Справа № 826/3712/17
Суддя: Літвінова А.В.
Дата ухвалення: 2019-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

22 липня 2019 року №826/3712/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Літвінової А.В., при секретарі судових засідань Огнивому Д.П., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу

за позовомтовариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича комерційна фірма «Донбас-Термо»
доГоловного управління Державної фіскальної служби у місті Києві
провизнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 28.02.2017 №103, від 28.02.2017 №103,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича комерційна фірма «Донбас-Термо» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, у якій (просить суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 28.02.2017 №103 та №103.

Позовні вимоги мотивовано тим, що Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві, на підставі хибних висновків акта перевірки від 10.02.2017 №42/26-15 14-01-03/31445803, прийнято податкові повідомлення-рішення від 05.04.2017 №, яке в подальшому було частково скасовано по процедурі адміністративного оскарження рішенням Головного управління Державної фіскальної служби України в місті Києві, та прийнято в подальшому податкові повідомлення-рішення від 28.02.2017 №103 та №103.

Відповідач проти позову заперечив з огляду на обґрунтованість висновків акта перевірки від 10.02.2017 №42/26-15-14-01-03/31445803 та відповідно, податкових повідомлень-рішень від 28.02.2017 №103 та №103, зазначивши, що надані до перевірки первинні документи не розкривають зміст та обсяг здійснених господарських операцій між позивачем та його контрагентом - товариством з обмеженою відповідальністю «Атлантида Груп». Зокрема, відповідачем зазначено, що в провадженні слідчого відділу фінансових розслідувань державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 04.12.2015 №0000106 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 205, частиною другою статті 212, частиною третьою статті 212 Кримінального кодексу України. Також, відповідачем надано пояснення у справі.

Позивачем надано суду відповідь на заперечення та пояснення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві в якому зазначено, що господарські правовідносини між позивачем та його контрагентом мали реальний характер, діяльність товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича комерційна фірма «Донбас- Термо» була спрямована на отримання економічної вигоди від підприємницької діяльності, підприємства ознак фіктивності на час здійснення господарських операцій не мали, що зумовлює хибність висновків податкового органу про вчинення позивачем порушень податкового законодавства щодо неправомірності формування податкового кредиту з податку на додану вартість та віднесення відповідних сум до складу витрат по взаєморозрахунках з вказаними контрагентами за грудень 2015 року, а відтак, вказані висновки не можуть бути покладені в основу спірних податкових повідомлень-рішень.

Під час судового розгляду справи, судом оголошувалась перерва в порядку, встановлено Кодексом адміністративного судочинства України.

Адміністративну справу №826/3712/17 розглянуто в письмовому провадженні на підставі статті 194 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві було проведено документальну позапланову виїзну перевірку товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича комерційна фірма «Донбас-Термо» з питань дотримання вимог податкового законодавства при проведенні фінансово-господарських взаємовідносин з товариством з обмеженою відповідальністю «Атлантида Груп» за період з 01.12.2015 по 31.12.2015.

За наслідками перевірки Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві складено акт від 10.02.2017 №42/26-15-14-01-03/31445803. Так, перевіркою встановлено порушення товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича комерційна фірма «Донбас-Термо» статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», пункту 44.1 статті 44, пунктів 198.3, 198.6 статті 198, пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого:

- занижено податок на додану вартість за грудень 2015 року на суму 407 993,00 грн.;

- завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за грудень 2015 року на суму 1 125,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним актом перевірки, позивач відповідно до пункту 86.7 статті 86 Податкового кодексу України, скористався своїм правом та надав заперечення на акт перевірки від 17.02.2017 №02/17/01. Як зазначається позивачем, відповіді на заперечення від 17.02.2017 №02/17/01 контролюючим органом не надано, висновки акта від 10.02.2017 №42/26-15-14-01-03/31445803 залишено без змін.

Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві на підставі висновків акта від 10.02.2017 №42/26-15-14-01-03/31445803 винесено податкові повідомлення-рішення:

- від 28.02.2017 №103 на суму 611 990, 00 грн., в тому числі 407 993,00 грн. - податкове зобов`язання та 203 997,00 грн. - штрафні санкції.

- від 28.02.2017 №103 на суму 1 125,00 грн. - завищення від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за грудень 2015 року.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича комерційна фірма «Донбас-Термо» не погоджуючись з податковими повідомленнями-рішеннями від 28.02.2017 №103 та №103, звернулось до суду з даним позовом.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України, податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно розділу V цього Кодексу.

Відповідно до підпункту "а" пункту 198.1, пунктів 198.2, 198.3 ст. 198 Податкового кодексу України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.

Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг.

Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів та послуг.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються непідтвердженими зазначеними цим пунктом документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 №88 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за номером 168/704, господарські операції - це факти підприємницької та іншої діяльності, що впливають на стан майна, капіталу, зобов`язань і фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те, що будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.

Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

З урахуванням викладеного для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до абзацу 3 пунктом 201.10 Податкового кодексу України, податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження.

Отже, із положень норм податкового законодавства вбачається, що формування податкового кредиту допускається за умови підтвердження відповідних сум належним чином оформленими документами. Такими документами Податковий кодекс України визначає податкові накладні.

В свою чергу, відповідно до пункту 200.1 статті 200 Податкового кодексу України, сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.

Згідно до пунктом 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, при від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума:

а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200 1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу -

б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету;

в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.

Як вбачається з акту перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «Науково- виробнича комерційна фірма «Донбас-Термо» з питань дотримання вимог податкового законодавства при проведенні фінансово-господарських взаємовідносин з товариством з обмеженою відповідальністю «Атлантида Груп» за період з 01.12.2015 по 31.12.2015 та наданого відповідачем заперечення на позовну заяву, контролюючим органом були зроблені висновки, щодо порушення товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича комерційна фірма «Донбас-Термо» статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», пункту 44.1 статті 44, пунктів 198.3, 198.6 статті 198, пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість за грудень 2015 року на суму 407 993,00 грн. та завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду за грудень 2015 року на суму 1 125,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що між товариством з обмеженою відповідальністю «Атлантида Груп» (Продавець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Науково- виробнича комерційна фірма «Донбас-Термо» (Покупець) укладено договір купівлі-продажу від 25.11.2015 №1125, відповідно до якого Продавець зобов`язується передати у власність Покупця обладнання побутового, напівпромислового, промислового призначення, а також аксесуари та запасні частини до нього в асортименті (надалі іменується - товар), а Покупець в порядку та на умовах, визначених цим договором, зобов`язується прийняти та оплатити товар.

Відповідно до пункту 2.1. зазначеного договору, вартість товару зазначається в видаткових накладних, які є невід`ємною частиною даного договору.

Розділом 3 вказаного договору визначені умови поставки та строки передання товарів. Так, пунктом 3.1. визначено, що передання товарів від Продавця до Покупця (відвантаження товару) за цим Договором здійснюється на протязі трьох робочих днів з моменту узгодження сторонами істотних умов поставки по кількості, вартості, асортименту товару. Узгодження істотних умов поставки відбувається за допомогою електронних засобів обміну інформації. В пункті 3.3. зазначено, що датою передання товару вважається дата вручення товару, що підтверджується датою підписання видаткової накладної.

Відповідно до пункту 8.1. Покупець зобов`язується сплатити за товар на протязі 60 днів з моменту фактичного отримання товару.

Так, на підтвердження виконання умов даного договору, позивачем надано акт звірки взаємних розрахунків за період грудень 2015 року, накладну від 14.12.2015 №РН-1214/09 на суму 1 860 210,00 грн., накладну від 14.12.2015 №РН-1214/10 на суму 594 499,20 грн., податкову декларацію з податку на додану вартість за грудень 2015 року від 19.01.2016, на підтвердження розрахунку з постачальником - журнал ордер по рахунку №6311 на загальну суму 2 454 709,20 грн., договір перевезення вантажу від 07.12.2015 №124, акт виконаних послуг (робіт) від 16.12.2015 №124-02, платіжне дорученням від 16.12.2015 №6762 за оплату транспортних послуг, паспорт ШГРП-5-С-ВУ.ПС - пункт газорегуляторний шафовий з лічильником ГУВР-011, паспорт ШРП-5-С-01-DIVAL500 ВР - пункт газорегуляторний шафовий з регуляторами DIVAL500 ВР, дозвіл Територіального управління Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки України у Київській області та місті Києві від 12.08.2015 №2072.15.32, висновки Державної санітарно-епідеміологічної служби.

Зокрема, позивачем наголошено на тому, що зазначення виробником товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича комерційна фірма «Донбас-Термо» у паспортах на придбану продукцію у товариства з обмеженою відповідальністю «Атлантида Груп», пов`язано з тим, що в рамках Договору купівлі-продажу від 25.11.2015 №1125 придбане обладнання вироблялося товариством з обмеженою відповідальністю «Атлантида Груп» за замовленням позивача, відповідно до Технічних умов У 28.1-3:2012, які належать саме товариству з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича комерційна фірма «Донбас-Термо». Крім того, позивачем зазначено, що придбана продукція, а саме вузол водопостачання та пожежегасіння котельні, вузол газового обладнання та обв`язки котельні, вузол електропостачання та автоматизації котельного обладнання, вузол опалення та вентиляції котельні, модуль будівлі котельні, тепломеханічний вузол котельні, шафа з вузлом обліку газу ШРП-1 ШРП-5-С-ВУ та шафа редукування тиску газу ШРП-2 ШРП-5-C-Ol-Dival 500 ВР є невід`ємними частинами міні-котельні «Термомодуля», який складається з двох частин у вигляді контейнерів. Таким чином, як зазначено позивачем, перевезення товарів, придбаних у товариства з обмеженою відповідальністю «Атлантида Груп» здійснювалося самим покупцем - товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича комерційна фірма «Донбас-Термо» за допомогою перевізника приватного підприємства «Торгова компанія «Східний Експрес» згідно договору перевезення вантажу від 07.12.2015 №124.

Разом з тим, відповідачем зазначається, що надані до перевірки первинні документи не розкривають зміст і обсяг здійснених господарських операцій між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Атлантида Груп». Зокрема, контролюючим органом вказано на відсутність товарно-транспортних накладних, які б доводили факт переміщення товарів від продавця до покупців.

Однак, як зазначено позивачем та не спростовано відповідачем, перевезення товарів, придбаних у контрагента позивача - товариства з обмеженою відповідальністю «Атлантида Груп», здійснювалося самим покупцем - товариством з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича комерційна фірма «Донбас-Термо» за допомогою перевізника - приватного підприємства «Торгова компанія «Східний Експрес», що підтверджується наявними в матеріалах справи договором перевезення вантажу від 07.12.2015 №124, актом виконаних послуг (робіт) від 16.12.2015 №124-02, платіжним дорученням від 16.12.2015 №6762 за оплату транспортних послуг.

Слід наголосити на тому, що відсутність товарно-транспортних накладних на транспортування продукції не може автоматично свідчити про безтоварність господарської операції за наявності інших належних доказів. З огляду на що, певні недоліки у товарно- транспортних накладних або відсутність певних товарно-транспортних накладних не може спричиняти для позивача негативних наслідків в аспекті свідчення про безтоварність господарської операції.

Використання у виробничій діяльності транспортних засобів та інших фондів на підставі договорів оренди, позички чи використання власного транспорту чинним законодавством не заборонено.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі 821/589/17.

Також, відповідачем зазначається, що під час перевірки контролюючим органом встановлено, що в провадженні слідчого відділу фінансових розслідувань державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 04.12.2015 №0000106 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 205, частиною другою статті 212, частиною третьою статті 212 Кримінального кодексу України.

Разом з тим, вироку суду відносно товариства з обмеженою відповідальністю «Атланта Груп» відповідачем суду надано не було.

Враховуючи наведене, суд зазначає, що всупереч вимогам податкового законодавства, висновки контролюючого органу в спірних правовідносинах базуються на припущеннях. При цьому, акт перевірки не містить аналізу дотримання як позивачем, так і його контрагентом, податкової дисципліни у спірних правовідносинах, з урахуванням того, що приписами частини другої статті 61 Конституції України встановлений індивідуальний характер юридичної відповідальності.

Разом з тим, з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку право на податковий кредит та віднесення сум, понесених витрат, до складу валових витрат товариства не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

Наведені обставини свідчать, що відповідач формально підійшов до встановлення правомірності формування позивачем податкових зобов`язань, а висновки, викладені в акті перевірки не ґрунтуються на дослідженні договору, який укладався позивачем з товариством з обмеженою відповідальністю «Атлантида Груп».

Зокрема, позивачем вказується на наявність постанови Харківського окружного адміністративного суду по справі №820/6517/16 від 23.01.2017, відповідно до якої, суд дійшов висновку щодо підтвердження фінансово-господарських операцій між товариством з обмеженою відповідальністю «Автофастера» та контрагентом позивача - товариством з обмеженою відповідальністю «Атлантида Груп», а також ухвали слідчого судді Дніпровського Районного суду міста Києва Ластовка Н.Д. від 14.12.2016 по справі №755/22751/15-к, відповідно до якої зроблено висновок про необхідність відмови в задоволенні клопотання старшого слідчого СВР державної податкової інспекції у Дніпровському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві підполковника податкової міліції Наумець С.О. про призначення позапланової документальної перевірки за матеріалами кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000106 від 04.12.2015 про призначення позапланової виїзної перевірки товариства з обмеженою відповідальністю «Науково- виробнича комерційна фірма «Донбас-Термо» по проведеним фінансово-господарським операціях щодо правильності нарахування та сплати до бюджету України податку на додану вартість та податку на прибуток підприємства при проведенні фінансово-господарських операцій з товариством з обмеженою відповідальністю «Атлантида Груп» за весь період взаємовідносин за необґрунтованістю.

Враховуючи зазначене, суд вважає за потрібне наголосити на необхідності дотримуватися позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі "Федорченко та Лозенко проти України", відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумними сумнівом". Так, наведені Інспекцією аргументи не є достатньо вагомими, чіткими та узгодженими доказами, що спростовують реальність господарських операцій між позивачем та контрагентом, факт чого підтверджується належними та допустимими доказами в розумінні положень статті 70 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суд акцентує увагу на тому, що відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Такий підхід узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини. Так, у пункті 110 рішення від 23 липня 2002 року у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції" Суд визначив, що "...адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.".

В той же час, відповідачем під час розгляду адміністративної справи не наведено об`єктивних доводів щодо наявності в діях позивача ознак неправомірності чи недотримання принципу належної обачності при виборі контрагента, як і не доведено правомірності оскаржуваних податкових повідомлень-рішень.

Таким чином, недотримання контрагентом позивача податкової дисципліни (що не доведено відповідачем) має правові наслідки саме для цього контрагента, оскільки порушення платником вимог податкового законодавства тягне застосування заходів відповідальності саме до такого платника та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб (зокрема, його контрагентів) за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарської операції.

Судом також враховуються рішення Європейського суду з прав людини у справах Інтерсплав проти України (2007 рік, заява № 803/02), "Булвес" АД проти Болгарії (2009 рік, заява № 3991/03) і Бізнес Супорт Центр проти Болгарії (2010 рік, заява № 6689/03), які відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" підлягають застосуванню судами як джерела права, у яких визначено, що платника податку не може бути позбавлено права на бюджетне відшкодування ПДВ за відсутності доказів того, що його було залучено до протиправної діяльності, пов`язаної з незаконним отриманням бюджетного відшкодування; при цьому, платник ПДВ не повинен нести відповідальність за зловживання, вчинені його постачальниками, якщо платник ПДВ не знав про такі зловживання і не міг про них знати.

За таких обставин, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, що фінансово-господарські операції між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю «Атлантида Груп» не були спрямовані на настання реальних наслідків фінансово-господарської діяльності, а також доказів того, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийнято обґрунтовано, тобто з урахуванням всіх обставин справи, у межах повноважень та у способи, що передбачені Конституцією та законами України, з огляду на що, суд приходить до висновку про протиправність оскаржуваних податкових повідомлень- рішень, а тому позовні вимоги щодо їх скасування є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Слід зазначити, що аналіз реальності господарської діяльності повинен здійснюватися на підставі даних податкового, бухгалтерського обліку платника податків та відповідності їх дійсному економічному змісту. Порушення певними постачальниками товару (робіт, послуг) у ланцюгу постачання вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування витрат та податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема у вигляді позбавлення права на формування витрат та податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагентів за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагентів та злагодженість дій між ними.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11.09.2018 у справі № 810/2677/17.

Таким чином, суд наголошує на тому, що висновки контролюючого органу ґрунтуються виключно на припущеннях, відповідачем не надано доказів на підтвердження зазначених в акті перевірки від 10.02.2017 №42/26-15-14-01-03/31445803 доводів, Головним управлінням Державної фіскальної служби у місті Києві не доведено правомірність винесених податкових повідомлень-рішень від 28.02.2017 №103 та №103.

З огляду на зазначене, враховуючи необґрунтованість висновків акту перевірки від 10.02.2017 №42/26-15-14-01-03/31445803, суд приходить до висновку, що податкові повідомлення-рішення від 28.02.2017 №103 та №103, є протиправними та підлягають скасуванню, відтак позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно з вимогами статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 241 - 246, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, Окружний адміністративний суд міста Києва, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві від 28.02.2017 №103 та №103.

Присудити здійснені товариством з обмеженою відповідальністю "Науково-виробнича комерційна фірма "Донбас-Термо" (м. Київ, вул. Мельникова, б. 12, ) судові витрати у розмірі 9 196, 73 грн. (дев`ять тисяч сто дев`яносто шість гривень сімдесят три копійки) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві (04116, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статями 292-297 Кодексу адміністративного судочинства України, із урахуванням положень пункту 15.5 Перехідних положень (Розділу VII) Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Літвінова А.В.