Справа № 620/686/19
Суддя: Баргаміна Н.М.
Дата ухвалення: 2019-07-08 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2019 року Чернігів Справа № 620/686/19

Чернігівський окружний адміністративний суд в складі:

судді Баргаміної Н.М.,

при секретарі Федорок К.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 , представників відповідача Бабак М.М., Мартиненка В.А., Полегешко Л.А., розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 до Головного управління ДФС у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування рішень про застосування штрафних санкцій та податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Чернігівській області про визнання протиправними та скасування: рішення № 9 про застосування штрафних санкцій за неподання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 10.09.2018 на суму 340,00 грн.; рішення № 9 про застосування штрафних санкцій за неподання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 10.09.2018 на суму 5780,00 грн.; податкового повідомлення-рішення від 10.09.2018 № 9 з податку на доходи фізичних осіб з найманих працівників на суму 177672,37 грн.; податкового повідомлення-рішення від 10.09.2018 № 9 з податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування на суму 3132493,65 грн.; податкового повідомлення-рішення від 10.09.2018 № 9 військового збору найманих працівників на суму 16616,17 грн.; податкового повідомлення-рішення від 10.09.2018 № 9 військового збору на суму 249267,09 грн.; податкового повідомлення-рішення від 10.09.2018 № 9 адмін. штраф за не ведення книги обліку доходів і витрат на суму 510,00 грн.; податкового повідомлення-рішення від 10.09.2018 № 9 за неподання відомостей утриманих податків з/п на суму 510,00 грн.; податкового повідомлення-рішення від 10.09.2018 № 9 за порушення термінів реєстрації податкових накладних за грудень 2017 року на суму 44499,60 грн.; податкового повідомлення-рішення від 10.09.2018 № 9 за порушення термінів реєстрації податкових накладних на суму 7097,98 грн.; податкового повідомлення-рішення від 10.09.2018 № 9 щодо збільшення грошового зобов`язання та штрафні санкції з ПДВ на суму 129346,25 грн.; податкового повідомлення-рішення від 10.09.2018 № 9 щодо завищення від`ємного значення з ПДВ на суму 53973,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що оскаржувані рішення про застосування штрафних санкцій та податкові повідомлення-рішення сформовані на підставі акту документальної планової виїзної перевірки № 468/13/, складеного 10.07.2018, в якому більшість інформації не відповідає фактичним обставинам. Вказує, що під час перевірки інспекторами безпідставно не приймалися до уваги надані первинні та інші документи, які б суттєво вплинули на результати перевірки, а сама перевірка фактично не проводилась. Зазначає, що всі витрати, які безпосередньо пов`язані з одержанням доходу, повністю підтверджуються первинними документами. Також наполягає на тому, що показники кількості працівників, які зазначені інспекторами, не відповідають дійсності та були навмисно завищені. Щодо не ведення книг обліку доходів і витрат, то також зазначає, що всі документи надавались інспекторам під час перевірки.

Відповідач подав відзив на позов, в якому просить відмовити позивачу у задоволенні позову та зазначив, що під час проведення перевірки позивачу вручались листи з проханням надати необхідні для проведення перевірки документи, однак на перевірку не надано жодних документів, що підтверджують використання понесених витрат в господарській діяльності. Вказує, що під час проведення перевірки позивачем також не була надана книга обліку доходів і витрат. Також вказує, що в ході проведення перевірки встановлення використання позивачем праці 30 найманих працівників, однак не нараховано та не сплачено податок на доходи фізичних осіб з найманих працівників, не подано податкові розрахунки суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також утриманого з них податку. Зазначає, що позивачем порушено терміни реєстрації видаткових податкових накладних по податку на додану вартість, а за грудень 2017 року не зареєстровано податкових накладних з податку на додану вартість на суму ПДВ 14195,95 грн. Щодо військового збору зазначає про заниження позивачем сум військового збору з доходів від здійснення підприємницької діяльності та з доходів, виплачених найманим працівникам.

Позивачем було надано відповідь на відзив, в якій зазначено, що всі викладені у акті перевірки та відзиві суми заниження податкових зобов`язань та завищення податкового кредиту не відповідають дійсності. Щодо порушення термінів реєстрації податкових накладних зазначає, що відносно позивача застосовувалась процедура зупинення реєстрації податкових накладних, а тому відповідач повинен довести несвоєчасну реєстрацію податкових накладних. В додаткових поясненнях зазначає, що найманим працівникам у зв`язку з тим, що вони не виконували роботи, заробітна плата не нараховувалась та не виплачувалась, а тому не існувало бази нарахування єдиного внеску, а тому відсутній обов`язок позивача щодо подання звітності і сплати єдиного внеску.

Процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 21.03.2019 в задоволенні клопотання позивача про об`єднання в одне провадження справ № 620/686/19 та № 620/3876/18 відмовлено; ухвалою суду від 08.04.2019, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, задоволено клопотання представника позивача про виклик свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_2 ; ухвалою суду від 02.05.2019 продовжено строк підготовчого провадження у справі на тридцять днів; ухвалою суду від 08.04.2019, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, відмовлено представнику позивача в задоволенні 17 клопотань про приєднання доказів до матеріалів справи; ухвалою суду від 10.06.2019 у задоволенні заяви представника позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції відмовлено; ухвалою суду від 27.06.2019 задоволено клопотання представника позивача про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Вислухавши пояснення представників сторін, заслухавши показання свідка, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

01.06.2018 наказом в.о. начальника Головного управління ДФС у Чернігівській області № 971 призначено з 12.06.2018 проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 по 31.12.2017 тривалістю 10 робочих днів, на підставі якого видані направлення від 11.06.2018 № 1282 та 1283 (т. 5 а.с. 57-59).

Наказом від 23.06.2018 № 1142 було продовжено проведення документальної планової виїзної перевірки фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 з 25.06.2018 тривалістю 5 робочих днів (т. 5 а.с. 83).

Під час проведення перевірки відповідачем були вручені позивачу листи від 16.06.2018 № 1001/ФОП/25-01-13-09-12, від 18.06.2018 № 1080/ФОП/25-01-13-09-12, від 23.06.2018 № 1104/ФОП/25-01-13-09-12 з переліком документів, які необхідно надати для проведення перевірки (т. 5 а.с. 74-78).

15.06.2018, 19.06.2018, 20.06.2018, 26.06.2018 посадовими особами відповідача було складено акти № 403/13/, 409/13/, 411/13/, 423/13/ відповідно про неподання фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 документів для проведення документальної планової виїзної перевірки (т. 5 а.с. 79-82).

Відповідачем була проведена документальна планова виїзна перевірка фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, за результатами якої складений акт № 468/13/ від 10.07.2018 (т. 1 а.с. 44-82).

Згідно висновків, викладених в акті, під час перевірки було встановлено порушення:

- статті 177 Податкового кодексу України, в результаті чого позивачем завищено витрати за 2015 рік на 5620484,00 грн., за 2016 рік на 3260165,00 грн. та за 2017 рік на 4413595,00 грн. та занижено оподатковуваний дохід за 2015 рік на 5620484,00 грн., за 2016 рік на 3260165,00 грн. та за 2017 рік на 4413595,00 грн.;

- підпункту 2 пункту 1 статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме позивачем було занижено суму доходу, на який нараховується єдиний соціальний внесок за перевіряємий період з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску та мінімального страхового внеску за 2015 рік на 259352,00 грн., за 2016 рік на 427038,00 грн. та за 2017 рік на 498750,00 грн. та внаслідок чого платником було занижено суму єдиного соціального внеску за 2015 на 89995,12 грн., за 2016 рік на 93948,36 грн. та за 2017 рік в розмірі 109725,00 грн.

- статті 44, підпункту 177.10 статті 177 Податкового кодексу України, абзацу шостого пункту 6 статті 128 Господарського кодексу України та пункту 1 Порядку ведення Книги обліку доходів та витрат, що ведуть суб`єкти підприємницької діяльності, крім осіб, які обрали спрощену систему і які ведуть незалежну професійну діяльність», затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 № 481, позивачем на перевірку не надана книга обліку доходів та витрат;

- пункту 167.1 статті 167, підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168, пункту 171.1 статті 171, пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України, а саме: позивачем не нараховано та несплачено податок на доходи фізичних осіб з найманих працівників за 2015-2017 роки в розмірі 116282,90 грн.;

- пункту 1 частини першої статті 7 Закону України «Про та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме: позивачем було занижено базу нарахування єдиного внеску від доходів, виплачених роботодавцем - фізичною особою-підприємцем, яка в діяльності використовує працю інших осіб за 2015- 2017 роки на 724297,60 грн.;

- абзацу першого підпункту 1 пункту 1 статті 7 розділу III, пункту 5 статті 8 розділу III та пункту 7 статті 8 розділу III Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", а саме: занижено суму єдиного внеску за 2015-2017 роки на 263546,09 грн.;

- підпункту 1.1 пункту 16-1 підрозділу 10 Податкового кодексу України, а саме: встановлено заниження позивачем суми військового збору з доходу від здійснення підприємницької діяльності, що підлягає сплаті до бюджету за 2015 рік на 84307,26 грн., за 2016 рік на 48902,48 грн., за 2017 рік на 66203,93 грн. та військового збору з доходів, виплачених найманим працівникам, що підлягає сплаті до бюджету за результатами 2015-2017 років на 10864,46 грн.;

- абзацу «б» пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України, а саме: позивачем не було подано податкові розрахунки суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку за 2015 рік, 2-4 квартали 2016 року та 1-4 квартали 2017 року;

- пункти 3.1 розділу 3 Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове соціальне страхування, а саме: не подано звіти про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до фіскальних органів за січень-грудень 2015 року, лютий 2016 року та квітень-грудень 2016 року, січень-грудень 2017 року;

- пункту 4 частини другої статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме: позивачем не подано звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2015 рік та 2017 рік.;

- пункту 187.1 статті 187, пункту 200.1 та пункту 200.2 статті 200 Податкового кодексу України та в результаті невірного перенесення до рядка 21.2 декларації за січень 2015 року залишку від`ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (рядок 24) декларації за грудень 2014 року за результатами перевірки згідно акту від 20.05.2015 № 229/17-) позивачем занижено суму податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню та сплачується до державного бюджету за травень 2016 року на 5829 грн., за квітень 2017 року на 3651 грн., за жовтень на 2017 року на 45271грн. та за листопад 2017 року на 48726 грн.;

- пункту 187.1 статті 187, пункту 200.1, пункту 200.4 статті 200 Податкового кодексу України та в результаті невірного перенесення до рядка 21.2 декларації за січень 2015 року залишку від`ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (рядок 24) декларації за грудень 2014 року за результатами перевірки згідно акту від 20.05.2015 року № 229/17-) позивачем завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на 4646 грн. за лютий 2015 року, 4646 грн. за березень 2015 року, 4646 грн. за квітень 2015 року, 4646 грн. за травень 2015 року, 4646 грн. за червень 2015 року, 4646 грн. за липень 2015 року, 4646 грн. за серпень 2015 року, 4646 грн. за вересень 2015 року, 4996 грн. за жовтень 2015 року, 4996 грн. за листопад 2015 року, 4996 грн. за грудень 2015 року, 4996 грн. за січень 2016 року, 4996 грн. за лютий 2016 року, 4996 грн. за березень 2016 року, 5829 грн. за квітень 2016 року, 2578 грн. за листопад 2016 року, 2578 грн. за грудень 2016 року, 2578 грн. за січень 2017 року, 2578 грн. за лютий 2017 року, 3651 грн. за березень 2017 року, 790 грн. за червень 2017 року, 170 грн. за липень 2017 року, 4887 грн. за серпень 2017 року, 4887 грн. за вересень 2017 року, 2143 грн. за жовтень 2017 року, 53973 грн. за листопад 2017 року;

- пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, а саме: позивач порушив терміни реєстрації виданих податкових накладних по податку на додану вартість на суму штрафних санкцій 44499,60 грн. та не зареєстрував податкові накладні з податку на додану вартість на загальну суму ПДВ 14195,95 грн. за грудень 2017 року.

На підставі вказаного акту відповідачем було винесено:

- рішення № 9 про застосування штрафних санкцій за неподання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 10.09.2018 на суму 340,00 грн. (а.с. 21-22);

- рішення № 9 про застосування штрафних санкцій за неподання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 10.09.2018 на суму 5780,00 грн. (т. 1 а.с. 23-24);

- податкове повідомлення-рішення від 10.09.2018 № 9, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб з найманих працівників на суму 177672,37 грн., в тому числі 103277,83 грн. за податковим зобов`язанням та 74394,54 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (т. 1 а.с. 25-26);

- податкове повідомлення-рішення від 10.09.2018 № 9, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування на суму 3132493,65 грн., в тому числі 2505994,91 грн. за податковим зобов`язанням та 626498,74 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (т. 1 а.с. 27-28);

- податкове повідомлення-рішення від 10.09.2018 № 9, яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору за найманих працівників на суму 16616,17 грн. в тому числі 9677,16 грн. за податковим зобов`язанням та 6939,01 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (т. 1 а.с. 29-30);

- податкове повідомлення-рішення від 10.09.2018 № 9, яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на суму 249267,09 грн., в тому числі 199413,67 грн. за податковим зобов`язанням та 49853,42 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (т. 1 а.с. 31-32);

- податкове повідомлення-рішення від 10.09.2018 № 9, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції за не ведення книги обліку доходів і витрат в розмірі 510,00 грн. (т. 1 а.с. 33-34);

- податкове повідомлення-рішення від 10.09.2018 № 9, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції за неподання відомостей про суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платника податку, а також суми утриманих з них податків в розмірі 510,00 грн. (т. 1 а.с. 35-36);

- податкове повідомлення-рішення від 10.09.2018 № 9 за порушення термінів реєстрації податкових накладних на суму 44499,60 грн. (т. 1 а.с. 37, 39);

- податкове повідомлення-рішення від 10.09.2018 № 9 за порушення термінів реєстрації податкових накладних на суму 7097,98 грн. (т. 1 а.с. 38, 39);

- податкове повідомлення-рішення від 10.09.2018 № 9, яким збільшено суму грошового з ПДВ на суму 129346,25 грн. в тому числі 103477,00 грн. за податковим зобов`язанням та 25869,25 грн. за штрафними (фінансовими) санкціями (т. 1 а.с. 40-41);

- податкове повідомлення-рішення від 10.09.2018 № 9 щодо завищення від`ємного значення з ПДВ на суму 53973,00 грн. (т. 1 а.с. 42).

Державною фіскальною службою України за результатами розгляду скарги позивача було прийняті рішення від 08.11.2018 № 17441/Ф/99-99-11-02-02-25 та від 07.12.2018 № Ф/99-99-11-05-01-14, якими рішення про застосування штрафних санкцій за неподання, подання не за встановленою формою звітності та податкові повідомлення-рішення залишені без змін, а скарга без задоволення (т. 1 а.с. 98-105).

Даючи правову оцінку обставинам вказаної справи, суд зважає на наступне.

Податковий контроль здійснюється шляхом перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин (підпункт 62.1.3 пункту 62.1 статті 62 Податкового кодексу України).

Згідно підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.

В силу пункту 85.2 статті 85 Податкового кодексу України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.

У відповідності до вимог статті 85 Податкового кодексу України відповідачем надавалися позивачу листи-запити від 16.06.2018 № 1001/ФОП/25-01-13-09-12, від 18.06.2018 № 1080/ФОП/25-01-13-09-12, від 23.06.2018 № 1104/ФОП/25-01-13-09-12 щодо надання підтверджуючих первинних документів, однак позивачем не надано до перевірки підтверджуючих первинних документів, які стосуються господарської діяльності.

По даному факту посадовими особами відповідача було складено акти від 15.06.2018 № 403/13/, від 19.06.2018 № 409/13/, від 20.06.2018 № 411/13/, від 26.06.2018 № 423/13/ про неподання документів для проведення перевірки.

Судом також було допитано в судовому засіданні свідка ОСОБА_3 , яка працювала у позивача бухгалтером, та яка пояснила, що відповідачем дійсно була проведена документальна планова виїзна перевірка фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , під час якої перевіряючим надавались всі первинні документи щодо проведення господарської діяльності, однак вони не були ними взяті до уваги. Також вказує, що первинні документи надавались до податкового органу під час розгляду заперечень на акт перевірки, однак прийняті були лише два трудові договори.

Водночас, суд не приймає до уваги показання свідка до уваги, оскільки суду не надано доказів надання первинних документів для проведення перевірки, зокрема, шляхом письмової відповіді на листи щодо надання підтверджуючих первинних документів.

Крім того, в судовому засіданні представниками відповідача було повідомлено, а показаннями свідка підтверджено, що за результатами розгляду заперечень на акт перевірки була призначена повторна перевірка в серпні 2018 року фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , однак вона не відбулась у зв`язку з відсутністю ОСОБА_2 за місцем проведення перевірки.

Суд зазначає, що у випадку наявності у позивача всіх первинних документів щодо проведення господарської діяльності, саме він повинен був бути зацікавлений в їх наданні під час проведення документальної перевірки з метою доведення понесених витрат.

Відповідно до пункту 44.6 статті 44 Податкового кодексу України у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності. Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.

Підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України встановлено, що грошове зобов`язання платника податків - це сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.

Згідно підпункту «а» пункту 198.1, пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг. Датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними / розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У разі коли на момент перевірки платника податку контролюючим органом суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними у абзаці першому цього пункту документами, платник податку несе відповідальність відповідно до цього Кодексу.

Для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту (пункт 44.1. статті 44 Податкового кодексу України).

Частиною першою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Згідно з абзацом одинадцятим статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг. Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо (частина друга статті 9 вказаного Закону).

Позивачем не виконано вимоги статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» щодо документального оформлення фактів здійснення господарських операцій та не дотримано вимог статті 198 Податкового кодексу України, не надано всі передбачені діючим законодавством України документи, що підтверджують використання понесених витрат в господарській діяльності.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Таким чином, оскільки позивачем в порушення вимог Податкового кодексу України, не виконано обов`язку щодо надання документів, які стосуються предмету перевірки, відповідачем, як суб`єктом владних повноважень доведено суду, що позивачем порушено норми статті 177 Податкового кодексу України, в результаті чого завищено витрати, безпосередньо пов`язані з отриманням доходів через віднесення до їх складу непідтверджених документально витрат за 2015 рік на 5620484,00 грн., за 2016 рік на 3260165,00 грн. та за 2017 рік на 4413595,00 грн. та занижено оподатковуваний дохід за 2015 рік на 5620484,00 грн., за 2016 рік на 3260165,00 грн. та за 2017 рік на 4413595,00 грн.

При вказаних обставинах, суд дійшов висновку, що відповідач мав всі правові підстави для винесення оскаржуваного позивачем податкового повідомлення-рішення від 10.09.2018 № 9 з податку на доходи фізичних осіб за результатами річного декларування на суму 3132493,65 грн., у зв`язку з чим останнє визнанню протиправним та скасуванню не підлягає.

Щодо податкового повідомлення-рішення від 10.09.2018 № 9 з податку на доходи фізичних осіб з найманих працівників на суму 177672,37 грн. та податкового повідомлення-рішення від 10.09.2018 № 9 за неподання відомостей утриманих податків з/п на суму 510,00 грн. суд зазначає наступне.

Економічні, правові та організаційні засади оплати праці врегульовані Кодексом законів про працю України, а також Законом України «Про оплату праці».

Відповідно до статті 94 Кодексу законів про працю України та статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно із статті 95 Кодексу законів про працю України мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці. Розмір мінімальної заробітної плати встановлюється і переглядається відповідно до статей 9 і 10 Закону України «Про оплату праці» та не може бути нижчим від розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці.

Як встановлено перевіркою відповідно до наданих документів, позивач використовував працю найманих працівників (таблиця № 22 акту перевірки).

Позивачем було заначено, що наймані працівники фактично не виконували трудові функції, їм не нараховувались будь-які виплати, а тому була відсутня підстава для нарахування податку на доходи фізичних осіб при виплаті доходів громадян та військового збору.

Однак, судом під час проведення перевірки не було надано жодного доказу на підтвердження викладеного, зокрема табелів обліку робочого часу.

За правилами підпункту 162.1.1 пункту 162.1 статті 162 Податкового кодексу України платниками податку є, зокрема, фізичні особи - резиденти, які отримують доходи з джерела їх походження в Україні.

Підпунктом 164.2.1 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України визначено, щодо загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту).

Відповідно до підпункту 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України податковий агент щодо податку на доходи фізичних осіб - юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента-юридичної особи, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність податковим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом цього Кодексу.

Так, підпунктом 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України встановлено, що податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

Пунктами 171.1 та 171.2 статті 171 Податкового кодексу України передбачено, що особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку. Особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з інших доходів, є: а) податковий агент - для оподатковуваних доходів з джерела їх походження в Україні; б) платник податку - для іноземних доходів та доходів, джерело виплати яких належить особам, звільненим від обов`язків нарахування, утримання або сплати (перерахування) податку до бюджету.

Особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, зобов`язані: своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок; подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку до контролюючого органу за місцем свого розташування. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку податковим агентом протягом звітного періоду (абзаци «а», «б» пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України).

Підсумовуючи викладене, суд вказує, що обов`язок сплати податків та зборів, які донараховані відповідачем за результатами перевірки, пов`язаний з нарахуванням та виплатою заробітної плати працівникам лежить на податковому агенті.

Таким чином, позивач в порушення пункту 167.1 статті 167, підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168, пункту 171.1 статті 171, пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу не здійснив нарахування та не сплатив податок на доходи фізичних осіб з найманих працівників за 2015-2017 роки в розмірі 116282,90 грн.

Також, як встановлено проведеною перевіркою, ФОП ОСОБА_2 не було подано податкові розрахунки суми доходу, нарахованого на користь платників податку, а також суми утриманого з них податку за 1-4 квартали 2015 року, за 2-4 квартали 2016 року та за 1-4 квартали 2017 року

Порядок заповнення та подання податковими агентами податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 № 4, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 30.01.2015 за № 111/26556.

Згідно пункту 1.3 зазначеного Порядку дія цього Порядку поширюється на податкових агентів, а саме: юридичних осіб (їх філії, відділення, інші відокремлені підрозділи), самозайнятих осіб, представництва нерезидентів - юридичних осіб, інвесторів (операторів) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) нараховують (виплачують, надають) доходи фізичній особі та/або зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, а також військовий збір, передбачений пунктом 16-1 підрозділу 10 розділу XX Кодексу.

Неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми отриманої оплати від фізичних осіб за товари (роботи, послуги), якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов`язань платника податку та/або до зміни платника податку - тягнуть за собою накладення штрафу у розмірі 510 гривень (пункт 119.2 Податкового кодексу України).

При вказаних обставинах, суд дійшов висновку, що відповідач мав всі правові підстави для винесення податкового повідомлення-рішення від 10.09.2018 № 9 з податку на доходи фізичних осіб з найманих працівників на суму 177672,37 грн. та податкового повідомлення-рішення від 10.09.2018 № 9 за неподання відомостей утриманих податків з/п на суму 510,00 грн., а тому в задоволенні позов в цій частині також необхідно відмовити.

Щодо податкових повідомлень-рішень від 10.09.2018 № 9, яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору за найманих працівників на суму 16616,17 грн. та від 10.09.2018 № 9, яким збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на суму 249267,09 грн.

Відповідно до підпунктів 1.1-1.4 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір. Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу. Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу. Ставка збору становить 1,5 відсотка від об`єкта оподаткування, визначеного підпунктом 1.2 цього пункту. Нарахування, утримання та сплата (перерахування) збору до бюджету здійснюються у порядку, встановленому статтею 168 цього Кодексу, за ставкою, визначеною підпунктом 1.3 цього пункту.

Згідно пункту 162.1 статті 162 Податкового кодексу України платниками податку є: фізична особа - резидент, яка отримує доходи як з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні; податковий агент.

Об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України. Об`єктом оподаткування нерезидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід з джерела його походження в Україні; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання) (стаття 163 Податкового кодексу України).

Враховуючи, що перевіркою встановлено заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу від підприємницької діяльності за 2015 рік на 5620484,00 грн., за 2016 рік на 3260165,00 грн. та за 2017 рік на 4413595,00 грн., а також не задекларовано суму нарахованого (виплаченого) доходу у вигляді заробітної плати за перевіряємий період, та який визначений в розмірі 724297,60 грн., відповідачем правомірно встановлено порушення позивачем пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України щодо заниження позивачем суми військового збору з доходу від здійснення підприємницької діяльності, що підлягає сплаті до бюджету за 2015 рік на 84307,26 грн., за 2016 рік на 48902,48 грн., за 2017 рік на 66203,93 грн. та військового збору з доходів, виплачених найманим працівникам, що підлягає сплаті до бюджету за результатами 2015-2017 років на 10864,46 грн.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення від 10.09.2018 № 9 військового збору найманих працівників на суму 16616,17 грн.; податкового повідомлення-рішення від 10.09.2018 № 9 військового збору на суму 249267,09 грн. також задоволенню не підлягають.

Щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 10.09.2018 № 9, яким застосовано штрафні (фінансові) санкції за не ведення книги обліку доходів і витрат в розмірі 510,00 грн.

Згідно пункту 177.10 статті 177 Податкового кодексу України фізичні особи-підприємці зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат та мати підтверджуючі документи щодо походження товару. Форма Книги обліку доходів і витрат та порядок її ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Для реєстрації Книги обліку доходів і витрат фізичні особи - підприємці подають до контролюючого органу за місцем обліку примірник Книги у разі обрання способу ведення Книги у паперовому вигляді.

Пункти 1, 2 Порядку ведення Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи-підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, затвердженого наказом Міністерства доходів і зборів України від 16.09.2013 № 481 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.10.2013 за № 1686/24218, передбачають, що відповідно до пункту 177.10 статті 177 та пункту 178.6 статті 178 розділу IV Податкового кодексу України фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, та фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, зобов`язані вести Книгу обліку доходів і витрат, у якій за підсумком робочого дня, протягом якого отримано дохід, на підставі первинних документів здійснюються записи про отримані доходи та документально підтверджені витрати. Книга ведеться за вибором платника податку в паперовому або електронному вигляді. У разі обрання самозайнятою особою ведення Книги у паперовому вигляді, серед іншого: самозайнята особа зобов`язана подати до контролюючого органу за основним місцем обліку примірник Книги, на титульному аркуші якої зазначаються: прізвище, ім`я та по батькові, реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для осіб, які через свої релігійні переконання відмовились від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті), податкова адреса, номер та дата свідоцтва про право на здійснення незалежної професійної діяльності (за наявності); книга прошнурована, пронумерована, безоплатно реєструється в контролюючому органі. Книга засвідчується підписом керівника або заступника контролюючого органу та скріплюється печаткою.

Так, як вже зазначалося судом, платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки, водночас, як зазначено в акті перевірки, позивачем під час перевірки не надано Книгу обліку доходів і витрат, яка б була зареєстрована в встановленому порядку в контролюючому органі.

Оскільки позивачем в порушення вимог Податкового кодексу України, не виконано обов`язку щодо реєстрації Книги обліку доходів і витрат, її наявність за відсутності такої реєстрації не могла бути об`єктивно врахована під час прийняття податкового повідомлення-рішення.

В матеріалах справи міститься Книга обліку доходів і витрат, яка була надана позивачем, однак на ній відсутні підписи керівника або заступника контролюючого органу та відбиток печатки податкового органу, а тому у суду відсутні підстави для врахування поданої позивачем Книги, у зв`язку з чим в задоволенні позовних вимог в цій частині також необхідно відмовити.

Щодо визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 10.09.2018 № 9 та від 10.09.2018 № 9 за порушення термінів реєстрації податкових накладних.

Відповідно до пункту 201.1. статті 201 Податкового кодексу України (далі - у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.

Абзацами 1-5 пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України встановлено, що при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту. Податкова накладна та/або розрахунок коригування до неї, складені та зареєстровані після 1 липня 2017 року в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг достатньою підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту, та не потребує будь-якого іншого додаткового підтвердження. Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних. Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.

Абзац 11 пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України (в редакції до 01.01.2017) передбачав, що реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних має бути здійснена протягом 15 календарних днів, наступних за датою виникнення податкових зобов`язань, відображених у відповідних податкових накладних та/або розрахунках коригування. У разі порушення цього терміну застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.

Водночас, з 01.01.2017 абзац 14 пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України встановлює, що реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків: для податкових накладних / розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені; для податкових накладних / розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені; для розрахунків коригування, складених постачальником товарів/послуг до податкової накладної, що складена на отримувача - платника податку, в яких передбачається зменшення суми компенсації вартості товарів/послуг їх постачальнику, - протягом 15 календарних днів з дня отримання такого розрахунку коригування до податкової накладної отримувачем (покупцем).

Відповідно до пункту 120-1.1 статті 120-1 Податкового кодексу України порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій, зокрема: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі: 10 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації до 15 календарних днів; 20 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 16 до 30 календарних днів; 30 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 31 до 60 календарних днів; 40 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 61 до 365 календарних днів. У разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних згідно з пунктом 201.16 статті 201 цього Кодексу штрафні санкції, передбачені цим пунктом, не застосовуються на період зупинення такої реєстрації до прийняття рішення щодо відновлення реєстрації таких податкових накладних/розрахунків коригування згідно з підпунктом 201.16.4 пункту 201.16 статті 201 цього Кодексу.

В силу пункту 120-1.2 статті 120-1 Податкового кодексу України відсутність реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою), що зазначена у податковому повідомленні - рішенні, складеному за результатами перевірки контролюючого органу, - тягне за собою накладення на платника податку штрафу в розмірі 50 відсотків суми податкових зобов`язань з податку на додану вартість, зазначеної у такій податковій накладній та/або розрахунку коригування до податкової накладної або від суми податку на додану вартість, нарахованого за операцією з постачання товарів/послуг, якщо податкову накладну на таку операцію не складено. У разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних згідно з пунктом 201.16 статті 201 цього Кодексу штрафні санкції, передбачені цим пунктом, не застосовуються на період зупинення такої реєстрації до прийняття відповідного рішення щодо відновлення реєстрації таких податкових накладних/розрахунків коригування згідно з підпунктом 201.16.4 пункту 201.16 статті 201 цього Кодексу.

Аналіз зазначених норм дає підстави вважати, що законодавець передбачив можливість застосування до платника наслідків несвоєчасної реєстрації податкової накладної, передбачених статтею 120-1 Податкового кодексу України, лише за наявності його вини.

Як встановлено проведеною перевіркою, позивачем порушено строки реєстрації податкових накладних по податку на додану вартість, перелік яких наведений в таблиці № 32 акту перевірки. Також перевіркою встановлено, що згідно даних Єдиного реєстру податкових накладних позивачем у грудні 2017 року зареєстровано податкових накладних на суму ПДВ 6448,05 грн., однак в уточнюючому розрахунку до декларації з ПДВ за грудень 2017 року сума податкових зобов`язань складає 20644,00 грн., а тому позивач не зареєстрував податкові накладні з ПДВ на загальну суму 14195,95 грн. (т. 1 а.с. 77-78).

Так, ФОП ОСОБА_2 не надано суду жодних доказів на спростування викладених в акті висновків щодо порушення строків реєстрації податкових накладних або доказів відсутності його вини в порушенні пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України.

Посилання позивача на застосування до зареєстрованих ним податкових накладних процедури зупинення реєстрації податкових накладних та, як наслідок, порушення строків такої реєстрації, суд не приймає до уваги, оскільки в силу вимог законодавства в разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних штрафні санкції не застосовуються на період зупинення такої реєстрації.

Також, допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 в своїх поясненнях зазначила, що дійсно були випадки реєстрації позивачем податкових накладних з порушенням строків реєстрації.

При вказаних обставинах, суд дійшов висновку, що відповідач мав всі правові підстави для винесення оскаржуваних позивачем податкових повідомлень-рішень від 10.09.2018 № 9 та від 10.09.2018 № 9, у зв`язку з чим останні визнанню протиправними та скасуванню не підлягають.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 10.09.2018 № 9 та від 10.09.2018 № 9.

Як зазначалося судом, під час проведення перевірки контролюючим органом встановлено порушення позивачем пункту 187.1 статті 187, пунктів 200.1, 200.2, 200.4 статті 200 Податкового кодексу України та в результаті невірного перенесення до рядка 21.2 декларації за січень 2015 року залишку від`ємного значення, який після бюджетного відшкодування включається до складу податкового кредиту наступного податкового періоду (рядок 24) декларації за грудень 2014 року за результатами перевірки згідно акту від 20.05.2015 № 229/17-) позивачем занижено суму податку на додану вартість, яка підлягає нарахуванню та сплачується до державного бюджету за травень 2016 року на 5829 грн., за квітень 2017 року на 3651 грн., за жовтень на 2017 року на 45271 грн. та за листопад 2017 року на 48726 грн. та завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду на 4646 грн. за лютий 2015 року, 4646 грн. за березень 2015 року, 4646 грн. за квітень 2015 року, 4646 грн. за травень 2015 року, 4646 грн. за червень 2015 року, 4646 грн. за липень 2015 року, 4646 грн. за серпень 2015 року, 4646 грн. за вересень 2015 року, 4996 грн. за жовтень 2015 року, 4996 грн. за листопад 2015 року, 4996 грн. за грудень 2015 року, 4996 грн. за січень 2016 року, 4996 грн. за лютий 2016 року, 4996 грн. за березень 2016 року, 5829 грн. за квітень 2016 року, 2578 грн. за листопад 2016 року, 2578 грн. за грудень 2016 року, 2578 грн. за січень 2017 року, 2578 грн. за лютий 2017 року, 3651 грн. за березень 2017 року, 790 грн. за червень 2017 року, 170 грн. за липень 2017 року, 4887 грн. за серпень 2017 року, 4887 грн. за вересень 2017 року, 2143 грн. за жовтень 2017 року, 53973 грн. за листопад 2017 року.

В силу пункту 187.1 статті 187 Податкового кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку; б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

Згідно пунктів 200.1, 200.2 статті 200 Податкового кодексу України сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду. При позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.

При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума: а) враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу) в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, а в разі відсутності податкового боргу - б) або підлягає бюджетному відшкодуванню за заявою платника у сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх та звітному податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, в частині, що не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу на момент отримання контролюючим органом податкової декларації, на поточний рахунок платника податку та/або у рахунок сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу такого платника податку з інших платежів, що сплачуються до державного бюджету; в) та/або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (пункт 200.4 статті 200 Податкового кодексу України).

Суд зазначає, що ні в позовній заяві, ні в судовому засіданні представником позивача не наведено жодних аргументів на спростування вищевикладеного порушення податкового законодавства, документи на спростування позиції контролюючого органу надані не були.

Таким чином, враховуючи відсутність належних доказів на спростування викладених в акті перевірки порушень Податкового кодексу України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 10.09.2018 № 9 та від 10.09.2018 № 9 задоволенню не підлягають.

Щодо позовних вимог про визнання протиправними та скасування рішення № 9 про застосування штрафних санкцій за неподання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 10.09.2018 на суму 340,00 грн.; рішення № 9 про застосування штрафних санкцій за неподання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 10.09.2018 на суму 5780,00 грн.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку визначає Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Згідно пункту 4 частини другої статті 6 зазначеного Закону платник єдиного внеску зобов`язаний подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв`язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю.

Відповідно до пунктів 1 та 2 Розділу ІІІ Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.04.2015 № 435 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.04.2015 за № 460/26905, страхувальники, крім зазначених у пунктах 5, 6 цього розділу, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з ФО - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, зазначеним у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань), у частині подання Звіту за таких осіб зобов`язані формувати та подавати до органів доходів і зборів Звіт протягом 20 календарних днів, що настають за останнім днем звітного періоду. Звітним періодом є календарний місяць. Фізичні особи - підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, формують та подають до органів доходів і зборів Звіт самі за себе один раз на рік до 10 лютого року, що настає за звітним періодом. Звітним періодом є календарний рік.

Пунктом 7 частини одинадцятої статті 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції за неподання, несвоєчасне подання, подання не за встановленою формою звітності, передбаченої цим Законом, органом доходів і зборів здійснюється накладення штрафу в розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян за кожне таке неподання, несвоєчасне подання або подання не за встановленою формою.

Виходячи з аналізу наведених норм, суд приходить висновку, що на законодавчому рівні встановлено обов`язок щодо подання звітів про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за найманих працівників.

Як встановлено контролюючим органом під час проведення перевірки, позивачем не подано звіти про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування до фіскальних органів за січень-грудень 2015 року, лютий 2016 року та квітень-грудень 2016 року, січень-грудень 2017 року та звіт про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску за 2015 рік та 2017 рік.

За таких обставин, оскаржувані рішення № 9 від 10.09.2018 на суму 340,00 грн. та рішення № 9 від 10.09.2018 на суму 5780,00 грн. прийняті відповідачем у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, в зв`язку з чим заявлені позивачем позовні вимоги задоволенню не підлягають.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

При цьому, суд вважає за необхідне звернути увагу, що, враховуючи ненадання контролюючому органу первинних документів під час проведення перевірки, позивач, подаючи даний позов до суду, фактично намагається перекласти на суд обов`язок проведення перевірки, що є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.

В силу частини другої статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно із частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України).

За приписами статті 75 Кодексу адміністративного судочинства України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

У відповідності до частини першої статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частини перша, третя статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України).

Відповідач, заперечуючи проти позову, спростував доводи позивача і довів правомірність прийнятих рішень.

З урахуванням зазначеного, суд, на підставі наданих доказів в їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, приходить до висновку, що в задоволенні позову фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 необхідно відмовити повністю.

У зв`язку з відмовою позивачу в задоволенні позову, понесені ним судові витрати, пов`язані зі зверненням до суду, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 72-74, 77, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Чернігівській області (вул. Реміснича, 11, м. Чернігів, 14000, ) про визнання протиправними та скасування рішень про застосування штрафних санкцій та податкових повідомлень-рішень відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17.07.2019.

Суддя Н.М. Баргаміна