Справа № 640/9311/19
Суддя: Парінов Андрій Борисович
Дата ухвалення: 2019-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/9311/19 Суддя (судді) першої інстанції: Літвінова А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді Парінова А.Б.,

суддів: Беспалова О.О.,

Ключковича В.Ю.,

при секретарі судового засідання Гужві К.М.,

за участю учасників судового процесу:

від позивача: Ронська О.М.,

від відповідача: Ахметова Л.Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ахметової Ліни Едуардівни на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 червня 2019 р. у справі за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ахметової Ліни Едуардівни про визнання протиправним та скасування постанови про стягнення винагороди,-

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець Ронська Оксана Миколаївна звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ахметової Ліни Едуардівни про визнання протиправною та скасування постанови від 25.04.2019 у виконавчому провадженні ВП №58522499 про стягнення з боржника фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 основної суми винагороди в сумі 7102,97 грн.

Позовні вимоги мотивовано необґрунтованим, на думку позивача, визначенням відповідачем суми винагороди приватного виконавця, що підлягає стягненню з боржника за наслідками повернення виконавчого документа стягувачу. Також позивач наголошує, що нею було сплачено основну суму винагороди приватного виконавця.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 червня 2019 року позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову від 25.04.2019 у виконавчому провадженні ВП № 58522499 про стягнення з боржника фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 основної суми винагороди в сумі 7102,97 грн.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач звернулась до суду з апеляційною скаргою та посилаючись на не повне з`ясування судом першої інстанції всіх обставин у справі, що мають значення для її вирішення, невідповідність висновків, викладених у рішенні обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане рішення Окружного адміністративного суду м. Києва та ухвалити нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом було проігноровано чинні та імперативні норми Закону України «Про виконавче провадження», які передбачають обов`язок виконавця виносити постанову про стягнення основної винагороди /виконавчого збору у разі повернення стягувачу виконавчого документу з підстав передбачених ст. 37 Закону, у тому числі в частині, яка залишилася нестягнутою. При цьому, відповідач звертає увагу суду, що положення ст.40, 45 вказаного Закону є імперативними та зобов`язують виконавця винести відповідну постанову про стягнення залишку основної винагороди/виконавчого збору.

Разом з цим, апелянт зауважує, що судом першої інстанції не було враховано, що нормами чинного законодавства не передбачено такої підстави для звільнення боржника від сплати виконавчого збору як повернення виконавчого документу стягувачу за його заявою.

На думку апелянта, під час оцінки правових та фактичних підстав винесення оскаржуваної постанови суд першої інстанції неправильно розтлумачив норми законодавства, які регулюють порядок її винесення, в результаті чого було ухвалено незаконне рішення.

Крім того, апелянт також вважає, що судом було поверхнево досліджено наявні у матеріалах справи докази, а висновки суду викладені в оскаржуваному рішенні є суперечливими за своїм змістом.

В апеляційній скарзі відповідач також зазначає про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме: безпідставного поновлення позивачу строку звернення до суду, оскільки заяви про поновлення строку звернення до суду з даним позовом позивачем не подавалось, а також відкриття провадження у справі за відсутності документу про сплату судового збору у повному розмірі.

За наведених обставин, відповідач вважає рішення Окружного адміністративного суду м. Києва незаконним та таким, що відповідно до приписів ст. 317 КАС України підлягає скасуванню.

Позивачем, у свою чергу, було подано відзив на апеляційну скаргу відповідно до змісту якого остання зазначає, що доводи апелянта не заслуговують уваги у зв`язку з їх невідповідністю вимогам чинного законодавства. Наголошує, що підставою для стягнення основної винагороди приватного виконавця у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника сум коштів є здійснення приватним виконавцем дій по фактичному стягненню з боржника на користь стягувача зазначених у виконавчому документі сум, та основна винагорода обраховується лише від розміру фактично стягнутих сум.

Позивач також вказує про безпідставність доводів апелянта про те, що нею не було подано заяви про поновлення строку звернення до суду з даним позовом, оскільки відповідна заява наявна у матеріалах справи.

Разом з цим, позивач вважає, що судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи та надано їм належну правову оцінку у відповідності до вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим позивач вважає рішення Окружного адміністративного суду законним та обґрунтованим та просить суд відмовити у задоволенні вимог апелянта.

У судовому засіданні учасники судового процесу підтримали доводи та вимоги апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу відповідно.

Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.

Як було встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Ахметовою Ліною Едуардівною 04 березня 2019 було прийнято постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №58522499 на виконання наказу від 26.12.2017 № 910/16826/17 виданого Господарським судом міста Києва про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Європа-Транс ЛТД": 195304,88 грн. основного боргу - 4000,00 грн. пені - 1501,30 грн. 3% річних та 3187,63 грн. судового збору.

Разом з тим, зі змісту вказаної постанови вбачається, що стягувач у заяві про примусове виконання рішення зазначив, що боржником частково погашено суму основного боргу та просив стягнути решту заборгованості в загальному порядку у розмірі 89497,28 грн.

У вказаній постанові було також вирішено стягнути з боржника основну винагороду приватного виконавця у розмірі 8949,72 грн. та роз`яснено боржнику можливість оскарження даної постанови.

Водночас, під час аепляційного розгляду справи відповідачем було роз`яснено суду відповідачем, що станом на момент відкриття виконавчого провадження залишок основного боргу становив 87497,28 грн., а не 89497,28 грн., як було вказано стягувачем у заяві, а тому відповідно сума основної винагороди становить не 8949,72 грн., а 8749,72 грн.

Після відкриття виконавчого провадження відповідачем в рамках вказаного провадження ВП № 58522499 було винесено постанову про арешт коштів боржника та постанову про стягнення з боржника основної винагороди у сумі 8949,72 грн.

05 березня 2019 року відповідачем було стягнуто з розрахункового рахунку боржника ОСОБА_2 частину суми боргу в розмірі 18614,33 грн., а також частину боргу у розмірі 81,37 грн. з особистого рахунку вказаного боржника.

Як стверджує апелянт та підтверджується матеріалами справи, з стягнутої суми боргу у розмірі 18614,33 грн. Ахметовою Л.Е. було відраховано частину основної винагороди приватного виконавця у розмірі 10%, що становить 1646,75 грн., а також 500 грн. витрат понесених на проведення виконавчих дій. Залишок стягнутої з боржника суми богу у розмірі 16467,58 грн. та стягнута сума з особистого рахунку вказаного боржника у розмірі 81,37 грн. була перерахована приватним виконавцем Ахметовою Л.Е. на рахунок стягувача.

З огляду на те, що 17 квітня 2019 року Товариством з обмеженою відповідальністю "Європа-Транс ЛТД" 17.04.2019 було подано приватному виконавцю заяву про повернення виконавчого документу, відповідачем на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" було прийнято постанову від 25 квітня 2019 в рамках виконавчого провадження ВП № 58522499, якою повернуто стягувачу судовий наказ від 26.12.2017, виданий Господарським судом міста Києва у справі № 910/16826/17 та припинено чинність арешту майна боржника, а також скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

Разом з вказаною постановою відповідачем на підставі статті 3, частини третьої статті 40, статті 45 Закону України "Про виконавче провадження" було винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди у розмірі 7102,97 грн.

Позивач, не погоджуючись з вказаною постановою про стягнення основної винагороди приватного виконавця Ахметової Л.Е. звернулась до суду з даним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що стягнення основної винагороди приватного виконавця за рішеннями майнового характеру вже після завершення виконавчого провадження (в тому числі в разі повернення виконавчого документа стягувачу або закінчення виконавчого провадження) за умови, що стягнення за рішенням фактично не відбулося, є неможливим в силу положень статті 31 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" та пункту 19 Порядку виплати винагород державним виконавцям та їх розмірів і розміру основної винагороди приватного виконавця, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2016 № 643, оскільки приватний виконавець зобов`язаний вирахувати розмір основної винагороди пропорційно від фактично стягнутої суми.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-8) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 5 вказаного Закону передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Приписами частини 5 статті 26 цього Закону встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження та у разі, якщо виконавче провадження відкривається за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби (ч. 1 ст. 27 ЗУ № 1404-8).

Частиною 4 статті 27 Закону 1404-8 передбачено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Аналогічна правова норма закріплена ч. 7 ст. 31 31 Закону України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" від 02.06.2016 № 1403-VIII (далі - Закон 1404-8), якою передбачено, що приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Відповідно до приписів вказаної норми основна винагорода приватного виконавця встановлюється, зокрема, у вигляді відсотка суми, що підлягає стягненню, яка у свою чергу, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).

Розмір основної винагороди приватного виконавця визначено Порядком виплати винагороди державним виконавцям та їх розмірів і розміру основної винагороди приватного виконавця, затвердженим постановою КМУ від 8 вересня 2016 р. № 643.

Відповідно до пункту 19 вказаного Порядку приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому "Про виконавче провадження", одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.

Разом з цим, положеннями ч. 3 ст. 45 Закону № 1404-8 встановлено, що основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.

Так, згідно з вимогами ч. 3 ст. 40 Закону № 1404-8 у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених, зокрема, пунктом 1 частини 1 статті 37 цього Закону (виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа), якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

При цьому, колегія суддів зауважує, що виключенням з даної норми, коли виконавчий збір не стягується згідно з приписами ч. 9 ст. 27 та п.9 ч. 1 ст. 39 Закону № 1404-8 є виконання боржником рішення до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Отже, з аналізу наведених норм законодавства вбачається, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу у випадку, коли останній подав письмову заяву про повернення йому виконавчого документа, відповідно до приписів ч. 3 ст. 45 та ч. 3 ст. 40 Закону № 1404-8 основна винагорода приватного виконавця стягується з боржника на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, винесеної приватним виконавцем не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа.

З огляду на зазначене, та враховуючи, що відповідачем під час проведення виконавчих дій у ВП № 58522499 разом із сумою, що підлягала стягненню за виконавчим документом було стягнуто лише 1646,75 грн. основної винагороди, замість 10% від суми основного боргу у розмірі 8749,72 грн., колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем було правомірно прийнято постанову про стягнення з боржника залишок суми основної винагороди приватного виконавця у розмірі 7102,92 грн.

У свою чергу, Окружний адміністративний суд вирішуючи даний спір та приймаючи рішення про задоволення позовних вимог дійшов помилкового висновку, що у разі повернення приватним виконавцем виконавчого документу стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» основна винагорода приватного виконавця стягнененню з боржника не підлягає.

Таким чином, на підставі встановлених під час апеляційного розгляду обставин справи у їх сукупності та взаємозв`язку, колегією суддів встановлено, що висновки викладені у рішенні суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог не відповідають обставинам справи та нормам чинного законодавства, а також спростовуються доводами апелянта.

Згідно статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно з ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 272, 272, 287, 308, 313, 315, 316, 321, 322, 328, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Ахметової Ліни Едуардівни задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 червня 2019 року скасувати.

Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді О.О. Беспалов

В.Ю. Ключкович

Повний текст постанови складено 18 липня 2019 року.