Справа № 640/5961/19
Суддя: Каракашьян С.К.
Дата ухвалення: 2019-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

01 липня 2019 року № 640/5961/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Каракашьяна С.К., при секретарі судового засідання Мині І.І., за участі представників сторін: від позивача - Поліщук П.Я., від відповідача - Заруцький Р.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу:

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «Регіонбудсервіс»
доГоловного управління Державної фіскальної служби у м. Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Регіонбудсервіс» (далі-позивач/ ТОВ «Регіонбудсервіс») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (далі- відповідач/ ГУ ДФС у м. Києві), в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення рішення від 22.03.2019 №0105 в частині нарахованого податку на додану вартість у розмірі 95353,06 грн. та фінансових санкцій у розмірі 23838,26 грн.;

- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 22.03.2019 №, №, №.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що висновки контролюючого органу, на яких ґрунтуються оскаржувані податкові повідомлення-рішення є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, вказавши про правомірність оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, прийнятих у межах наданих контролюючому органу повноважень, у зв`язку з виявленими під час перевірки порушеннями вимог законодавства з боку позивача.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Співробітниками Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві проведена документальна планова виїзна перевірка товариства з обмеженою відповідальністю «Регіонбудсервіс» (код 31726208) з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.01.2015 по 30.09.2018, валютного - за період з 01.01.2015 по 30.09.2018, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2011 по 30.09.2018, результати якої оформлені актом від 19.02.2019 №111/26-15-14-01/05/31726208 (далі-акт перевірки).

Відповідно до акту перевірки, встановлено порушення ТОВ «Регіонбудсервіс»:

1. пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток за 2017 рік у сумі 10879393 грн., в тому числі за 3 квартал 2017 року в сумі 10879393 грн.;

2. пп. 14.1.71 п. 14.1 ст. 14, а. 44.1 ст. 44, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 198.6 ст. 198, п. 201.1 ст. 201, п. 201.7 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість у сумі 128869 грн., в тому числі за грудень 2015 року в сумі 65 грн., за лютий 2016 року в сумі 163 грн., за березень 2016 року в сумі 253 грн., за квітень 2016 року в сумі 32 грн., за вересень 2017 року в сумі 6058 грн., за лютий 2018 року в сумі 45725 грн., за червень 2018 року в сумі 65572 грн., за серпень 2018 року в сумі 7334 грн., за вересень 2018 року в сумі 3667 грн.;

3. п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України , п. 15 наказу Міністерства фінансів України від 31.12.2015 №1307 «Про затвердження форми податкової накладної та Порядку заповнення податкової накладної»;

4. пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168, з урахуванням пп. «е» пп. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164, пп. 164.5 ст. 164, п. 171.2 «а» ст. 171 Податкового кодексу України, в результаті чого допущено порушення вимог податкового законодавства під час перевірки питань щодо правильності утримання та своєчасності перерахування податку на доходи фізичних осіб до бюджету за травень 25017 року, на загальну суму 147715,43 грн.;

5. ст. 51, п. 70.16 ст. 70, пп. 176.2 «б» п. 176.2 ст. 176 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено подання з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку (форма №1ДФ) за І квартал 2016 року;

6.пп. 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 з урахування пп. 168.4.4 п. 168.4 ст. 168 Податкового кодексу України, в результаті чого допущено порушення вимог податкового законодавства під час перевірки питань щодо правильності утримання та своєчасності перерахування військового збору до бюджету за травень 2017 року, на загальну суму 10093,99 грн.

На підставі висновків акту перевірки від 19.02.2019 №111/26-15-14-01/05/31726208, Головним управлінням Державної фіскальної служби у м. Києві прийняті податкові повідомлення-рішення від 22.03.2019:

- №0105, відповідно до якого позивачу збільшено грошове зобов`язання з податку на додану вартість в розмірі 128641 грн. та нараховано 32160 грн. фінансових санкцій;

- №, відповідно до якого позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на загальну суму 184644,28 грн., з яких 147715,43 грн. нараховано за податковим зобов`язанням та 36928,86 грн. - штрафні (фінансові) санкції;

- №, відповідно до якого до позивача застосовано штрафні санкції в розмірі 510 грн. за платежем податок на доходи фізичних осіб;

- №, відповідно до якого позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на загальну суму 12617,49 грн., з яких 10093,99 грн. нараховано за податковим зобов`язанням та 2523,497 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Вважаючи вказані податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся з позовом до суду.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 22.03.2019 №0105 в частині нарахованого податку на додану вартість у розмірі 95353,06 грн. та фінансових санкцій у розмірі 23838,26 грн.

З акту перевірки вбачається, контролюючим органом перевіркою правомірності визначення позивачем податкового кредиту встановлено його завищення в сумі 95353 грн., а саме: за серпень 2017 року в сумі 6058 грн., за січень 2018 року в сумі 7433 грн., за лютий 2018 року в сумі 30958 грн., за квітень 2018 року в сумі 41870 грн., за червень 2018 року в сумі 9034 грн.

Приписами п.14.1 ст.14 ПК України визначено, що господарською діяльністю є діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами (14.1.36.); доходами є загальна сума доходу платника податку від усіх видів діяльності, отриманого (нарахованого) протягом звітного періоду в грошовій, матеріальній або нематеріальній формах як на території України, її континентальному шельфі у виключній (морській) економічній зоні, так і за їх межами (14.1.56.); постачанням товарів є будь-яка передача права на розпоряджання товарами як власник, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду (14.1.191.); розумною економічною причиною (ділова мета) є причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності (14.1.231.).

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з: а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п. 185.1. ст. 185, п. 187.1. ст. 187, п. 188.1. ст. 188 ПК України, об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку, окрім іншого, з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України. Датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, або дата відвантаження товарів. База оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів.

Відповідно до п. 201.1., 201.4., 201.6. ст. 201 ПК України платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один із способів, визначених п. 201.1. ст. 201 ПК України; податкова накладна складається у двох примірниках у день виникнення податкових зобов`язань продавця. Один примірник видається покупцю, а другий залишається у продавця. У разі складання податкової накладної у паперовому вигляді покупцю видається оригінал, а копія залишається у продавця; податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов`язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.

Пунктом 200.1. ст. 200 ПК Кодексу встановлено, що сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. В свою чергу, право на віднесення сум податку до податкового кредиту, згідно з п. 198.1. ст. 198 виникає, окрім іншого, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

При цьому, відповідно до п. 198.2., 198.3., 198.6. ст. 198 ПК України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: або дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг, або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за встановленою ставкою, протягом такого звітного періоду, окрім іншого, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку. Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог ст.201 Кодексу).

З аналізу наведених законодавчих приписів вбачається, що необхідною умовою для віднесення сплачених у ціні товарів (послуг) сум податку на додану вартість до податкового кредиту та витрат, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування податком на прибуток, є факт придбання товарів (послуг) з метою їх використання в господарській діяльності, який має бути фактично здійсненим і підтвердженим належним чином складеними первинними документами, що відображають реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.

При цьому, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" цей Закон поширюється на всіх юридичних осіб, створених відповідно до законодавства України, незалежно від їх організаційно-правових форм і форм власності, а також на представництва іноземних суб`єктів господарської діяльності (далі - підприємства), які зобов`язані вести бухгалтерський облік та подавати фінансову звітність згідно з законодавством.

Згідно з частиною 2 статті 3 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Одним із основних принципів, на яких ґрунтується бухгалтерський облік та фінансова звітність, відповідно до статті 4 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", є принцип превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.

Згідно із статтею 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Як зазначено у частини 1 статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно з пунктом 1.2 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 05 червня 1995 року за №168/704 (далі - "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку"), записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів.

Відповідно до пункту 2.1 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку" первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення.

Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту. У випадках, передбачених статтею 216 Цивільного кодексу України, платниками податків вносяться відповідні зміни до податкової звітності у порядку, визначеному статтею 50 цього Кодексу.

Так, між ТОВ «Регіонбудсервіс» та ТОВ «Стілмен» (постачальник) укладений договір від 17.05.2017 №1705/2017, відповідно до якого постачальник зобов`язується передати у встановлений у договорі термін у власність покупця металопродукцію, а покупець зобов`язується оплатити вартість товару та прийняти його відповідно до умов договору.

ТОВ «Стілмен» в Єдиному реєстрі податкових накладних зареєстровані податкові накладні, які відображені ТОВ «Регіонбудсервіс» у складі податкового кредиту за серпень 2017 року в сумі 6058 грн., за січень 2018 року в сумі 7433 грн., за лютий 2018 року в сумі 30958 грн., за квітень 2018 року в сумі 41870 грн., за червень 2018 року в сумі 9034 грн.

Водночас, висновки контролюючого органу щодо завищення позивачем суми податкового кредиту ґрунтуються на невідповідності даних, які містяться в первинних документах (платіжні доручення на перерахування грошових коштів) з даними, які містяться в податкових накладних, зареєстрованих на адресу ТОВ «Регіонбудсервіс», а саме обсяг та відповідна сума ПДВ.

Згідно пояснень позивача, ТОВ «Стілмен» є офіційним дистриб`ютором корпорації МЕТІНВЕСТ-СМЦ, найбільшого виробника сортового металопрокату в Україні. Кожне окреме замовлення та надання відповідних рахунків-фактури, в яких зазначались асортимент та теоретична вага продукції, оформлювалось шляхом електронної переписки, та телефонного спілкування з закріпленим менеджером. Оплата відбувалась шляхом зарахування коштів на рахунок постачальника на умовах 100% попередньої оплати, видаткові накладні оформлювались та надавались безпосередньо на базі ТОВ «Стілмен» після фактичного зважування на електронних вагах металопрокату та відбувалось подальше завантаження.

У зв`язку з притаманними особливостями торгівлі даною продукцією, рахунки ТОВ «Стілмен» виставлялися з урахуванням теоретичної ваги, а відпускався товар по фактичній вазі, її кількість в рахунках-фактурах відрізнялась, що корегувалось при наступних поставках.

Оскільки дата виникнення податкових зобов`язань з податку на додану вартість визначається за першою з подій (дата оплати або дата відвантаження),виникла законодавчо встановлена необхідність визначати податкові зобов`язання з ПДВ та складати податкову накладну на різницю між сумою оплати та вартістю відвантаженого товару.

Вказане також підтверджується матеріалами справи, зокрема, видатковими накладними, рахунками-фактурами, податковими накладними, виписками по особовим рахункам та враховується судом, з огляду на наступне.

Щодо податкового кредиту за серпень 2017 року в розмірі 6058 грн.

При попередній поставці 31.07.2017 позивачем оплачено товар на суму 95895,09 грн., згідно рахунку №СТ000004507.

ТОВ «Стілмен» 31.07.2017 зареєстровано податкову накладну №466 на загальну суму 95895,09 грн.

ТОВ «Стілмен» відвантажено товар 03.08.2017 на загальну суму 95562,77 грн., згідно видаткової накладної №2626 та на суму 498,48 грн. згідно видаткової накладної №2630. Водночас, відвантажено більше на 166,16 грн.

03.08.2017 ТОВ «Стілмен» зареєстрована податкову накладну №13 на суму 166,16 грн.

03.08.2017 позивачем оплачено 36347,50 грн., згідно рахунку №СТ000004611, до якого включено оплату 166,16 грн., а на решту ТОВ «Стілмен» 03.08.2017 зареєстровано податкову накладну №14 на загальну суму 36181,34 грн.

Відповідно загальна суму податку на додану вартість становить 6057,92 грн.

Щодо податкового кредиту за січень 2018 року в розмірі 7433 грн.

ТОВ «Стілмен» 22.01.2018 відвантажено непередоплаченої продукції на 1418,28 грн., згідно накладної №104, зареєстровано податкову накладну від 22.01.2018 №23 на суму 1418,28 грн.

Також, ТОВ «Стілмен» 22.01.2018 відвантажено непередоплаченої продукції на суму 43183,46 грн., згідно накладної №108, зареєстровано податкову накладну від 22.01.2018 №24 на суму 43183,46 грн.

Позивачем оплачено 44601,74 грн., згідно рахунку №СТ000000206.

Відповідно загальна сума податку на додану вартість становить 7433,62 грн.

Щодо податкового кредиту за лютий 2018 року в розмірі 30958 грн.

08.02.2018 позивачем оплачено 8079,76 грн., згідно рахунку №СТ000000593.

ТОВ «Стілмен» зареєстровано податкову накладну від 08.02.2018 №16 на суму 548,74 грн. та податкову накладну від 08.02.2018 №17 на суму 7531,02 грн.

15.02.2018 позивачем оплачено 105909,98 грн., згідно рахунків №СТ000000707 на суму 98799,98 грн. та СТ№000000700 на суму 7110,00 грн.

ТОВ «Стілмен» 15.02.2018 зареєстровано податкову накладну №17 на суму 1482,00 грн., податкову накладну №18 на суму 7347,00 грн., податкову накладну №19 на загальну суму 970080,98 грн.

20.02.2018 позивачем оплачено 60854,29 грн., згідно рахунку №СТ000000808.

ТОВ «Стілмен» 20.02.2018 зареєстровано податкову накладну №21 на загальну суму 712,56 грн. та податкову накладну №22 на суму 734,39 грн. (відвантажено раніше) та податку накладну №23 на суму 59407,34 (передоплата).

21.02.2018 позивачем оплачено 10904,74 грн., згідно рахунку №СТ000000826.

ТОВ «Стілмен» 21.02.2018 зареєстровано податкову накладну №9 на суму 1693,94 грн., податкову накладну №10 на суму 9210,80 грн.

Відповідно загальна сума податку на додану вартість становить 30957,92 грн.

Щодо податкового кредиту за квітень в розмірі 41870 грн.

20.04.2018 позивачем оплачено 21495,30грн., згідно рахунку № СТ000002102.

ТОВ «Стілмен» 23.04.2018 відвантажено продукції на 21654,90 грн. (накладна №1396), на 159,60 грн. більше ніж оплачено.

20.04.2018 зареєстровано податкову накладну №17 на суму 21495,30 грн.

23.04.2018 зареєстровано податкову накладну №27 на суму 159,60 грн.

20.04.2018 позивачем оплачено 157985,33 грн., згідно рахунку №СТ000002105.

ТОВ «Стілмен» 23.04.2018 відвантажено продукції на суму 158436,34 грн. (накладна №1397), на 451 грн. більше, ніж оплачено.

ТОВ «Стілмен» 20.04.2018 зареєстровано податкову накладну №18 на суму 157985,33 грн.

ТОВ «Стілмен» 23.04.2018 зареєстровано податкову накладну №26 на суму 451,00 грн.

23.04.2018 позивачем оплачено 91258,96 грн., в тому числі доплата за раніше поставлено продукцію 610,60 грн. та 90647,36 грн. - передоплата.

ТОВ «Стілмен» 23.04.2018 зареєстровано податкову накладну 28 на суму 90648,36 грн.

Відповідно загальна сума податку на додану вартість становить 15209,83 грн.

26.04.2018 позивачем оплачено 43697,86 грн., згідно рахунку №СТ000002307.

ТОВ «Стілмен» 26.04.2018 зареєстровано податкову накладну №28 на суму 43697,86 грн.

26.04.2018 відвантажено не передоплаченої продукції на 2566,48 грн. (накладна № 1514).

ТОВ «Стілмен» зареєстровано 26.04.2018 податкову накладну №29 на загальну суму 2566,48.

26.04.2018 позивачем оплачено 159960,02 грн., в тому числі 2566,48 грн. поставленого товару за накладною №1514 та переоплата 157393,54 грн.

ТОВ «Стілмен» зареєстровано податкову накладну №31 на загальну суму 157393,54 грн.

Відповідно загальна сума податку на додану вартість становить 26660,01 грн.

Щодо податкового кредиту за червень в розмірі 9034 грн.

31.05.2018 позивачем оплачено 72829,26 грн., згідно рахунку №СТ000003457.

ТОВ «Стілмен» 31.05.2018 зареєстровано податкову накладну №52 на загальну суму 72829,26 грн.

ТОВ «Стілмен» 01.06.2018 відвантажено продукції на 58628,76 грн. (накладна№2310) та на суму 16704,00 грн. (накладна №2311), разом більше ніж передоплата на 2503,50 грн.

ТОВ «Стілмен» зареєстровано податкову накладну від 01.06.2018 №37 на суму 2503,50 грн.

01.06.2018 позивачем оплачено 16768,01 грн. в тому числі 2503,50 грн. поставленого товару за накладною 2311 та передоплата 14264,51 грн.

ТОВ «Стілмен» 01.06.2018 зареєстровано податкову накладну №38 на суму 14264,51 грн.

Загальна сума податку на додану вартість - 2794,67 грн.

14.06.2018 позивачем оплачено 33500,00 грн., згідно рахунку №СТ000003979.

ТОВ «Стілмен» 14.06.2018 зареєстровано податкову накладну №22 на загальну суму 33500,00 грн.

ТОВ «Стілмен» 15.06.2018 відвантажено продукції на 45061,34 грн. (накладна №2683), більше ніж передоплата на 11561,34 грн.

ТОВ «Стілмен» зареєстровано податкову накладну №27 на суму 11561,34 грн.

15.06.2018 позивачем оплачено 37434,52 грн. в тому числі 11561,34 грн. поставленого товару за накладною №2683 та передоплата 25873,18 грн.

ТОВ «Стілмен» 15.06.2018 зареєстровано податкову накладну №26 на загальну суму 25873,18 грн.

Загальна сума податку на додану вартість становить 6239,09 грн.

З аналізу вищезазначеного в сукупності вбачається, що дані податкових накладних виписаних контрагентом позивача включають загальні суми сплачених коштів позивачем за поставлену/відвантажену продукцію.

При цьому, відповідачем не наведено жодних доводів, що могли б свідчити про нереальність господарських операцій за цими податковими накладними.

За таких обставин, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин справи, у межах повноважень та у способи, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги щодо визнання податкового повідомлення-рішення від 22.03.2019 №0105 в частині нарахованого податку на додану вартість у розмірі 95353,06 грн. та фінансових санкцій у розмірі 23838,26 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

В іншій частині вказане податкове повідомлення-рішення від 22.03.2019 №0105 позивачем в даній справі не оскаржується.

Щодо податкового повідомлення-рішення №, відповідно до якого позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб.

З акту перевірки вбачається, перевіркою повноти визначення податку на доходи фізичних осіб за період з 01.01.2015 по 30.06.2018 встановлено його заниження, а саме не утримання податку на доходи фізичних осіб із суми доходу (додаткового блага - суми знижки), утвореного при продажу ТОВ «Регіонбудсервіс» автомобіля TOYOTA SEQUOI (рік випуску 2008) фізичній особі ОСОБА_1 .

Згідно договору купівлі-продажу транспортного засобу від 16.05.2017 №78043/2017/457850 ціна транспортного засобу за домовленістю сторін складає 98000,00 грн., подорожній лист TOYOTA SEQUOI НОМЕР_2 від 20.04.2017 з пробігом 531010 км.

Контролюючим органом, зроблено висновок про те, що згідно проведеного розрахунку середньоринкової вартості автомобіля TOYOTA SEQUOIA (рік випуску 2008. пробіг відповідно подорожнього листа від 20.04.2017 - 531010 км.) відповідно до ст. 173 Кодексу та «Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10.04.2013 №403 встановлено, що його середньоринкова вартість складає 770 932,56 грн. Вартість, за якою вчинено продаж автомобіля 98 000,00 грн.. Отже, автомобіль продано фізичній особі ОСОБА_1 за ціною нижче сереньоринкової вартості. Різниця між ціною продажу та середньоринковою вартістю (сума знижки) становить 672 932,56 грн. Податок на доходи фізичних осіб ТОВ «РЕГІОНБУДСЕРВІС» із суми знижки при продажі транспортного засобу фізичній особі не утримано та до бюджету не сплачено.

Оцінюючи такі аргументи відповідача, суд зазначає наступне.

Підпунктом 134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового кодексу України встановлено, що об`єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до ПБО або МСФЗ, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Такі коригування мають здійснювати лише платники податку, у яких річний дохід за попередній звітний (податковий) рік перевищує 20 млн. грн.

Коригування фінансового результату здійснюється згідно з правилами, встановленими пунктами 138.1 та 138.2 ст.138 Податкового кодексу, а саме фінансовий результат:

- збільшується на суму залишкової вартості автомобіля, визначену за правилами бухгалтерського обліку;

- зменшується на суму залишкової вартості автомобіля, розраховану за правилами податкового обліку.

Чинне законодавство, в тому числі Податковий кодекс України не містить вимоги щодо обов`язкового проведення експертної оцінки при продажу основних засобів, зокрема автомобіля, який належить суб`єкту господарювання - юридичній особі.

Отже, для цілей податкового обліку з податку на прибуток при продажу основного засобу (автомобіля) не передбачено обов`язкове проведення його експертної оцінки, а така ціна визначається в договорі купівлі- продажу.

Статтею 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно статті 632 Цивільного кодексу України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

Відповідно до пп.14.1.71 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, визначено, що звичайна ціна - ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інші встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичи ціна відповідає рівню ринкових цін.

Отже, встановлення цін, які не підлягають державному регулюванню, на продукцію або товари, належить виключно самим суб`єктам підприємницької діяльності, тобто учасникам договірних відносин.

Відповідно до пп.14.1.219 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, ринкова ж ціна - це ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються інше власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги і. покупець бажає їх отримати на добровільній основі, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) у порівняних економічних (комерційних) умовах.

Чинним Податковим кодексом України встановлюються окремі випадки, передбачені цим Кодексом, за яких при здійсненні операцій по реалізації товарів (робіт, послуг) та подальшому обчисленню доходу за такими операціями повинні застосовуватися звичайні ціни, визначені згідно законодавства.

При цьому, відповідачем неправомірно застосовано положення п.173.1 ст.173 Податкового кодексу України щодо визначення середньоринкової вартості автомобіля до правовідносин по продажу автомобіля продавцем - юридичною особою, так як дана стаття регулює питання визначення доходу від продажу рухомого майна платником податків - продавцем фізичною особою. В даному випадку фізична особа покупець несе витрати, а не отримує дохід.

Порядок визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоцикл мопедів, затверджений постановою Кабінету міністрів України від 10.04.2013 №403 встановлює механізм визначення середньо ринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів з метою визначення доходу від їх продажу (обміну) для цілей обкладення податком на доходи фізичних осіб.

Таким чином, суд дійшов висновку, що цей Порядок підлягає застосуванню продавцями фізичними особами, а не юридичними.

Відповідно до п.163.1 ст.163 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Абз.2 п.164.1 ст.164 Податкового кодексу України визначено, що загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.

Згідно з пп.14.1.54 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України дохід з джерелом походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.

Цим підпунктом не встановлено виключний перелік доходів, які включаються до оподатковуваного доходу.

Згідно з пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України визначено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених статтею 165 цього Кодексу).

Відповідно до пп. 14.1.47 п. 14.1 ст.14 Податкового кодексу України, додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що виплачуються (надаються) платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою та не пов`язаний з виконанням обов`язків трудового найму або не є винагородою за цивільно-правовими договорами (угодами), укладеними з таким платником податку (крім випадків, прямо передбачених нормами розділу IV цього Кодексу).

Перелік додаткових благ, які включаються до оподатковуваного доходу, пп.164.2.17 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу Українивстановлений як вичерпний і включає, серед інших, додаткове благо у вигляді вартості безоплатно отриманих товарів (робіт, послуг), визначеної за правилами звичайної ціни, а також суми знижки звичайної ціни (вартості) товарів (робіт, послуг), індивідуально призначеної для такого платника податку, окрім сум, зазначених у підпункті 165.1.53 пункту 165.1 статті 165 цього Кодексу.

Крім того, додаткове благо кваліфікується як доход у разі приросту показників фінансового та/або майнового стану платника податку.

Аналіз вищеозначених норм податкового законодавства доводить, що юридична особа виступає податковим агентом у разі виплати фізичній особі доходу (у грошовій або не грошовій формі), а у разі продажу юридичною особою власного транспортного засобу таке товариство не є податковим агентом.

Таким чином, висновки контролюючого органу про заниження позивачем податку на доходи з фізичних осіб у сумі 147715,43 грн. є помилковими, а податкове повідомлення-рішення від 22.03.2019 № таким, що підлягає скасуванню.

Щодо податкових повідомлень-рішень № та №, суд зазначає наступне.

Згідно пункту 176.2 «б» статті 176 Податкового кодексу України, особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності з зазначених питань не допускається.

Відповідно до статті 51 вказаного кодексу, платники податків, в тому числі податкові агенти, зобов`язані подавати контролюючим органам у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків. У визначених цим Кодексом випадках розрахунки подаються в електронному вигляді.

Відповідно до підпункту 49.18.2 пункту 49.18 статті 49 Податкового кодексу України, податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя);

Законом України від 28 грудня 2014 року №71-VIII «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи», який набрав чинності 01 січня 2015 року, внесено зміни до пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX «Перехідні положення» ПК України, у відповідності до яких тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту.

Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту. Відповідальними за утримання (нарахування) та сплату (перерахування) збору до бюджету є особи, визначені у статті 171 цього Кодексу. Платники збору зобов`язані забезпечувати виконання податкових зобов`язань у формі та спосіб, визначені статтею 176 цього Кодексу.

Як зазначено вище, судом встановлено, що в спірних правовідносинах щодо продажу рухомого майна (транспортного засобу) позивач не є податковим агентом, як наслідок, податкові повідомлення-рішення 22.03.2019 № та № суд вбачає протиправними та такими, що піддягають скасуванню.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Встановлені судом обставини свідчать про необ`єктивність висновків контролюючого органу та безпідставність винесених податкових повідомлень-рішень, зважаючи на відсутність належних та допустимих доказів на їх підтвердження.

За таких обставин, враховуючи наявні в матеріалах справи докази, виходячи з предмету позову та встановлених судом обставин, суд приходить до переконання про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Частиною першою статті 139 КАС України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись вимогами ст.ст. 2, 5 - 11, 19, 72 - 77, 90, 139, 241 - 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

В И Р І Ш И В:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕГІОНБУДСЕРВІС" задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві №0105 від 22.03.2019р. в частині визначення Товариству з обмеженою відповідальністю "РЕГІОНБУДСЕРВІС" податкових зобов`язань зі сплати податку на додану вартість в сумі 95353,06грн. та застосування 23838,26грн. штрафних (фінансових) санкцій.

3. Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві від 22.03.2019р. №, , .

4. Витрати по сплаті судового збору в сумі 4883,55грн. відшкодувати на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "РЕГІОНБУДСЕРВІС" за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України. Рішення суду може бути оскаржено за правилами, встановленими ст. ст. 293, 295 - 297 КАС України.

Повний текст рішення складено 22.07.2019.

Суддя С.К. Каракашьян