Справа № 826/14883/18
Суддя: Шевченко Н.М.
Дата ухвалення: 2019-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

22 липня 2019 року № 826/14883/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Шевченко Н.М., розглянувши у письмовому порядку за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КАНЗАС.ЮА» до Головного управління ДФС у м. Києві, про визнання протиправним та скасування наказу,

У С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «КАНЗАС.ЮА» (далі по тексту - позивач, ТОВ «КАНЗАС.ЮА») звернулось до суду з позовною заявою до Головного управління ДФС у м. Києві (далі по тексту - відповідач, ГУ ДФС у м. Києві), в якому просить:

- визнати неправомірним та скасувати наказ ГУ ДФС у м. Києві від 06.09.2018 № 13521 про проведення документальної позапланової перевірки.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що наказ про проведення перевірки є неправомірним, оскільки відсутня належна підстава для винесення такого наказу. Відсутність підстави пояснюється визнанням ГУ ДФС у м. Києві неправомірним запиту про надання інформації, як обов`язкової складової підстави для здійснення документальної позапланової перевірки.

У судовому засіданні представник ТОВ «КАНЗАС.ЮА» позовну вимогу підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача проти позову заперечувала та надала відзив, у якому просить суд відмовити у задоволенні позову з огляду на належність підстав для проведення перевірки, а також на неможливості скасування наказу про проведення перевірки після його виконання.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 КАС України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження на підставі наявних у суду матеріалів. Представники сторін заявили клопотання про продовження розгляду справи у порядку письмового провадження.

Так, на підставі положень ч. 3 ст. 194 КАС України суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження.

Вивчивши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, суд зазначає наступне.

Як убачається з матеріалів справи, 23.07.2018 позивач отримав запит ГУ ДФС у м. Києві про надання інформації № 33599/10/26-15-14-04-05-12 від 19.07.2018.

У скарзі за вих. № 39/18-1 від 01.08.2018 до ГУ ДФС у м. Києві позивач зазначив про невідповідність зазначеного запиту нормам закону, а вимоги, які містяться в ньому такими, що перевищують повноваження контролюючого органу. Зазначеною скаргою позивач просив ГУ ДФС у м. Києві визнати запит про надання інформації № 33599/10/26-15-14-04-05-12 від 19.07.2018 неправомірним, а також припинити процедуру отримання інформації та документів зазначеним запитом.

Наказом ГУ ДФС у м. Києві № 13521 від 06.09.2018 призначено провести документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «КАНЗАС.ЮА» з 07.09.2018 по дату завершення перевірки тривалістю 5 днів.

Позивач не погодився із винесеним наказом та звернувся з відповідним позовом до суду. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частинами 1-2 ст. 7 КАС України встановлено, що суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.

Згідно з пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

Документальна позапланова перевірка не передбачається у плані роботи контролюючого органу і проводиться за наявності хоча б однієї з підстав, визначених цим Кодексом.

Відповідно до пп. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України, документальна позапланова перевірка здійснюється, зокрема, за підстави виявлення недостовірності даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

Зазначеною нормою Податкового кодексу України встановлюється три необхідні умови для настання підстави для проведення перевірки: виявлення недостовірності даних; наявність запиту про надання інформації; відсутність пояснень та їх документальних підтверджень протягом 15 робочих днів з дня отримання запиту.

Водночас, п. 73.3 ст. 73 Податкового кодексу України встановлює вимоги до змісту запиту про надання інформації, який повинен містити: підстави для надіслання запиту відповідно до цього пункту, із зазначенням інформації, яка це підтверджує; перелік інформації, яка запитується, та перелік документів, які пропонується надати; печатку контролюючого органу.

Запит про надання інформації № 33599/10/26-15-14-04-05-12 від 19.07.2018 відповідає усім передбаченим вимогам до змісту. Підставою для надіслання запиту є виявлення недостовірності визначення ТОВ «КАНЗАС.ЮА» даних податкового кредиту по взаємовідносинах з ТОВ «КОМПАНИОН» у сумі 272 756 грн., що містяться у податковій декларації з ПДВ за лютий 2017 року.

Відповідно до абз. 18 п. 73.3 ст. 73 Податкового кодексу України, у разі якщо запит складено з порушенням вимог, визначених абзацами першим - п`ятим цього пункту, платник податків звільняється від обов`язку надавати відповідь на такий запит.

Як убачається із матеріалів справи та пояснень сторін, позивач не надав пояснення та документальні підтвердження на запит про надання інформації № 33599/10/26-15-14-04-05-12 від 19.07.2018.

Натомість, позивач направив Державній фіскальній службі України скаргу № 39/18-1 від 01.08.2018 на зазначений запит із проханнями, зокрема, визнати запит про надання інформації № 33599/10/26-15-14-04-05-12 від 19.07.2018 неправомірним. Не отримавши відповіді протягом 20 днів, позивач, керуючись п. 56.2 ст. 56 Податкового кодексу України, вважає скаргу задоволеною, а запит про надання інформації визнаним неправомірним.

Відповідно до п. 56.2 ст. 56 Податкового кодексу України, у разі коли платник податків вважає, що контролюючий орган неправильно визначив суму грошового зобов`язання або прийняв будь-яке інше рішення, що суперечить законодавству або виходить за межі повноважень контролюючого органу, встановлених цим Кодексом або іншими законами України, він має право звернутися до контролюючого органу вищого рівня із скаргою про перегляд цього рішення.

Відповідно до п. 56.8 ст. 56 Податкового кодексу України, контролюючий орган, який розглядає скаргу платника податків, зобов`язаний прийняти вмотивоване рішення та надіслати його протягом 20 календарних днів, наступних за днем отримання скарги, на адресу платника податків поштою з повідомленням про вручення або надати йому під розписку.

За результатами розгляду скарги Державна фіскальна служба України прийняла рішення про розгляд звернення № 27715/6/99-99-14-02-01-15 від 29.08.2018, в якому заначено про відсутність порушень вимог Податкового кодексу України при оформленні запиту № 33599/10/26-15-14-04-05-12 від 19.07.2018.

Рішення про розгляд звернення № 27715/6/99-99-14-02-01-15 від 29.08.2018 прийнято з порушенням строку, встановленого п. 56.8 ст. 56 Податкового кодексу України.

Згідно п. 56.9 ст. 56 Податкового кодексу України, Керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу може прийняти рішення про продовження строку розгляду скарги платника податків понад 20-денний строк, визначений у пункті 56.8 цієї статті, але не більше 60 календарних днів, та письмово повідомити про це платника податків до закінчення строку, визначеного у пункті 56.8 цієї статті.

Якщо вмотивоване рішення за скаргою платника податків не надсилається платнику податків протягом 20-денного строку або протягом строку, продовженого за рішенням керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, така скарга вважається повністю задоволеною на користь платника податків з дня, наступного за останнім днем зазначених строків.

Скарга вважається також повністю задоволеною на користь платника податків, якщо рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу про продовження строків її розгляду не було надіслано платнику податків до закінчення 20-денного строку, зазначеного в абзаці першому цього пункту.

Таким чином, зі спливом 20-денного строку скарга позивача вважається задоволеною, а запит про надання інформації № 33599/10/26-15-14-04-05-12 від 19.07.2018 - неправомірним.

Зважаючи на неправомірність запиту про надання інформації, позивач зазначає про відсутність підстав для проведення перевірки, що призначена наказом № 13521 від 06.09.2018.

Водночас, при вирішенні питання про скасування наказу № 13521 від 06.09.2018, суд не бере до уваги вищенаведені доводи позивача, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 78.4 ст. 78 Податкового кодексу України, про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.

Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.

Відповідно до п. 78.5 ст. 78 Податкового кодексу України, допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення документальної позапланової виїзної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу. Документальна позапланова невиїзна перевірка здійснюється у порядку, передбаченому статтею 79 цього Кодексу.

Згідно п. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України, Посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів:

направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу;

копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу;

службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.

Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.

В свою чергу, згідно із пп. 17.1.7 п. 17.1 ст. 17 Податкового кодексу України, платник податків має право оскаржувати в порядку, встановленому цим Кодексом, рішення, дії (бездіяльність) контролюючих органів (посадових осіб).

Представник позивача стверджує, що фактичного допуску до перевірки не відбулось з огляду на ненадання журналу реєстрації перевірок ТОВ «КАНЗАС.ЮА», про що свідчить копія даного журналу у матеріалах справи, а також відмови у наданні документів по взаємовідносинах ТОВ «КАНЗАС.ЮА» із ТОВ «КОМПАНИОН», про що свідчить акт про ненадання до перевірки документів від 12.02.2018.

Відповідно до п. 81.2 ст. 81 Податкового кодексу України, у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків.

Зазначена норма Податкового кодексу України пов`язує відмову платника податків у допуску посадових осіб до проведення перевірки із визначеною дією - складання акту, що засвідчує факт відмови.

Акт про ненадання до перевірки документів від 12.09.2018 не засвідчує факт відмови від проведення перевірки вцілому, а журнал реєстрації перевірок не є належним документом, яким може засвідчувати факт відмови у розумінні Податкового кодексу України.

Виходячи з наведеного, платниками податків до суду можуть бути оскаржені рішення, дії, бездіяльність суб`єктів владних повноважень, які порушують права, свободи та інтереси. При цьому ці рішення, дія або бездіяльність у будь-якому випадку повинні бути такими, які породжують, змінюють або припиняють права та обов`язки у сфері публічно-правових відносин. Отже, задоволенню в адміністративному судочинстві підлягають лише ті позовні вимоги, які відновлюють фактично порушені права, свободи та інтереси особи у сфері публічно-правових відносин.

Відтак, позови платників податків, спрямовані на оскарження рішень (у тому числі наказів про призначення перевірки), дій або бездіяльності контролюючих органів щодо призначення та/або проведення перевірок можуть бути задоволені лише в тому разі, якщо до моменту винесення судового рішення не відбулося допуску посадових осіб контролюючого органу до спірної перевірки. Тобто, саме на етапі допуску до перевірки платник податків може поставити питання про необґрунтованість її призначення та проведення, реалізувавши своє право на захист від безпідставного та необґрунтованого здійснення податкового контролю щодо себе. Водночас, допуск до перевірки нівелює правові наслідки процедурних порушень, допущених контролюючим органом при призначенні податкової перевірки.

Аналогічна позиція міститься у Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі № 807/2062/17 від 21.02.2019.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Згідно із ч. ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Отже, оскільки фактичний допуск до проведення позапланової виїзної перевірки відбувся, оскаржуваний наказ, як акт одноразового застосування, вичерпав себе у часі, а його скасування не є належним засобом захисту порушеного права.

При цьому, позивач не позбавлений права оскаржити прийняті за результатами документальної позапланової виїзної перевірки податкові повідомлення-рішення з підстав їх невідповідності закону чи компетенції контролюючого органу.

За таких обставин, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов висновку, що адміністративний позов позивача не підлягає задоволенню.

Відповідно, ураховуючи те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, судові витрати відшкодуванню позивачу не підлягають.

Керуючись статтями 77, 90, 241 - 247, 255, 293, 295 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «КАНЗАС.ЮА» до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправним та скасування наказу відмовити.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «КАНЗАС.ЮА» (04211, м. Київ, вул. Оболонська набережна, буд. 7, корп. 2, літера А, ).

Відповідач: Головне управління ДФС у м. Києві (04655, м. Київ, вул. Шолуденка, будинок 33/19, ).

Рішення набирає законної сили відповідно до ст. 255 КАС України та може бути оскаржене за правилами, встановленими ст. ст. 293 - 297 Кодексу адміністративного судочинства України відповідно.

Суддя Н.М. Шевченко