Справа № 400/1226/19
Суддя: Устинов І. А.
Дата ухвалення: 2019-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2019 р. № 400/1226/19
м. Миколаїв

Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Устинова І.А., розглянув у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом:Товариства з обмеженою відповідальністю "Колос 2011", в.Миколаївська, 1, с. Матросівка, Очаківський район, Миколаївська область, 57546

до відповідача:Головного управління ДФС у Миколаївській області, вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001

про:визнання протиправним та скасування наказу від 18.04.2019 року № 852,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Колос 2011» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до Головного управління ДФС у Миколаївській області (далі - відповідач) з вимогами:

- визнати протиправним та скасувати наказ № 852 Головного управління ДФС у Миколаївській області від 18 квітня 2019 року «Про проведення фактичної перевірки ТОВ «Колос 2011» ()»;

- присудити на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в розмірі 1921грн. та витрати на професійну правничу допомогу.

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що оскаржуваний наказ прямо порушує права, інтереси та обов`язки позивача. ТОВ «Колос 2011» вважає, що наказ є протиправним, а проведення такої перевірки за відсутності належним чином зафіксованих на те підстав є також порушенням прав та інтересів позивача. Підстави призначення, обставини та порядок проведення перевірки визначено ст.. 80 Податкового кодексу України (далі - ПК України). Підставою для винесення наказу та проведення перевірки визначено п.п.80.2.2 п.80.2. ст.80 ПК України. Оскаржуваний наказ не містить будь-яких посилань на підстави призначення перевірки, не містить жодних посилань на наявність інформації від державних органів, яка б свідчила про можливі порушення позивачем як платником податків податкового законодавства. За таких обставин наказ прийнятий з порушенням податкового законодавства, тому підлягає скасуванню.

Відповідач заперечує проти позовних вимог та зазначає у відзиві на позовну заяву, що посадовими особами Головного управління ДФС У Миколаївській області на підставі ст..80 ПК України видано наказ № 852 від 18.04.2019р. та здійснено вихід на перевірку ТОВ «Колос 2011». В свою чергу, посадовими особами позивача відмовлено у допуску до проведення фактичної перевірки підприємства, про що складено Акт відмови в допуску до проведення/відмови від проведення фактичної перевірки від 18.04.2019р. Відповідно до п.п.80.2.2. п.80.2 ст.80 ПК України підставою для проведення такого виду перевірки є інформація, отримана від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства. В основу оскаржуваного наказу й було покладено п.п.80.2.2. п.80.2 ст.80 ПК України. Згідно інформації з підсистеми ДФС України «Архів електронної звітності» позивач міг робити можливі порушення п.1, п.2 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг». А згідно з п.80.1 ст.80 ПК, фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи). Відмов а платника податку від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені а абзаці п`ятому п.81.1. ст.81 ПК - не дозволяється.

Позивач у відповіді на відзив вказав, що оцінка правомірності оскаржуваного наказу повинна надаватися з урахуванням достатності змісту наказу для висновків про фактичну підставу проведення відповідної перевірки. Виходячи зі змісту вказаного наказу , в ньому відсутні будь-які посилання на конкретні підстави призначення перевірки, крім звичайного посилання на п.п.80.2.2. п.80.2 ст.80 ПК України, а також не відображено яка саме інформація стала наявною (фактичною) підставою для прийняття такого наказу.

Представник позивача надав клопотання про розгляд справи за його відсутності в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч.9 ст.205 КАС України, суд перейшов до розгляду справи в порядку письмового провадження. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складання повного судового рішення (ч. 5 ст. 250 КАС України).

Дослідив матеріали справи та докази, що містяться в ній, суд дійшов висновку про наступне.

18.04.2019 року Головним управлінням ДФС у Миколаївській області було винесено наказ № 852 «Про проведення фактичної перевірки ТОВ «Колос 2011» ().

18.04.2019р. фахівцями відповідача здійснено вихід за податковою адресою позивача для проведення фактичної перевірки.

Проте, виходячи з матеріалів справи, представником TOB «Колос 2011» - головним бухгалтером Вітюк Вірою Миколаївною не допущено фахівців контролюючого органу до проведення вказаної перевірки, про що складено акт від 18.04.2019 № 485/14/29/14/03763980 (а.с11-12).

Позивач не погоджуючись з винесеним наказом, вважає його таким, що прямо порушує його права, інтереси та обов`язки, звернувся до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктами 3, 8 частини 3 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій, бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, серед іншого, чи прийняті вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення та пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).

Згідно із п. 75.1 ст. 75 Податкового кодексу України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) (и. 75.1.3 ст. 75 Податкового кодексу України).

Підстави призначення, обставини та порядок проведення перевірки визначено статтею 80 Податкового кодексу України.

Підставою для винесення Наказу та проведення перевірки є п.п. 80.2.2. п. 80.2. ст. 80 Податкового кодексу України.

Відповідно до п.п. 80.2.2.п. 80.2. ст. 80 Податкового кодексу України у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

За вимогами пункту 80.5 статті 80 Податкового кодексу України, допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу, яка визначає умови та порядок допуску посадових осіб контролюючих органів до проведення документальних виїзних та фактичних перевірок.

Згідно з абзацом третім п. 81.1 ст. 81 Податкового кодексу України, у наказі про проведення перевірки зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу.

Детально вивчивши зміст оскаржуваного наказу та проаналізувавши норми положень ст.ст. 75-81 Податкового кодексу України, суд приходить до висновку, що вимоги до змісту наказу про призначення фактичної перевірки, сформульовані лише в абз. 3 п. 81.1 ст. 81 кодексу, де вказано, що в наказі зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися.

Однак, оскаржуваний наказ Головного управління ДФС у Миколаївській області № 852 від 18.04.2019 року на проведення перевірки ТОВ «Колос 2011», не відповідає вказаним вище вимогам. В оскаржуваному наказі відсутні будь-які посилання на конкретні (фактичні) підстави призначення перевірки, окрім звичайного посилання на норми, що регулюють питання призначення перевірки. Наказ не містить посилань на наявність та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів.

Таким чином, контролюючим органом в наказі від 18.04.2019р. не зазначено підстав у контексті розуміння п.п. 80.2.2 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України для проведення фактичної перевірки підприємства.

Дана правова позиція повністю узгоджується з правовими позиціями викладеними у постановах Верховного суду від 18.05.2018 по справі №813/3977/16, від 18 грудня 2018 року у справі № 820/4891/18 га від 05 березня 2019 року у справі № 820/4893/18.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналізуючи матеріали справи та позиції кожної із сторін, суд приходить до висновку, що відповідач, приймаючи наказ на проведення перевірки, керувався інформацією, що не підтверджена фактичними даними, та посилався на загальні підстави прийняття такого наказу, що визначені ст.80 ПК України.

Отже, оскаржуваний наказ підлягає скасуванню, оскільки не прийнятий на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та податковим законодавством України, як цього вимагає положення п.1 ч.3 ст.2 КАС України.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Разом з тим, відповідач як суб`єкт владних повноважень, не довів перед судом правомірність своїх дій щодо прийнятого ним наказу та не надав суду жодного доказу підтвердження правомірності своїх дій.

В позовній заяві позивач ставить питання про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу розмірі 8000,00грн.

Згідно ч. 2 ст. 134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Відповідно до ч. 4 ст. 134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч. 5 ст. 134 КАС України, витрати на правничу допомогу мають бути підтверджені належними доказами та бути співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому, аналіз вищезазначених положень КАС України дає підстави вважати, що розмір таких витрат визначається на підставі доказів, підтверджуючих понесені стороною витрати та доказів, що підтверджують відповідність цих витрат фактично виконаній адвокатом роботі.

До матеріалів справи в обґрунтування витрат на правничу допомогу позивач надав наступні документи: оригінал договору про надання правничої допомоги від 18.04.2019 року № 27, детальний опис виконаних робіт (наданих послуг) від 18.04.2019р., Акт здачі-прийняття послуг № 1 від 18.04.2019р.копію витягу № 010419/5 від 01.04.2019р., платіжне доручення № 3270 від 10.05.2019р. на суму 2600,00грн., платіжне доручення № 3433 від 13.06.2019р. на суму 5400,00грн.

Відповідач заперечень щодо повернення судових витрат на професійну правничу допомогу до суду не надав.

Розглянувши вимогу позивача про стягнення витрат на правничу допомогу та матеріали, які надав позивач в обґрунтування такої вимоги, суд встановив, що заява відповідає ч.4,5,7 ст.134 КАС України.

Отже, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги , в тому числі й вимога про повернення судових витрат професійну правгичу допомогу є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Судові збір розподіляються відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись статтями 2, 11, 71, 94, 158- 163, 167 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Колос 2011" (в.Миколаївська, 1, с. Матросівка, Очаківський район, Миколаївська область, 57546, ) до Головного управління ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ) задовольнити.

2. Визнати протиправним та скасувати наказ № 852 Головного управління ДФС у Миколаївській області від 18 квітня 2019 року «Про проведення фактичної перевірки ТОВ «Колос 2011» ()».

3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м. Миколаїв, 54001, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Колос 2011" (в.Миколаївська, 1, с. Матросівка, Очаківський район, Миколаївська область, 5754, ) судовий збір в розмірі 1921,00грн., сплачений квитанцією від 23.04.2019р. за № 11659.

4. Стягнути за рахнок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Миколаївській області (вул. Лягіна, 6, м.Миколаїв, 54001, ) на користь Товариства з обмеженою відповідальність "Колос 2011" (вул.Миколаївська, 1, с.Матросівка, Очаківський район, Миколаївська область, 54546, ) судові витрати на професіну правничу допомогу в розмірі 8000,00грн. (вісім тисяч гривень 00 коп.).

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду через Миколаївський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя І. А. Устинов