових зобов`язань постачальника (продавця), крім випадків, передбачених Податковим кодексом України та цим Порядком.

Дата складання податкової накладної заповнюється цифрами у такій послідовності: день місяця (дві цифри), місяць (дві цифри), рік (чотири цифри). При цьому крапки, коми та інші розділові знаки в даті складання податкової накладної не проставляються.

Слід зазначити, що податкова накладна зареєстрована фіскальним органом, тобто будь-яких невідповідностей вимогам чинного законодавства на дату реєстрації встановлено не було.

У покупця - ТОВ СП "Родіна" не має ані права, ані обов`язку перевіряти правильність складання та своєчасність реєстрації податкових накладних, складених продавцем товару (ТОВ "ВІЗЕЙР").

Відносно відсутності на балансі товариства транспортних засобів, слід вказати, що матеріали справи місять оборотно-сальдові відомості по рахункам № 105 , згідно яких ТОВ СП "РОДІНА" має у власності транспортні засоби(а.с.54, 57 том 1, а.с.41 том 2)

Таким чином, колегія суддів дослідивши первинні документи, зауважує, що за своєю формою та змістом відповідають вимогам чинного законодавства, наявності недоліків (дефектів форми, змісту або походження), які б згідно п. 201.1 ст. 201 Податкового кодексу України, ч. 2 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", п. 2.4. Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р. № 168/704, спричиняли втрату зазначеними документами юридичного статусу первинних документів, судом не виявлено та актом перевірки не встановлено.

Як зазначив Верховний суд у постанові від 13.11.2018 р. розглядаючи адміністративну справу №820/16176/14, адміністративне провадження №К/9901/36475/18: "товарно-транспортна накладна не є первинним бухгалтерським документом, що підтверджує факт придбання чи продажу товарів, а підтверджує лише факт перевезення вантажу, а тому вказана обставина не є безумовною підставою ставити під сумнів здійснення самої господарської операції. Оформлення товарно-транспортної накладної не є обов`язковим під час здійснення перевезення придбаних товарів власним транспортом згідно пункту 2 Переліку документів № 207, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України 25 лютого 2009 року "Про затвердження Переліку документів, необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні". Пунктом 2 Положення щодо документального забезпечення для здійснення перевезення вантажів автомобільним транспортом внутрішнього повідомлення, затвердженого цією постановою для водія юридичної особи або фізичної особи-підприємця, що здійснює вантажні перевезення, необхідно мати накладну або інший документ, що підтверджує право власності на вантаж. Суд визнає, що посилання податкового органу на порушення приписів Правил перевезення вантажу автомобільним транспортом в Україні, затвердженими Наказом Мінтрансу України від 14 жовтня 1997 року №363, якими передбачено зобов`язання наявності товарно-транспортних накладних для перевізників, вантажовідправників та вантажотримувачів, які є замовниками послуг з перевезення, є неприйнятними з огляду на відсутність обставин у спірних відносинах. Суд зазначає, що за операціями (послугами) перевезення витрати та податковий кредит позивачем не формувались, що унеможливлює прийняття позиції податкового органу щодо неналежного оформлення цих послуг взагалі.".

Щодо доводів контролюючого органу про нереальність господарських операцій на підставі отриманої податкової інформації, колегія суддів зазначає наступне.

Межі юридичної відповідальності кожного платника податку, яка відповідно до ст. 61 Конституції України має індивідуальний характер, поширюються на діяння, що визнаються законом протиправними та були вчинені саме цим платником. Притягнення суб`єкта права до юридичної відповідальності за діяння, що було вчинено іншою особою, згідно з законом є неможливим.

Навіть, якщо контрагент (постачальник по ланцюгу) і порушив вимоги податкового чи іншого законодавства, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме для цієї особи.

Частиною 1 ст. 215 Цивільного кодексу України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України.

Статтею 204 Цивільного кодексу України та статтею 207 Господарського кодексу України закріплено принцип презумпції правомірності правочину, згідно якого будь-який правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 234 Цивільного кодексу України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Позивач не може нести відповідальність за невиконання його контрагентами своїх зобов`язань, адже, поняття "добросовісний платник", яке вживається у сфері податкових правовідносин, не передбачає виникнення у платника додаткового обов`язку з контролю за дотриманням його постачальниками правил оподаткування, а саме, платник не наділений повноваженнями податкового контролю для виконання функцій, покладених на податкові органи, а тому не може володіти інформацією відносно виконання контрагентом податкових зобов`язань. А відтак, за умови не встановлення податковим органом наявності замкнутої схеми руху коштів, яка б могла свідчити про узгодженість дій позивача та його постачальників для одержання товариством незаконної податкової вигоди, останнє не може зазнавати негативних наслідків внаслідок діянь інших осіб, що перебувають поза межами його впливу.

Такий підхід узгоджується також з судовою практикою Європейського Суду з прав людини.

Крім цього, необхідно зазначити, що і практика Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є джерелом права, свідчить про те, якщо державні органи мають інформацію про зловживання в системі оподаткування конкретною компанією, вони повинні застосовувати відповідні заходи саме до цього суб`єкта, а не розповсюджувати негативні наслідки на інших осіб при відсутності зловживання з їх боку (Рішення Європейського суду з прав людини від 09.01.2007 у справі "Інтерсплав проти України"). Також, слід врахувати позицію Європейського суду з прав людини у справі "БУЛВЕС АД проти Болгарії" (заява № 3991/03) Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 22 січня 2009 року зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов`язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ вдруге, а також сплачувати пеню. На думку суду, такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності.

Отже, подання платником до контролюючого органу усіх належним чином оформлених первинних документів, передбачених податковим законодавством, з метою отримання податкової вигоди є підставою для її отримання, якщо податковий орган не доведе неправдивість, недостовірність або суперечливість відомостей, що містяться у таких документах.

Згідно частини другої статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а тому позивач не повинен нести відповідальність за господарську діяльність своїх контрагентів.

Верховним судом у постанові від 19.09.2018 р. у справі №2а-2104/12/1370 викладено позицію, що "наявність або відсутність окремих документів, як і деякі помилки чи неточності у їх оформленні, не є підставою для висновків про відсутність господарської операції, якщо з інших даних випливає, що фактичний рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків у зв`язку з його господарською діяльністю мали місце (відбулися), а певні недоліки в заповненні первинних документів носять оціночний характер.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 21.02.2018 у справі № 817/537/17 (провадження №К/9901/4401/17), презумпція добросовісності платника податків означає, що подані платником контролюючому органу документи податкової звітності є дійсними, повно та об`єктивно відтворюють господарські операції, що є об`єктом оподаткування та/або фінансові показники яких впливають на податковий обов`язок платника податків, якщо інше не буде доведено контролюючим органом.

Встановлені судом фактичні обставини, надані документи, засвідчують правомірність віднесення позивачем до складу валових витрат та податкового кредиту суми витрат на оплату вартості отриманих товарів (робіт, послуг), відповідно до первинних документів та за податковими накладними, які виписані на виконання умов викладених вище договірних відносин.

За таких обставин, слід дійти висновку, що судження податкового органу про неправомірність формування податкового кредиту не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду.

Колегія суддів зазначає, що висновки відповідача, Головного управління ДФС України у Харківській області ґрунтуються на припущеннях, належних доказів, що свідчать про безтоварність здійснених операцій відповідачем до суду не надано.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що при прийнятті оскаржуваних податкових повідомлень-рішень №2, №2 від 25.01.2019 р. Головне управління ДФС у Харківській області діяло всупереч встановленому законом порядку, необґрунтовано, упереджено, без з`ясування необхідних обставин, що мали значення для прийняття рішень, без дотримання необхідного балансу між несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів позивача і цілями, на досягнення яких спрямоване ці рішення, чим порушено законні інтереси платника податків.

Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано задовольнив адміністративний позов.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.04.2019 року по справі № 520/1012/19 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 02.04.2019 року по справі № 520/1012/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) Л.В. Мельнікова О.І. Сіренко
Повний текст постанови складено 19.07.2019 року