Справа № 807/422/18
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2019-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2019 рокуЛьвів№ 857/4629/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Качмара В. Я., Курильця А. Р.,

з участю секретаря судового засідання - Федчук М. Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2019 року у справі за адміністративним ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

суддя в 1-й інстанції Плеханова З. Б.,

час ухвалення рішення 26.02.2019 року, 15:45 год.,

місце ухвалення рішення м.Ужгород,

дата складання повного тексту рішення 07.03.2019 року,

в с т а н о в и в:

Позивач - ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача - Головного управління ДФС у м. Києві, в якому просила визнати протиправним та скасувати податкові повідомлення-рішення від 27 березня 2018 року: №20701-1305-2652, яким позивачу нараховано суму податкового зобов`язання за платежем земельний податок з фізичних осіб в розмірі 55015,83 грн. та № 20702-1305-2652, яким нараховано суму податкового зобов`язання за платежем земельний податок з фізичних осіб в розмірі 86430,79 грн.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач оскаржила його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що кадастровий номер на земельній ділянці під нерухомими майном апелянта, а також будь-яких попередніх власників цього нерухомого майна ніколи не присвоювались, дані ділянки не були сформовані та по ним не проводилась державна реєстрація, про що неодноразово наголошувалось в суді першої інстанції. Також акцентує на тому, що об`єктом плати за землю є земельна ділянка, а відповідно до п.286.1 ст.286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру, разом з тим, у матеріалах справи відсутній будь-який доказ щодо формування земельних ділянок, щодо яких відповідачем визначено суму податкового зобов`язання та внесення інформації про них до Державного земельного кадастру з присвоєнням кадастрового номера. Крім того, розрахунок земельного податку ОСОБА_1 проведено на підставі бази даних програмного комплексу ПК «Кадастр», а не Державного земельного кадастру, як того вимагає п.286.1 ст.286 ПК України. Таким чином, спірні податкові повідомлення-рішення прийняті неправомірно. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому вказав, що п.287.8 ст. 287 ПК України встановлена імперативна норма, а саме: власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Таким чином, з моменту набуття права власності на жилий будинок (будівлю або споруду), їх частину у набувача виникає право (власності чи користування) на земельну ділянку, на якій знаходиться цей об`єкт, а з ним і обов`язок сплачувати земельний податок. Також зазначив, що відповідно до Свідоцтва платника єдиного податку серія НОМЕР_1 № 989934 основним видом діяльності позивача згідно з КВЕД: 46.90 є неспеціалізована оптова торгівля. Разом з тим, видів економічної діяльності, які передбачають використання землі, немає, а умовою несплати земельного податку за зазначеною системою оподаткування є те, що суб`єкт господарювання, який є власником чи користувачем земельної ділянки, використовує цю землю для проведення господарської діяльності.

Представник позивача (апелянта) подав відповідь на вищевказаний відзив, аналогічний за змістом апеляційній скарзі.

Представник позивача (апелянта) Білчик О. Ю. у судовому засіданні підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просить скасувати оскаржувану рішення та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи без його участі, тому суд вважає можливим проведення розгляду справи у його відсутності за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзив на апеляційну скаргу і відповідь на відзив, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 належить на праві власності нежила будівля цеху захисних покриттів (літ. Ц) площею 619,2 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказана нерухомість придбана позивачем на підставі договору купівлі-продажу від 15 жовтня 2003 року №4501, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рильською Л. С., зареєстрованого в реєстрі за №4501 (а.с.13-14).

Відповідно до Свідоцтва платника єдиного податку серія НОМЕР_1 989934 від 28 травня 2012 року ОСОБА_1 перебуває на спрощеній системі оподаткування, ставка єдиного податку 20%, 2 група; місце провадження господарської діяльності: АДРЕСА_2 Ужгород, вул. Коритнянська, 35, вул. Баб`яка, 1а; м. Київ, вул. Фрунзе, 152, вул. Магнітогорська, 1; види господарської діяльності: неспеціалізована оптова торгівля, інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах, допоміжне обслуговування наземного транспорту.

27 березня 2018 року Головне управління ДФС у м. Києві прийняло податкові повідомлення-рішення, якими на підставі пп. 54.3.3. п.54.3 ст.54 ПК України та відповідно до п.287.5 ст.287 та пп. 288.7 ст. 288 розділу XIII ПК України позивачу нараховано податкові зобов`язання за платежем: земельний податок з фізичних осіб, а саме: № 20701-1305-2652, яким нараховано грошове зобов`язання зі сплати вказаного податку в розмірі - 55015,83 грн. та № 20702-1305-2652 - у розмірі 86430,79 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 не підлягає звільненню від сплати земельного податку на підставі п.п.4 п.297.1 ст.297 ПК України як платник єдиного податку, оскільки земельна ділянка, яка є об`єктом оподаткування, не використовується позивачем для провадження господарської діяльності, тому ГУ ДФС у м. Києві правомірно нараховано земельний податок з фізичних осіб за 2018 рік шляхом винесення спірних податкових повідомлень рішень.

Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Відповідно до приписів п.21.1.1 ст.21 ПК України посадові особи контролюючих органів зобов`язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

П.21.1.2 -21.1.4 ст.21 ПК України передбачає, що посадові особи контролюючих органів зобов`язані забезпечувати сумлінне виконання покладених на контролюючі органи функцій; ефективну роботу та виконання завдань контролюючих органів відповідно до їх повноважень; не допускати порушень прав та охоронюваних законом інтересів громадян, підприємств, установ, організацій.

Відповідно до ст.206 ЗК України використання землі є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

П.14.1 ст.14 ПК України передбачає, що земельний податок - це обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу) (пп.14.1.72); землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди (пп.14.1.73); земельна ділянка - частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, цільовим (господарським) призначенням та з визначеними щодо неї правами (пп.14.1.74).

Згідно з п.269.1 ст.269 ПК України платниками земельного податку є: власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) (пп.269.1.1); землекористувачі (пп.269.1.2).

Відповідно до пп.270.1.1 п.270.1 ст.270 ПК України об`єктами оподаткування є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні.

Згідно з п.286.1 ст.286 ПК України підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Відповідно до абз.1 п.286.5 ст.286 ПК України нарахування фізичним особам сум податку проводиться органами державної податкової служби, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статті 58 цього Кодексу.

П.271.1 ст.271 ПК України передбачає, що базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.

Ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь та земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки (п.274.1 ст.274 ПК України).

При переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку (п.287.6 ст.287 ПК України).

Згідно з ч.1, 2 ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Таким чином, платником земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі, які зобов`язані сплачувати земельний податок за земельні ділянки, що перебувають у їх власності або користуванні. Обов`язок сплачувати земельний податок виникає у власників земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачів з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У власника будівлі, споруди (їх частини) обов`язок зі сплати земельного податку за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), виникає з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку.

Водночас у разі набуття права власності на нерухоме майно - нежитлові приміщення (нежитлові будівлі), що розміщені на землі, та не оформлення права власності або права користування на таку земельну ділянку обов`язок зі сплати податку за землю виникає з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно - нежитлову будівлю, що розміщено на цій землі, адже якщо фізична особа набула право власності на будівлю або його частину, що розташовані на земельній ділянці, то до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Користувач має сплачувати земельний податок за фактичне використання землі.

В обґрунтування заявлених вимог позивач покликається на те, що вона здійснює господарську діяльність на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності, зокрема є платником єдиного податку, а належна їй на праві приватної власності нежитлова будівля використовується у господарській діяльності, що є підставою для звільнення її від обов`язку сплати земельного податку у силу вимог ст.297 ПК України.

П.269.2 ст.269 ПК України передбачає, що суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, сплачують земельний податок в особливому порядку, передбаченому главою 1 розділу XIV цього Кодексу (за спрощеною системою оподаткування, обліку та звітності).

Згідно з пп.297.1.4 п.297.1 ст.297 ПК України платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності із земельного податку, крім земельного податку за земельні ділянки, що не використовуються ними для провадження господарської діяльності.

З системного аналізу вказаних правових норм можна дійти висновку про те, що спрощена система оподаткування не звільняє суб`єкта господарювання від виконання податкових зобов`язань зі сплати податків, встановлених у п.297.1 ч.297 ПК України, а запроваджує інші умови, порядок та механізм їх сплати, а також встановлює можливість відновлення їх сплати на загальних підставах у разі недотримання умов оподаткування за спрощеною системою.

Умовою несплати земельного податку за зазначеною системою оподаткування є те, що суб`єкт господарювання, який є власником чи користувачем земельної ділянки, використовує цю земельну ділянку для проведення господарської діяльності.

Правове відношення між власністю на земельну ділянку чи користування нею та обов`язком сплати земельного податку не припиняється у разі набуття власником чи користувачем земельної ділянки статусу суб`єкта господарювання та обрання ним виду економічної діяльності і системи оподаткування, які не передбачають використання земельної ділянки в господарській діяльності.

Тобто з набуттям ознак (якості) суб`єкта господарювання фізична особа, яка ним стала, не перестає бути власником чи користувачем земельної ділянки і не звільняється від обов`язку сплати земельного податку.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 06 березня 2018 року у справі № 826/27202/15, від 13 червня 2018 року у справі №826/14615/16, від 15 лютого 2019 року у справі №826/9948/16, і відповідно до вимог ч.5 ст.242 КАС України враховується судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи, належне позивачу нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , використовуються нею як фізичною особою-підприємцем для здійснення господарської діяльності: здавання в оренду власного нерухомого майна та провадження власної підприємницької діяльності.

У межах даних правовідносин спірним є питання застосування положень пп.297.1.4 п.297.1 ст.297 ПК України щодо звільнення позивача від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з податку на майно (в частині земельного податку).

Колегія суддів наголошує, що умовою несплати земельного податку за спрощеною системою оподаткування є те, що суб`єкт господарювання, який є власником чи користувачем земельної ділянки, використовує цю землю для проведення господарської діяльності. Можливість звільнення від сплати цього податку за інших умов, наприклад, коли окремо надається в найм будівля, її частина чи нежиле приміщення без земельної ділянки, на якій розміщена перелічена нерухомість, не встановлено.

Колегія суддів звертає увагу на те, що здача в оренду нежилих приміщень, тобто використання таких приміщень у господарській діяльності, не свідчить про використання у такій діяльності також і земельних ділянок, на якій розташовані такі приміщення.

Таким чином, звільнення від сплати земельного податку відповідно до пп.297.1.4 пу.297.1 ст.297 ПК України стосується виключно використання у господарській діяльності платниками єдиного податку відповідних земельних ділянок, а не нерухомого майна, яке на розташоване на них.

Отже, ОСОБА_1 є платником земельного податку у розумінні податкового законодавства.

При вирішенні питання щодо правомірності визначення позивачу грошового зобов`язання із земельного податку необхідним є встановлення факту використання контролюючим органом офіційних відомостей при здійсненні розрахунку такого зобов`язання та сам розрахунок податку.

Базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом (п.271.1 ст.271 Податкового кодексу України).

П.286.1 ст.286 ПК України встановлено, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Відповідно до вимог ст.15, 20 Закону України «Про Державний земельний кадастр» до Державного земельного кадастру включаються цілий ряд відомостей про земельні ділянки, зокрема: кадастровий номер; місце розташування; площа; цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель); відомості про обмеження у використанні земельних ділянок; нормативна грошова оцінка, а також інформацію про її власників (користувачів), зареєстровані речові права відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Такі відомості внесені до Державного земельного кадастру є офіційними.

Ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь та земель загального користування - не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки (п.274.1 ст.274 ПК України).

З системного аналізу вказаних правових норм можна дійти висновку про те, що нарахування фізичним особам сум земельного податку проводиться контролюючим органом на підставі даних державного земельного кадастру та з використанням нормативної грошової оцінки земельної ділянки, визначеної у встановленому порядку.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок - капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами.

Ст.18 вказаного Закону передбачає, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до державних стандартів, норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок, розташованих у межах населених пунктів, проводиться незалежно від їх цільового призначення - не рідше ніж один раз на 5-7 років. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться юридичними особами, які є розробниками документації із землеустрою відповідно до Закону України «Про землеустрій». За результатами нормативної грошової оцінки земель складається технічна документація.

Відповідно до приписів ст.15, 20, 23 Закону України «Про оцінку земель» підставою для проведення оцінки земель, у тому числі нормативної грошової оцінки земельних ділянок, є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Виготовлена технічна документація нормативної грошової оцінки земельних ділянок у межах населених пунктів затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою.

За результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація, а за результатами проведення експертної грошової оцінки земельних ділянок складається звіт.

Дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності та земельних відносин, а також у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів є Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр), відповідно до пункту 1 Положення про зазначений орган, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року №15.

Згідно з п.2-1 Методики нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення та населених пунктів затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 1995 року №213 дані за результатами проведення нормативної грошової оцінки земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку земель, що видається територіальним органом Держгеокадастру за місцезнаходженням земельної ділянки у строк, що не перевищує трьох робочих днів з дати надходження відповідної заяви.

Таким чином, належним джерелом даних про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки є витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель, який виданий територіальним органом Держгеокадастру за місцем розташування земельної ділянки, або відповідно до приписів ст.15 Закону України «Про Державний земельний кадастр» - відомості з Державного земельного кадастру про нормативну грошову оцінку на відповідну дату. При цьому, безпосередньо контролюючий орган не наділений повноваженнями на встановлення та зміну нормативної грошової оцінки земельних ділянок самостійно (в тому числі окремих її складових).

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Київської міської ради "Про встановлення місцевих податків і зборів у м. Києві та акцизного податку" від 23 червня 2011 року встановлено у м. Києві місцеві податки та збори: 1.1. податок на майно, який складається з: 1.1.1. податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; 1.1.2. транспортного податку; 1.1.3. плати за землю та затверджено Положення про плату за землю Додаток 3 до Рішення), у п. 5.4. якого зазначено, що плата за користування земельними ділянками, які використовуються юридичними і фізичними особами, в тому числі у разі переходу права власності на будівлі, споруди (їх частини), але право власності на які або право оренди яких в установленому законодавством порядку не оформлено (крім комунальної власності), встановлюється у розмірі 3 відсотків від нормативної грошової оцінки земельних ділянок, за винятком земельних ділянок, ставка податку за які справляється у розмірі, визначеному пунктом 5.3 цього Положення.

Витягом з бази даних ПК Кадастр станом на 30 січня 2018 року підтверджується, що загальна площа земельних ділянок, які обліковуються за ОСОБА_1 складає: 0,1378 га кадастровий номер 62 НОМЕР_2 068: НОМЕР_3 , економіко-планувальна зона - № 508, базова вартість 1-го кв.м. становить 734,51 грн/кв.м.; 0,0877 га кадастровий номер 62:068:0192, економіко-планувальна зона - № 508, базова артість 1-го кв.м. становить 734,51 грн/кв.м. Земельні ділянки площею 1378,3 кв.м. (0,1378 га) та 877,33 кв.м. (0,0877 га) по АДРЕСА_1 , кадастрові номери ділянок - 2: НОМЕР_4 та 62 НОМЕР_5 .

Відповідно до листа Департаменту земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 14 березня 2017 року №05707/4512 нормативна грошова оцінка земельних ділянок: площею 1378,30 кв.м. на вул. АДРЕСА_1 (обліковий код ділянки 62:068:0141) складає 2881026,30 грн.; площею 877,33 кв.м. на вул. Магнітогорській, 1 (обліковий код ділянки 62:068:0166) складає 1833861,13 грн.

Матеріалами справи підтверджується, що розрахунок земельного податку, нарахованого позивачу, здійснено за такою формулою: податкове повідомлення-рішення № 20702-1305-2652 - 2881026,30 грн. х 1 х 3% = 86430,79 грн., де 2881026,30 грн - нормативна грошова оцінка ділянки на 2017 рік; 1 - коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки (ст.289, п.9 підрозділу 6 розділу XX "Перехідні положення" ПК України), 3% - ставка податку на землю відповідно до пп.5.4. Положення; податкове повідомлення-рішення № 20701-1305-2652 - 1833861,13 грн. х 1 х 3% = 55015,83 грн., де 1833861,13 грн - нормативна грошова оцінка ділянки на 2017р.; 1 - коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки (ст. 289, п. 9 підрозділу 6 розділу XX "Перехідні положення" ПК України), 3% - ставка податку на землю відповідно до пп 5.4. Положення.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач обчислив суму податкового зобов`язання позивача по земельному податку за 2018 рік на підставі офіційних відомостей про вказану земельну ділянку з Державного земельного кадастру, а саме: витягом з бази даних ПК Кадастр, що спростовує доводи апелянта в цій частині.

Колегія суддів звертає увагу на те, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний дотримуватися встановленої законом процедури і форми прийняття рішення або вчинення дії і повинен обирати лише визначені законом засоби

У спірних правовідносинах ГУ ДФС у м.Києві діяло у спосіб, визначений чинним законодавством, оскільки ОСОБА_1 не підлягає звільненню від сплати земельного податку на підставі п.п.4 п.297.1 ст.297 ПК України як платник єдиного податку, оскільки земельна ділянка, яка є об`єктом оподаткування, не використовується позивачем для провадження господарської діяльності.

Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідачем правомірно нараховано земельний податок з фізичних осіб за 2018 рік шляхом винесення спірних податкових повідомлень рішень, що свідчить про безпідставність заявлених позовних вимог.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2019 року у справі №807/422/18 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді В. Я. Качмар
А. Р. Курилець
Повне судове рішення складено 19 липня 2019 року.