Справа № 279/2260/16-а
Суддя: Стеценко С.Г.
Дата ухвалення: 2019-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

19 липня 2019 року

Київ

справа №279/2260/16-а

адміністративне провадження №К/9901/12178/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді Стеценка С. Г.,

суддів Рибачука А. І., Тацій Л. В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду України в м. Коростені та Коростенському районі Житомирської області про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, касаційне провадження в якій відкрито за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 08.11.2016 (головуючий суддя Шевчук С. М., судді: Бучик А. Ю., Майор Г. І.),

В С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2016 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся з позовом до Управління Пенсійного фонду України в м. Коростені та Коростенському районі Житомирської області (далі - УПФ, пенсійний орган, відповідач), в якому просив: визнати неправомірними дії відповідача щодо перерахунку його пенсії в зв`язку зі зміною стажу та заробітку; визнати незаконним та скасувати розпорядження УПФ від 25.01.2016 №166874 (далі - спірне розпорядження) та зобов`язати його поновити виплату пенсії відповідно до розпорядження від 26.03.2014 №166874.

В обґрунтуванні позову ОСОБА_1 зазначав, що спірне розпорядження відповідача не узгоджується з вимогами законодавства, яким врегульовано спірні правовідносини, і порушує його право на соціальне забезпечення, оскільки він не звертався до УПФ з заявою про перерахунок пенсії, а підстави для припинення виплати пенсії раніше призначеної йому пенсії, передбачені статтею 49 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі - закон №1058-IV в редакції, чинній станом на день прийняття спірного розпорядження), відсутні.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Постановою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 29.06.2016 (головуючий суддя - Коваленко В. П.) позов задоволено. Визнано незаконним та скасоване спірне розпорядження УПФ, зобов`язано відповідача поновити ОСОБА_1 виплату пенсії відповідно до розпорядження від 26.03.2014 №166874 з 01.02.2016.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позивач особисто або його законний представник не звертались до пенсійного органу з заявою про перерахунок пенсії, як це передбачено статтею 44 Закону №1058-IV, а також Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженим постановою правління Пенсійного фонду України 25.11.2005 №22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1), зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1 в редакції, чинній на момент здійснення УПФ перерахунку пенсії позивача на підставі спірного розпорядження). Висновок суду щодо наявності підстав для задоволення позову ґрунтується й на тому, що передумов для припинення виплати позивачу раніше призначеної пенсії. встановлених статтею 49 Закону №1058-IV, у даному випадку, не виникло.

Вказане судове рішення відповідач оскаржив в апеляційному порядку.

Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 08.11.2016 рішення суду першої інстанції скасоване й відмовлено у задоволенні позову.

До такого висновку суд апеляційної інстанції дійшов з огляду на те, що спірне розпорядження відповідача спрямоване на усунення помилки, допущеної при переведенні позивача з пенсії по інвалідності на пенсію згідно Закону України від 07.06.2001 №2493-III "Про службу в органах місцевого самоврядування" (далі - Закон №2493-III) на яку, як вважав апеляційний суд, ОСОБА_1 права не мав.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У грудні 2016 року позивач подав касаційну скаргу на постанову суду апеляційної інстанції у якій, посилаючись на неправильне застосування цим судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить вказане судове рішення скасувати та залишити в силі постанову Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 29.06.2016.

Аргументуючи вимоги касаційної скарги, позивач, повторюючи доводи позовної заяви, зазначає, що апеляційний суд не врахував усіх обставин справи і наведених у позовній заяві мотивів, неправильно застосував норми матеріального права, а тому помилково скасував рішення суду першої інстанції, яке, на його думку, ухвалене відповідно до закону.

Процесуальні дії у справі та клопотання учасників справи

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 16.01.2017 відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

15.12.2017 набрав чинності Закон України від 03.10.2017 №2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів". З цієї дати набула чинності нова редакція Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Згідно з підпунктом 4 пункту 1 Розділу VІІ "Перехідні положення" КАС України, касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

На виконання вимог підпункту 7 пункту 1 Розділу VІІ "Перехідні положення" справа була передана до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.06.2019, визначено колегію суддів для розгляду цієї справи у складі головуючого судді Стеценка С. Г., суддів Рибачука А. І., Тацій Л. В.

Ухвалою Верховного Суду від 15.07.2019 закінчено підготовку справи до касаційного розгляду і призначено такий в порядку письмового провадження з 17.07.2019.

У поданих до Вищого адміністративного суду України запереченнях пенсійний орган наполягав на законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення апеляційного суду й аргументував наведену позицію тим, що переведення позивача з пенсії по інвалідності на пенсію відповідно до статті 21 Закону №2493-III здійснено за відсутності на це законних підстав, у зв`язку з чим, з метою приведення пенсійної справи у відповідність вимогам законодавства було видано спірне розпорядження, яке, на думку відповідача, прав ОСОБА_1 не порушує.

Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій

Як встановлено судами на підставі наявних у матеріалах справи доказів, 10.07.2002 ОСОБА_1 під час роботи на державній службі було встановлено другу групу інвалідності, а з 01.01.2004 року йому призначено пенсію по інвалідності відповідально до Закону від 13.12.1993 №3723-XII "Про державну службу" (далі - Закон №3723-XII).

Починаючи з 09.12.2010 у зв`язку з працевлаштуванням в органи місцевого самоврядування та на підставі статті 37 Закону №3723-XII позивач отримував пенсію по інвалідності на загальних підставах.

25.03.2014 позивач був звільнений з посади заступника голови Коростенської районної ради у зв`язку з достроковим припиненням повноважень та виходом на пенсію посадової особи органу місцевого самоврядування.

Розпорядженням УПФ від 28.03.2014 №166874 позивача, за поданою ним заявою, було переведено на пенсію по інвалідності відповідно до Закону №2493-III.

В подальшому спірним розпорядженням відповідача ОСОБА_1 здійснено перерахунок пенсії у зв`язку із зміною стажу та заробітку, що вбачається зі змісту вказаного розпорядження.

Листом від 28.01.2016 №1884/03 УПФ повідомив позивача, що з 01.02.2016 розмір його пенсії становитиме 2166,36 гривень, у зв`язку з невірним перерахунком пенсії при звільненні з роботи, тобто виплата пенсії з 01.02.2016 здійснюватиметься за нормами статті 37 Закону №3723-XII та Закону №1058-IV.

Такі дії і рішення суб`єкта владних повноважень й стали підставою для звернення з даним позовом.

Позиція Верховного Суду

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Право на соціальне забезпечення закріплено у статті 46 Основного Закону й включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування прийнято Закон №1058-IV, який визначає, зокрема, принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом.

Поряд із цим, частиною дванадцятою статті 21 Закону №2493-III, в редакції, чинній станом на момент звернення позивача з призначенням пенсії у 2014 році, встановлено, що посадовим особам органів місцевого самоврядування, які в період перебування на службі в цих органах визнані інвалідами I та II груп, незалежно від причини інвалідності пенсії по інвалідності призначаються в розмірах, передбачених законодавством України про державну службу, після припинення ними служби в органах місцевого самоврядування, за наявності стажу служби в органах місцевого самоврядування та/або державної служби не менше 10 років та стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". У разі повернення зазначених осіб на службу в органи місцевого самоврядування чи на державну службу виплата пенсії відповідно до цього Закону зупиняється до звільнення з роботи або досягнення ними граничного віку перебування на службі в органах місцевого самоврядування чи на державній службі. У цей час вони мають право на одержання пенсії, призначеної на загальних підставах.

В свою чергу, частиною шостою статті 37 Закону №3723-XII в тій же редакції визначено, що пенсія по інвалідності у розмірах, передбачених частиною першою цієї статті, призначається за наявності страхового стажу, встановленого для призначення пенсії по інвалідності відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", особам, визнаним інвалідами I або II групи у період перебування на державній службі, які мають стаж державної служби не менше 10 років, а також особам з числа інвалідів I або II групи незалежно від часу встановлення їм інвалідності, які мають не менше 10 років стажу державної служби на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, якщо безпосередньо перед зверненням за призначенням такої пенсії вони працювали на зазначених посадах. Пенсія по інвалідності відповідно до цього Закону призначається незалежно від причини інвалідності за умови припинення державної служби.

Питання ж, пов`язані з поданням та оформленням документів для призначення (перерахунку) пенсій врегульовані Законом №1058-IV і Порядком 22-1.

Так, згідно з приписами статті 44 Закону №1058-IV заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Необхідність подання заяви, як підстави для здійснення перерахунку пенсії, передбачена й у пунктах 1.5, 1.7, 2.7, 4.1 Порядку 22-1.

Зокрема, у пункті 4.1 Порядку 22-1 зазначено, що орган, що призначає пенсію, розглядає питання про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший при зверненні особи з відповідною заявою.

Пунктом 4.2. цього ж Порядку встановлено, що при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів; 3) перевіряє копії відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розбіжності (невідповідності). Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі; 4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 3), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Не пізніше 10 днів після надходження заяви та за наявності документів, необхідних для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення виплати пенсії (у тому числі документів, одержаних відповідно до абзацу другого підпункту 3 пункту 4.2 цього розділу), орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший, поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України. Рішення органу про призначення пенсії, перерахунок та поновлення виплати раніше призначеної пенсії, а також про переведення з одного виду пенсії на інший візується спеціалістом, який його підготував, та спеціалістом, який його перевірив. Рішення підписується начальником управління (заступником начальника управління відповідно до розподілу обов`язків) та завіряється печаткою управління (абзаци перший, шостий пункту 4.3 Порядку 22-1).

Як вбачається зі змісту спірного розпорядження, копія якого наявна в матеріалах справи і досліджена судами при розгляді справи, перерахунок пенсії позивача, здійснювався пенсійним органом у зв`язку із зміною стажу та заробітку ОСОБА_1 .

Натомість, у листі, надісланому позивачу пенсійним органом, повідомляється, що спірне розпорядження прийнято у зв`язку з невірно проведеним перерахунком пенсії при звільненні ОСОБА_1 з роботи й вказано на відсутність у останнього права на призначення пенсії відповідно до Закону №2493-III, у зв`язку з чим починаючи з 01.02.2016 йому буде виплачуватися раніше призначена пенсія за Законом №3723-XII.

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки суті спірних правовідносин, їх природі, і остаточно не з`ясували мету здійснення відповідачем таких дій і прийняття ним спірного розпорядження, зокрема, чи були вони спрямовані саме на перерахунок пенсії або ж переведення ОСОБА_1 з одного виду пенсії на інший, або це було зумовлено іншими чинниками.

За правилами частин першої, другої статті 341 КАС України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

За змістом частини другої, четвертої статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 08.11.2016 скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

С. Г. Стеценко,

А. І. Рибачук,

Л. В. Тацій,

Судді Верховного Суду