Справа № 440/1640/19
Суддя: О.О. Кукоба
Дата ухвалення: 2019-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

19 липня 2019 року м. ПолтаваСправа №440/1640/19

Полтавський окружний адміністративний суд у складі судді Кукоби О.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені,

В С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог.

Полтавське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (надалі - позивач, ПОВ ФСЗІ) звернулось до суду з позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 (надалі - відповідач, ФОП ОСОБА_2 Ю.Ю.) про стягнення адміністративно-господарських санкцій у розмірі 84331,58 грн та пені у розмірі 1062,60 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на невиконання відповідачем у 2018 році вимог статей 18-20 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" щодо забезпечення нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів.

2. Позиція відповідача.

Відповідач позов не визнав, у відзиві на позов просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю з огляду на їх необґрунтованість та безпідставність /а.с. 21-24/. Зазначив, що ним у 2018 році створено два робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю та поінформовано державну службу зайнятості про потребу у працевлаштуванні таких осіб. Відтак, на переконання відповідача, ним у повній мірі виконані вимоги Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні", що виключає можливість застосування адміністративно-господарських санкцій.

3. Інші заяви сторін по суті спору.

14.06.19 судом одержано відповідь на відзив /а.с. 48/, у якій представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог. Звертав увагу на те, що Законом України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" не передбачено підстав для звільнення роботодавця від виконання обов`язку з працевлаштування осіб з інвалідністю. Крім того, звертав увагу на те, що відповідачем не надано доказів на підтвердження кількості працівників у січні та лютому 2018 року.

19.07.19 судом одержано заперечення на відповідь, у яких представник відповідача посилався на те, що у січні та лютому 2018 року кількість штатних працівників становила сім осіб, а тому у ФОП ОСОБА_1 був відсутній обов`язок з працевлаштування осіб з інвалідністю /а.с. 50-53/.

4. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 20.05.19 відкрито провадження у даній справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).

Згідно з частиною п`ятою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Статтею 258 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд розглядає справи за правилами спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів із дня відкриття провадження у справі.

При цьому, як визначено частиною другою статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд справи по суті за правилами спрощеного позовного провадження починається з відкриття першого судового засідання. Якщо судове засідання не проводиться, розгляд справи по суті розпочинається через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі.

За відсутності клопотань учасників справи про розгляд справи у відкритому судовому засіданні чи за правилами загального позовного провадження, зважаючи на достатність наданих сторонами доказів та повідомлених обставин, суд розглянув справу у порядку письмового провадження.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ

ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа - підприємець.

Відповідачем 28.02.19 до ПОВ ФСЗІ подано звіт за формою №10-ПІ про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2018 рік, вх.№3688 /а.с. 8/. За змістом вказаного звіту середньооблікова кількість штатних працівників роботодавця у 2018 році становила 38 осіб, фонд оплати праці штатних працівників 1602,31 тис. грн; кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" дві особи, середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлено інвалідність, за 2018 рік нуль.

Посилаючись на те, що відповідачем у 2018 році не виконано норматив працевлаштування інвалідів, позивач, виходячи з приписів статті 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", стверджував про наявність у відповідача обов`язку зі сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 84331,58 грн та пені за несвоєчасну сплату адміністративно-господарських санкцій у розмірі 1062,60 грн /а.с. 9/.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА

Спірні відносини урегульовані Законом України від 21.03.91 №875-XII "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" (надалі - Закон №875-XII).

Згідно з частиною першою статті 17 Закону №875-XII (в редакції, чинній на момент виникнення та реалізації спірних відносин) з метою реалізації творчих і виробничих здібностей осіб з інвалідністю та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом.

У відповідності до частини першої статті 18 Закону №875-XII, забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

Разом з цим, як визначено частиною третьою вказаної статті, підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Крім того, відповідно до частини першої статті 19 Закону №875-XII для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.13 №316 (у редакції наказу Міністерства соціальної політики України від 5.12.16 №1476), що зареєстрований в Міністерстві юстиції України 17.06.13 за №988/23520, затверджено форму звітності №3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)".

Пунктом 5 розділу І Порядку подання форми звітності №3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" визначено, що форма N 3-ПН подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

ОЦІНКА СУДОМ ОБСТАВИН СПРАВИ

Виходячи з наведених вище приписів Закону №875-XII, відповідач у 2018 році був зобов`язаний створити на підприємстві два робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, працевлаштувати таких осіб або повідомити державну службу зайнятості про наявність вакантних місць для їх працевлаштування, а також, відзвітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю на підприємстві.

У відзиві на позов ФОП ОСОБА_1 зазначив, що ним у 2018 році створено два робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю.

Листом Полтавської міськрайонної філії Полтавського обласного центру зайнятості від 19.06.19 вих.№16/46/1324-19 підтверджено, що відповідач упродовж березня - грудня 2018 року повідомив державну службу зайнятості про наявність двох вакантних місць для працевлаштування осіб з інвалідністю за посадою сортувальник у виробництві харчової продукції (молочні продукти) /а.с. 43-44/.

До матеріалів справи залучено копію звіту за формою №3-ПН, прийнятого центром зайнятості 2.03.18 /а.с. 36/, а також копії листів Полтавської міськрайонної філії Полтавського обласного центру зайнятості про підтвердження отримання звітів за квітень - грудень 2018 року /а.с. 25-34/.

У грудні 2018 року центром зайнятості направлено для працевлаштування гр. ОСОБА_3 , однак остання від працевлаштування відмовилась, що підтверджено корінцем направлення від 11.12.18 №0013001 /а.с. 45/.

Щодо працевлаштування осіб з інвалідністю у січні та лютому 2018 року залученими до матеріалів справи копіями звітів про нарахування єдиного внеску за вказані звітні періоди підтверджено, що середньооблікова кількість штатних працівників ФОП ОСОБА_1 у січні 2018 року становила шість осіб, а у лютому - п`ять осіб /а.с. 54-64/. При цьому, зі змісту таблиці 6 "Відомості про нарахування заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) застрахованим особам" встановлено, що у зазначені звітні періоди фактично працевлаштованими були сім найманих працівників.

З урахуванням наведеного, суд погоджується з доводами відповідача про те, що у січні та лютому 2018 року у нього не виникло обов`язку з працевлаштування осіб з інвалідністю, оскільки середньооблікова кількість найманих працівників становила менше восьми осіб.

Дослідивши зазначені вище письмові докази, суд дійшов висновку, що відповідачем у 2018 році виконані вимоги Закону №875-XII, а саме: створені два робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю та повідомлено державну службу зайнятості про наявність вакансій для працевлаштування відповідних осіб.

Суд зауважує, що обов`язок підприємця зі створення робочих місць для осіб з інвалідністю не супроводжується його обов`язком самостійно займатися пошуком осіб даної категорії для працевлаштування.

Докази необґрунтованих відмов зі сторони відповідача у працевлаштуванні осіб з інвалідністю у матеріалах справи відсутні.

Суд наголошує, що принципом юридичної відповідальності є вина в порушенні законодавчо встановленого імперативного правила поведінки. За приписами частини другої статті 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Відповідачем доведено той факт, що ним виконано вимоги Закону №875-XII.

Відтак, за відсутності в діях відповідача вини у вчиненні господарського правопорушення, немає підстав для стягнення з ФОП ОСОБА_1 адміністративно-господарських санкцій та пені відповідно до приписів Закону №875-XII.

За таких обставин, позовні вимоги ПОВ ФСЗІ є необґрунтованими та безпідставними, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити повністю.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Згідно з частиною першою статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідачем доказів понесення судових витрат не надано.

А оскільки у задоволенні позовних вимог суб`єкту владних повноважень відмовлено, за відсутності доказів понесення судових витрат відповідачем, підстав для їх розподілу немає.

Керуючись статтями 2, 3, 6-10, 72-77, 90, 241-246, 257-262, підпунктом 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, Полтавський окружний адміністративний суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до положень статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду у порядку та строки, визначені статтями 293, 295, підпунктом 15.5 пункту 15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.О. Кукоба