Справа № 280/1815/19
Суддя: Садовий Ігор Вікторович
Дата ухвалення: 2019-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

16 липня 2019 року Справа № 280/1815/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Садового І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження матеріали адміністративної справи

за позовною заявою: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 )

до: Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя (69076, м. Запоріжжя, вул. Запорізького козацтва, буд.25-А, )

про: визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

22.04.2019 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (надалі - позивач) до Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя (далі - відповідач), в якому позивач просить суд:

- визнати протиправним та скасувати Рішення Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком №5 від 04.03.2019 відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування";

- зобов`язати Правобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на підставі її заяви встановленого зразка про призначення пенсії відповідно до вимог Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 27.02.2019 із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком за 2016, 2017, 2018 роки з 27.02.2019 та виплатити нараховані суми пенсії за віком з урахуванням виплачених сум, починаючи з 27.02.2019 та з урахуванням підвищення, передбаченого ч.1 ст.29 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за більш пізній вихід на пенсію у розмірі 22,5%, починаючи з 27.02.2019;

- зобов`язати зарахувати до спеціального стажу позивача період навчання в Запорізькому медичному училищі, який складає 2 роки, 10 місяців, 1 день, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, а саме на 27.02.2019, відповідно до п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Ухвалою суду від 26.04.2019 позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення її недоліків, а саме 5 днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Ухвалою суду від 20.05.2019 відкрито провадження в адміністративній справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні на 06.07.2019 з повідомленням (викликом) сторін.

Розгляд справи було відкладено до 16.07.2019.

Представники сторін, належним чином повідомлені про дату, місце та час судового розгляду, до суду не прибули.

Від представника позивача надійшла заява від 16.07.2019 (вх. №29100 від 16.07.2019) про розгляд справи за його відсутності в порядку письмового провадження.

Відповідач направив на адресу суду клопотання (вх. №28760 від 12.07.2019) про відкладення розгляду справи з метою надання додаткових документів та доказів, в задоволенні якого судом відмовлено зважаючи на сплив терміну розгляду справи та наявність у відповідача достатнього часу з моменту відкриття провадження (20.05.2019) для надання (за необхідності) додаткових документів та надання доказів.

Відповідно до ч.9 ст.205 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Згідно ч.4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За таких обставин суд дійшов висновку щодо можливості розгляду справи за відсутності представників сторін в порядку письмового провадження на підставі наявних в матеріалах справи доказів, зміст та обсяг яких достатній для вирішення спору по суті.

Обґрунтування позовних вимог викладено у позовній заяві від 17.04.2019 та уточненій позовній заяві від 10.05.2019. Зокрема, зазначено, що позивач з 24.12.2004 перебуває на обліку в Правобережному об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України м.Запоріжжя та отримує пенсію за вислугу років (як працівнику охорони здоров`я) відповідно до п. "е" ст.55 Закону України від 05.11.1991 "Про пенсійне забезпечення" №1788-ХІІ (далі- Закон №1788-ХІІ). Оскільки позивач продовжила працювати, виплата пенсії їй була призупинена з 27.12.2004. Після звільнення, пенсію позивачу поновлено з 23.03.2009. Досягнувши пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", 27.02.2019 позивач звернулась до Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду країни м.Запоріжжя з заявою про призначення пенсії за віком. Проте, Рішенням №5 від 04.03.2019 відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком, оскільки їй вже була призначена пенсія за вислугу років. На повторне звернення позивача від 10.04.2019, відповідачем листом від 16.04.2019 відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні за три попередні роки, що передують виходу на пенсію за віком (за 2016, 2017 та 2018 роки), з урахуванням підвищення, передбаченого ч.1 ст.29 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-ІV від 09.07.2003 (далі - Закон №1058-ІV) за більш пізній вихід на пенсію у розмірі 22,5%. При цьому, відповідач не врахував період навчання позивача в Запорізькому медичному училищі з 01.09.1975 по 01.07.1978, включно, та відмовив у виплаті ОСОБА_1 грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення. Позивач вважає, що відповідач протиправно не призначив їй пенсію за віком та не розрахував її відповідно до ст.26, ч.2 ст.40, п.4-4 розділу ХV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". При цьому, позивач зазначає, що у зв`язку з призначенням пенсії за віком вперше позивач має право на виплату одноразової грошового допомоги, що не підлягає оподаткуванню у розмірі 10 місячних пенсій. Просить позов задовольнити у повному обсязі.

31.05.2019 до суду надійшов відзив відповідача на позовну заяву (вх. №22221 від 31.05.2019), в якому відповідач зазначив, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Правобережному об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України м.Запоріжжя та з 24.12.2004 їй призначено пенсію за вислугу років відповідно до п. "е" ст.55 Закону №1788-ХІІ. Оскільки після призначення пенсії, позивач продовжувала працювати виплату пенсії їй було припинено. 27.02.2019 позивачка, після досягнення нею 59 років 7 місяців, звернулась до управління з заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-ІV. Рішенням від 04.053.2019 №5 управлінням відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком, оскілки їй вже була призначена пенсія за вислугу років. Відповідач зазначив, що, оскільки ОСОБА_1 вже була призначена пенсія за вислугу років з 23.03.2009, то після досягнення пенсійного віку (58 років) відповідно до ст.26 Закону №1058-ІV, якого вона досягла, підстав для призначення пенсії за віком із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2016, 2017, та 2018 роки, доплату відповідно до п.3 ст.29 Закону №1058-ІV та отримання грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до п.7-1 Прикінцевих положень Закону №1058-ІV, а також врахування періоду навчання за спеціальністю (2 роки 10 міс. 1 день) до спеціального стажу позивача в управління не має. З огляду на викладене, відповідач просив відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 є пенсіонером та перебуває на обліку в Правобережному об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України м.Запоріжжя.

24.12.2004 позивачу було призначено пенсію за вислугу років як "працівнику охорони здоров`я" відповідно до п."е" ст.55 Закону № 1788-ХІІ, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_2 від 28.02.2005 (а.с.17, 50).

Виплата пенсії позивачу з 24.12.2004 припинена, оскільки позивач продовжувала працювати в сфері охорони здоров`я. Після звільнення з посади, що дає право на пенсію за вислугу років, пенсію позивачу поновлено з 23.03.2009, що не заперечується сторонами.

27.02.2019 ОСОБА_1 звернулася до відповідача з заявою та необхідними документами для призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-ІV (а.с. 18, 51).

Рішенням №5 від 04.03.2019 відповідачем відмовлено позивачу у призначенні пенсії за віком, оскільки їй вже була призначена пенсія за вислугу років (а.с.20, 53).

10.04.2019 ОСОБА_1 звернулась повторною до відповідача із заявою, в якій просила скасувати Рішенням №5 від 04.03.2019 та призначити їй пенсію за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні за три попередні роки, що передують виходу на пенсію за віком (за 2016, 2017 та 2018 роки), з урахуванням підвищення, передбаченого ч.1 ст.29 Закону №1058-ІV за більш пізній вихід на пенсію у розмірі 22,5%, зарахувати до спеціального стажу період навчання позивача в Запорізькому медичному училищі з 01.09.1975 по 01.07.1978, включно, та виплатити грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення (а.с. 21, 54).

Листом від 16.04.2019 за №138/Н-9 відповідач повідомив позивача, що оскільки їй вже була призначена пенсія за вислугою років, то після досягнення 58 років, пенсія переводиться з одного виду пенсії на інший, а не призначається. Крім того, відповідач зауважив, що за умови раніше призначеної пенсії за вислугу років, при досягненні пенсійного віку права на призначення пенсії за віком із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2016, 2017 та 2018 роки, доплату відповідно п. 3 ст. 29 Закону №1058-ІV та отримання грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно п. 7-1 Прикінцевих положень Закону №1058-ІV позивач не має (а.с. 22-23, 55-56).

Позивач, вважаючи протиправними зазначене рішення відповідача та відмову у призначенні пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком за 2016, 2017, 2018 роки з 27.02.2019 та з урахуванням підвищення, передбаченого ч.1 ст.29 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" за більш пізній вихід на пенсію у розмірі 22,5%, а також відмову у виплаті грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій, звернувся до суду із вказаним позовом.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, дослідивши надані позивачем та відповідачем докази, суд приходить до наступних висновків.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 22 Конституції України права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до ст.2 Закону №1788-ХІ, яка діяла на час призначення позивачу пенсії, передбачено види державних пенсій: а) трудові пенсії: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Згідно ст.52 Закону №1788-ХІ право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, працівники освіти, охорони здоров`я, а також соціального забезпечення, які в будинках-інтернатах для престарілих та інвалідів і спеціальних службах безпосередньо зайняті обслуговуванням пенсіонерів та інвалідів, відповідно до пункту "е" статті 55.

За приписами п. "е" ст.55 Закону №1788-ХІ, право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.26 Закону №1058-ІV до досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки, які народились з 01 квітня 1959 року по 30 вересня 1959 року при досягненні 58 років та за наявності страхового стажу не менше 15 років.

Відповідно до ч.1 ст. 5 Закону №1058-ІV цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

У ст. 9 Закону №1058-ІV передбачено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Статтею 10 Закону №1058-ІV передбачено право вибору пенсійних виплат, а саме особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.

Відповідно до ст. 40 Закону №1058-ІV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу, починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами у період до 1 січня 2016 року, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь - які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 1 липня 2000 року незалежно від перерв.

Частиною 3 ст. 45 Закону №1058-ІV встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.

При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що ч.3 ст. 45 Закону №1058-ІV регламентовано порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом №1058-ІV.

Однак у випадку із заявою позивача мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом, а тому має враховуватись показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії (пенсії за віком).

Статтею 7 Закону №1788-ХІІ -XII передбачено, що звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком та по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу особою на час звернення за пенсією чи ні. Пенсія за вислугу років призначається лише при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.

Згідно з п.11 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, пенсія за вислугу років призначається у разі звільнення з роботи, що дає право на цей вид пенсії. У разі зарахування після призначення пенсії за вислугу років на роботу, яка дає право на цей вид пенсії, виплата пенсії припиняється і поновлюється з дня, що слідує за днем звільнення з роботи.

Таким чином, позивач має право на призначення пенсії за віком відповідно до Закону №1058-ІV із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників у галузі економіки України за три календарні роки, що передують року звернення.

Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 31.10.2018 (Справа № 876/5312/17)

Умови та порядок призначення пенсії за вислугу років визначалися Законом № 1788-XII.

Та обставина, що механізм і порядок обчислення та виплати пенсій за вислугу років з 1січня 2004 року здійснюється на підставі Закону №1058-ІV за формулою, що встановлена для пенсії за віком, не впливає на те, що призначення пенсії за вислугу років передбачено положеннями Закону №1788-ХІІ.

При цьому ст.9 Закону №1058-ІV не передбачено такого виду пенсії, як пенсія за вислугу років. Разом з тим, ч.3 ст.45 зазначеного Закону регламентує порядок переведення з одного виду пенсії, призначеного саме за цим Законом, на інший.

Отже, при зверненні особи, якій було призначено пенсію за вислугу років у порядку Закону № 1788-XII, до територіальних органів ПФУ із заявою про призначення пенсії за віком на підставі Закону №1058-ІV, має місце саме призначення такого виду пенсії, а не переведення згідно з ч.3 ст.45 Закону №1058-ІV, що, в свою чергу свідчить про наявність підстав для застосування показника середньої заробітної плати працівників зайнятих у галузі економіки України за три календарні роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком.

Такий же висновок викладено і в постанові Верховного Суду від 18.01.2019 справі №562/557/17.

З урахуванням з`ясованих обставин, досліджених матеріалів справи суд приходить до висновку про протиправність рішення відповідача про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком №5 від 04.03.2019, а відтак, позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню. Доводи відповідача не приймаються судом до уваги виходячи з вище зазначеного.

При цьому, вирішуючи питання про зобов`язання відповідача призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком, з урахуванням підвищення, передбаченого ч.1 ст.29 Закону №1058-ІV за більш пізній вихід на пенсію у розмірі 22,5%, суд виходить із такого.

Згідно з ч. 1 ст. 29 Закону №1058-ІV особі, яка набула право на пенсію за віком відповідно до цього Закону, але після досягнення пенсійного віку, передбаченого абзацом першим ч. 1 ст. 26 цього Закону, виявила бажання працювати і одержувати пенсію з більш пізнього віку, пенсія за віком призначається з урахуванням страхового стажу на день звернення за призначенням пенсії з підвищенням розміру пенсії за віком, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону, на такий відсоток: на 0,5% - за кожний повний місяць страхового стажу після досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк до 60 місяців; на 0,75% - за кожний повний місяць страхового стажу після досягнення пенсійного віку у разі відстрочення виходу на пенсію на строк понад 60 місяців.

Відповідно до ч.3 ст.29 Закону №1058-ІV, жінкам, які народилися у період по 31 грудня 1961 року, після виходу на пенсію встановлюється підвищення розміру пенсії, обчисленого відповідно до ст.27 цього Закону, в розмірі 2,5 відсотка за кожні 6 місяців більш пізнього виходу на пенсію, починаючи з 55 років до досягнення ними 60-річного віку, за умови, що до цього їм не призначалася будь-яка пенсія.

За змістом вказаної норми підвищення розміру пенсії за віком визначене законодавцем як заохочувальний захід щодо осіб, які, отримавши право на призначення пенсії, виявили бажання працювати та одержувати пенсію з більш пізнього віку, тобто фактично відтермінували реалізацію права виходу на пенсію.

Так, з аналізу ст. 29 Закону №1058-ІV вбачається, що нарахування і виплата підвищення розміру пенсії за віком за більш пізній вихід на пенсію особам здійснюється у разі відстрочення часу виходу на пенсію та після досягнення пенсійного віку вони не звертались за призначенням пенсії, та за умови, що до цього їм не призначалась будь-яка пенсія.

За таких обставин, коли позивач реалізував право виходу на пенсію у 2004 році за Законом № 1788-ХІІ, то його звернення із заявою про призначення пенсії за віком у 2019 році у віці 59 років 7 місяців не може вважатись відстроченням виходу на пенсію за віком.

Подібний правозастосовний підхід висловлений Касаційним адміністративним судом у складі Верховного Суду у постанові від 18.09.2018 по адміністративній справі № 336/4385/17.

Отже, оскільки позивач реалізував своє право виходу на пенсію до 2019 року за Законом №1788-ХІІ та йому була призначена пенсія за вислугу років, суд робить висновок, що відсутні підстави для призначення пенсії за віком з урахуванням підвищення, передбаченого ч. 1 ст. 29 Закону №1058-ІV за більш пізній вихід на пенсію, починаючи з 27.02.2019. Мотивів, які б свідчили про доцільність відступлення від правової позиції Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, позивач не навів.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання відповідача зарахувати до спеціального (медичного) стажу період навчання в Запорізькому медичному училищі та нарахувати і виплатити грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, суд зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 №909 "Про перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років" затверджено перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років.

За приписами пункту 7-1 Прикінцевих положень Закону №1058-ІV особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е"-"ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх десяти місячних пенсій станом на день її призначення.

Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.

Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Умови обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-ІV, та механізм її виплати визначає Порядок обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1191 (далі - Порядок).

Пунктом 5 Порядку встановлено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.

Відповідно до пункту 7 Порядку виплата грошової допомоги здійснюється органами Пенсійного фонду України одноразово у розмірі десяти місячних пенсій за рахунок коштів Державного бюджету України одночасно з першою виплатою пенсії, яка призначена до виплати.

З аналізу наведених норм права можливо зробити висновок, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі десяти місячних пенсій пов`язується з досягненням нею пенсійного віку, наявністю у неї необхідного страхового стажу, вихід на пенсію саме з посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" будь-якого іншого виду пенсії.

Як встановлено судом з матеріалів справи, відповідачем заперечується наявність спеціального стажу роботи та страхового стажу у позивача, оскільки відповідачем не враховано період навчання позивача Запорізькому медичному училищі з 01.09.1975 по 01.07.1978, включно.

Однак, суд вважає такий висновок відповідача хибним, з огляду на те, що відповідно до ч.4 ст. 24 Закону №1058-ІV, періоди трудової діяльності і інші періоди, які враховувалися в стаж роботи для призначення пенсії до вступу в дію цього Закону, зараховуються в страховий стаж у порядку і на умовах, передбачених законодавством, яке діяло раніше, окрім випадків, передбачених цим Законом.

У розділі XV "Прикінцеві положення" Закону №1058-ІV зазначено, що пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють ... на посадах, що дають право на призначення пенсії за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

Таким чином, пенсія за вислугу років призначається відповідно до законодавства, яке діяло до вступу в дію Закону №1058-ІV і продовжує діяти до введення пенсійного забезпечення через професійні і корпоративні фонди.

Відповідно до ч. 3 ст. 56 Закону №1788-ХІІ в стаж роботи зараховується також:

"д) навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі;

ж) час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

Згідно з п."е" ст.3 Закону №1788-ХІІ, право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом, зокрема, вихованці, учні, студенти, курсанти, слухачі, стажисти, клінічні ординатори, аспіранти, докторанти.

На час навчання ОСОБА_1 в Запорізькому медичному училищі, порядок визначення трудового стажу, який давав право на пенсію за віком регулювався Постановою Ради Міністрів СРСР від 03.08.1972 № 590 "Про затвердження положення про порядок призначення та виплат и державних пенсій".

Відповідно до п.п."і" п.109 цього Порядку крім роботи в якості робітника або службовця в загальний стаж роботи зараховується також "навчання у вищих навчальних закладах, середніх спеціальних закладах (технікумах, педагогічних та медичних училищах і т.д.), партійних школах, совпартшколах, школах профрухів, на робфаках, перебування в аспірантурі, докторантурі та клінічній ординатурі. При призначенні пенсій по старості періоди вказані у підпункті "і" зараховуються в стаж при умові, що цим періодам передувала робота в якості робітника чи службовця, або служба в складі Військових сил СРСР.

Відповідно до ч. 2 вказаного Порядку (категорія стажу "навчання, яке включається в пільговий стаж"), період навчання в медичному училищі зараховується в стаж роботи, який дає право на пенсію на пільгових умовах. Період навчання прирівнюється до роботи, яка слідувала за періодом навчання.

Як свідчать матеріали справи, відповідно до Диплому серії НОМЕР_3 від 01.07.1978, в період з 01.09.1975 по 01.07.1978 ОСОБА_1 , навчалась у Запорізькому медичному училищі по спеціальності медична сестра і, за результатами навчання, Рішенням Державної кваліфікаційної комісії від 01.07.1978 їй було присвоєно кваліфікацію медична сестра, реєстраційний №8395 (а.с. 15, 48).

Статтею 62 Закону № 1788-ХІІ встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_4 від 03.08.1978, наказом № 183 від 04.08.1978 ОСОБА_1 прийнято на посаду медичної сестри нервового відділення №111 6-ї міської лікарні швидкої медичної допомоги (а.с. 13-14, 46-47).

Тобто, після закінчення навчання в Запорізькому медичному училищі (01.07.1978), слідувала робота за спеціальністю (03.08.1978), тому період навчання ОСОБА_1 в Запорізькому медичному училищі, який складає 2 роки, 10 місяців, 1 день - підлягає включенню як в загальний стаж роботи, так і в спеціальний стаж.

Відтак, до страхового стажу, що визначає право на виплату грошової допомоги, зараховуються періоди роботи в закладах та установах державної та комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів "е" і "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", що передбачені переліком закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 4 листопада 1993 року № 909.

Суд зазначає, що відповідачем не надано доказів того, що ОСОБА_1 фактично отримувала пенсію за вислугу років. Суд звертає увагу, що поняття призначення пенсії та фактичне її отримання не є тотожними.

Отже, захищаючи права позивача суд приходить до висновку, що оскільки відповідачем не надано доказів фактичного отримання позивачем пенсії за вислугою років (протокол перерахування пенсії, довідки про розмір призначеної та фактичної отриманої пенсії), отже й не можна вважати що позивач використав своє право.

Відтак, суд вважає, що позивач має законне право на призначення і виплату їй грошової допомоги згідно із п. 7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки страховий стаж останньої на посадах передбачених пунктами "е" - "ж" статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" становить понад 30 років і до моменту призначення пенсії за віком жодних виплат не отримувала. Доказів протилежного відповідачем суду не надано.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в цій частині.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі.

Частиною 2 ст.2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною 1 ст.77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч.2 ст.77 КАС України).

З урахуванням з`ясованих обставин, досліджених матеріалів справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню. Доводи позивача та відповідача частково не приймаються судом до уваги виходячи з вище зазначеного.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Матеріалами справи встановлено факт сплати судового збору у розмірі 768,40 грн., що підтверджується квитанцією від 17.04.2019 №42 (а.с.4).

Таким чином, судовий збір у розмірі 768,40 грн. підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя .

Керуючись ст.ст. ст.ст. 2, 6, 8-10, 14, 90, 139, 143, 241-246, 250 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя (69076, м. Запоріжжя, вул. Запорізького козацтва, буд.25-А, ) про визнання протиправним та скасування рішення, визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати Рішення Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя про відмову в призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком №5 від 04 березня 2019 року відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Зобов`язати Правобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя призначити ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до вимог Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників в середньому на одну застраховану особу в цілому по Україні за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії за віком за 2016, 2017, 2018 роки з 27.02.2019 та виплатити нараховані суми пенсії за віком з урахуванням виплачених сум, починаючи з 27.02.2019.

Зобов`язати Правобережне об`єднане управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя зарахувати до спеціального стажу ОСОБА_1 період навчання в Запорізькому медичному училищі, який складає 2 роки, 10 місяців, 1 день, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення, а саме на 27.02.2019, відповідно до п. 7-1 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Правобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя (69076, м. Запоріжжя, вул. Запорізького козацтва, буд.25-А, ).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення складено у повному обсязі та підписано 19.07.2019.

Суддя І.В.Садовий