Справа № 640/3499/19
Суддя: Васильченко І.П.
Дата ухвалення: 2019-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

17 липня 2019 року № 640/3499/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Васильченко І.П. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу

за позовомТовариства з обмеженою відповідальністю «ТЕПЛОНЕНЕРГО»
доНаціональної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг
провизнання протиправними та скасування постанов в частині,
В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТЕПЛОНЕНЕРГО» (далі-позивач/ТОВ «ТЕПЛОНЕНЕРГО») звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (відповідач/НКРЕКП) про визнання протиправним та скасування п.п. 3 п. 2 постанови НКРЕКП від 23.08.2018 р. № 894 «Про визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України, Національної комісії регулювання електроенергетики України, Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики, Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», яким визнано такою, що втратила чинність постанова Національної комісії регулювання електроенергетики України від 20.12.2001 р. № 1241 «Про тарифи, диференційовані за періодом часу»; визнання протиправним та скасувати абз. 3 п. 1 постанови НКРЕКП від 04.12.2018 р. № 1597 «Про внесення змін до постанови НКРЕКП від 23.08.2018 р. № 894», яким внесено зміни до п. 2 постанови НКРЕКП від 23.08.2018 р. № 894 в частині доповнення постанови новим підпунктом 3, яким визнано такою, що втратила чинність постанова Національної комісії регулювання електроенергетики України від 20.12.2001 р. № 1241 «Про тарифи, диференційовані за періодом часу»; визнання постанови НКРЕКП від 20.12.2001 р. № 1241 «Про тарифи, диференційовані за періодом часу» такою, що є чинною та продовжує діяти.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.03.2019 року суд визнав подану заяву і додані до неї матеріали достатніми для прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження по справі, яка буде розглядатися в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Позовні вимоги мотивовані протиправністю оскаржуваної постанови в частині, зокрема на думку позивача, рішення НКРЕКП від 20.12.2001 р. № 1241 «Про тарифи, диференційовані за періодом часу» є чинним та продовжує діяти, так як постанова НКРЕКП від 04.12.2018 р. № 1597 «Про внесення змін до постанови НКРЕКП від 23.08.2018 р. № 894» не набрала чинності з огляду на її не опублікування в газеті «Урядовий кур`єр»; крім того позивач посилається на відсутність правових підстав для скасування рішення НКРЕКП від 20.12.2001 р. № 1241 «Про тарифи, диференційовані за періодом часу»; також позивач зазначає, що спірна постанова позбавляє права бюджетних установ, які обслуговує позивач, отримувати тепло по оптимальним цінам.

Відповідач у письмовому відзиві на позов вказав про відповідність спірної постанови вимогам чинного законодавства.

Розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Як зазначено позивачем, останній є теплопостачальною компанією, яка працює у Київській, Івано-Франківській та Дніпропетровській областях та надає послуги з постачання тепла виключно бюджетним установам.

Підпунктом 3 пункту 2 постанови НКРЕКП від 23.08.2018 р. № 894 «Про визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України, Національної комісії регулювання електроенергетики України, Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики, Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», визнано такими, що втратили чинність, зокрема, постанови Національної комісії регулювання електроенергетики України: від 20 грудня 2001 року № 1241 «Про тарифи, диференційовані за періодами часу» (зі змінами).

Абзацом 3 пункту 1 постанови НКРЕКП від 04.12.2018 р. № 1597 «Про внесення змін до постанови НКРЕКП від 23.08.2018 р. № 894», внесено до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 23 серпня 2018 року № 894 «Про визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України, Національної комісії регулювання електроенергетики України, Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» такі зміни, зокрема: від 20 грудня 2001 року № 1241 «Про тарифи, диференційовані за періодами часу» (зі змінами);

Не погоджуючись із вказаними нормами спірних постанов, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав та законних інтересів.

Досліджуючи надані сторонами докази, аналізуючи наведені міркування та заперечення, оцінюючи їх в сукупності, суд бере до уваги наступне.

Правовий статус Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, її завдання, функції, повноваження та порядок їх здійснення визначений Законом України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» від 22.09.2016 р. №1540-VIII (далі - Закон № 1540-VIII).

Відповідно до частини 1 Закону № 1540-VIII, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - Регулятор) є постійно діючим незалежним державним колегіальним органом, метою діяльності якого є державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб`єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Регулятор є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, що є державною власністю, рахунки в органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням. Роботу Регулятора забезпечують його центральний апарат і територіальні органи.

Згідно зі статтею 3 Закону № 1540-VIII, Регулятор здійснює державне регулювання з метою досягнення балансу інтересів споживачів, суб`єктів господарювання, що провадять діяльність у сферах енергетики та комунальних послуг, і держави, забезпечення енергетичної безпеки, європейської інтеграції ринків електричної енергії та природного газу України. Регулятор здійснює державне регулювання шляхом: 1) нормативно-правового регулювання у випадках, коли відповідні повноваження надані Регулятору законом; 2) ліцензування діяльності у сферах енергетики та комунальних послуг; 3) формування цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг та реалізації відповідної політики у випадках, коли такі повноваження надані Регулятору законом; 4) державного контролю та застосування заходів впливу; 5) використання інших засобів, передбачених законом.

Основними завданнями Регулятора є: 1) забезпечення ефективного функціонування та розвитку ринків у сферах енергетики та комунальних послуг; 2) сприяння ефективному відкриттю ринків у сферах енергетики та комунальних послуг для всіх споживачів і постачальників та забезпечення недискримінаційного доступу користувачів до мереж/трубопроводів; 3) сприяння інтеграції ринків електричної енергії, природного газу України з відповідними ринками інших держав, зокрема в рамках Енергетичного Співтовариства, співпраці з Радою регуляторів Енергетичного Співтовариства, Секретаріатом Енергетичного Співтовариства та національними регуляторами енергетики інших держав; 4) забезпечення захисту прав споживачів товарів, послуг у сферах енергетики та комунальних послуг щодо отримання цих товарів і послуг належної якості в достатній кількості за обґрунтованими цінами; 5) сприяння транскордонній торгівлі електричною енергією та природним газом, забезпечення інвестиційної привабливості для розвитку інфраструктури; 6) реалізація цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг; 7) сприяння впровадженню заходів з енергоефективності, збільшенню частки виробництва енергії з відновлюваних джерел енергії та захисту навколишнього природного середовища; 8) створення сприятливих умов для залучення інвестицій у розвиток ринків у сферах енергетики та комунальних послуг; 9) сприяння розвитку конкуренції на ринках у сферах енергетики та комунальних послуг; 10) інші завдання, передбачені законом.

11 червня 2017 року набрав законної сили Закон України «Про ринок електричної енергії» № 2019-VІІІ від 13.04.2017 р. (далі-Закон № 2019-VІІІ), який визначає правові, економічні та організаційні засади функціонування ринку електричної енергії, регулює відносини, пов`язані з виробництвом, передачею, розподілом, купівлею-продажем, постачанням електричної енергії для забезпечення надійного та безпечного постачання електричної енергії споживачам з урахуванням інтересів споживачів, розвитку ринкових відносин, мінімізації витрат на постачання електричної енергії та мінімізації негативного впливу на навколишнє природне середовище, і відповідно до якого запроваджується реформування ринку електричної енергії.

Вищевказаним законом передбачено запровадження з 01.07.2019 р. повномасштабного функціонування ринку електричної енергії.

Зокрема, п. 23 розділу XVII Прикінцевих та перехідних положень Закон України «Про ринок електричної енергії» встановлено, що з дати початку дії нового ринку електричної енергії визнається таким, що втратив чинність, зокрема Закон України «Про електроенергетику».

Так, відповідач зазначає, що вказаним Законом № 2019-VІІІ передбачено з одного боку державне регулювання монопольних ринків (передача та розподіл електричної енергії), а з іншого - запровадження конкурентних механізмів функціонування ринку електричної енергії, розвиток вільної добросовісної конкуренції на товарному ринку електричної енергії (виробництво та постачання), вільний вибір контрагентів та забезпечення права споживача обирати постачальника електричної енергії.

Тобто, на оптовому і роздрібному ринках електричної енергії має діяти принцип вільного ціноутворення.

Відповідно до статті 56 Закону № 2019-VІІІ, постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу.

Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.

У свою чергу, станом на час звернення позивач до суду з даним позовом, а саме до впровадження повномасштабного ринку електричної енергії продовжував функціонувати Оптовий ринок електричної енергії України, на якому ціна електричної енергії формувалась погодинно та пропорційно добовому графіку навантаження, а саме у періоди максимального навантаження Об`єднаної енергетичної системи України ціна на електричну енергію найвища, у період мінімального навантаження -найнижча.

Відповідно, енергопостачальник має змогу формувати на електричну енергію для споживача, з урахуванням рівня погодинної ціни на електричну енергію в Оптовому ринку електричної енергії України.

При цьому, прилад обліку споживача має дозволяти фіксувати обсяг споживання електричної енергії у розрізі кожної години доби, а площадка вимірювання споживача має бути віднесена до групи «а».

Порядок віднесення площадок вимірювання споживачів до групи «а» встановлено Тимчасовим порядком визначення обсягів купівлі електричної енергії на оптовому ринку електричної енергії електропостачальниками та операторами систем розподілу на перехідний період до дати початку дії нового ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 28.12.2018 р. № 2118.

Отже, споживачі електричної енергії, які користувались тарифами, диференційованими за періодами часу, мають змогу, за умови забезпечення погодинного обліку електричної енергії, обрати відповідного електропостачальника та укласти з ним договір із застосуванням цін, що враховують добовий графік споживання електричної енергії.

Відтак, на виконання Закону України «Про ринок електричної енергії» з 01.01.2019 р. тарифи диференційовані за періодом часу (для не побутових споживачів), які визначались згідно постанови НКРЕКП від 20.12.2001 р. № 1241 втратили чинність згідно постанови НКРЕКП від 23.08.2018 р. № 894.

Більше того, відповідач, як на підставу для необхідності прийняття спірних постанов звертає увагу на пріоритетність завдання вдосконалення державної тарифної політики в електроенергетиці, а саме, визначене у Програмі діяльності Кабінету Міністрів України, затверджений постановою останнього від 14.04.2016 р. № 294 та схвалений Верховною Радою України від 14.04.2016 р. № 1099-VIII - ліквідація перехресного субсидіювання та забезпечення прозорості встановлення тарифів.

Враховуючи, що позивачем не надано доказів свого порушеного права та не підтверджено не можливість бюджетних установ та організацій сплачувати грошові кошти за надані позивачем послуги з постачання тепла, згідно постанови НКРЕКП від 23.08.2018 р. № 894, суд доходить висновку про необґрунтованість доводів позивача та відсутності правових підстав для їх задоволення.

При цьому, необґрунтованими є посилання позивача на чинність рішення НКРЕКП від 20.12.2001 р. № 1241 «Про тарифи, диференційовані за періодом часу» оскільки постанова НКРЕКП від 04.12.2018 р. № 1597 «Про внесення змін до постанови НКРЕКП від 23.08.2018 р. № 894» не набрала чинності з огляду на її не опублікування в газеті «Урядовий кур`єр», з огляду на наступне.

Відповідно до частини 7 статті 14 Закону № 1540-VIII, рішення Регулятора, що мають ознаки регуляторних актів, а також рішення з питань встановлення тарифів на товари (послуги) суб`єктів природних монополій, цін (тарифів) для населення (якщо відповідні повноваження щодо встановлення цін (тарифів) надані спеціальними законами) набирають чинності з дня, наступного за днем їх опублікування в офіційному друкованому виданні - газеті "Урядовий кур`єр", якщо більш пізній строк набрання ними чинності не встановлено самим рішенням, але не раніше дня офіційного опублікування рішення. Рішення підлягає опублікуванню у 15-денний строк з дня його прийняття.

Інші рішення Регулятора набирають чинності з дня їх прийняття, якщо рішенням не встановлено більш пізній строк набрання чинності, та доводяться до відома осіб, на яких поширюється їх дія, у порядку, встановленому Регулятором

Пунктом 23 розділ XVII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2019-VІІІ, визнано таким, що втратив чинність Закон України «Про електроенергетику», у зв`язку із чим, нормативно-правові акти, що були прийняті Національною комісією з питань регулювання електроенергетики України, Національною комісією регулювання електроенергетики України, Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики, Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, що не відповідають вимогам Закону № 2019-VІІІ та дія яких не передбачена цим Законом підлягають визнанню такими, що втратили чинність.

У зв`язку із цим та з метою приведення нормативної бази Регулятора до вимог Закону № 2019-VІІІ, 23.08.2018 р. відповідачем прийнято постанову від 23.08.2018 р. № 894, в подальшому до якої внесено зміни постановою від 04.12.2018 р. № 1597 «Про внесення змін до постанови НКРЕКП від 23.08.2018 р. № 894».

Як вбачається зі справної постанови від 04.12.2018 р. № 1597, абзацом 3 пункту 1 вказаної постанови, внесено до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 23 серпня 2018 року № 894 «Про визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України, Національної комісії регулювання електроенергетики України, Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» такі зміни, зокрема: від 20 грудня 2001 року № 1241 «Про тарифи, диференційовані за періодами часу» (зі змінами).

При цьому суд звертає увагу, що положення постанови від 04.12.2018 р. № 1597 не містить норм регуляторного характеру, а тому її прийняття не потребувало реалізації процедур, передбачених при прийнятті регуляторних актів, передбачених абз. 1 ч. 7 ст. 14 Закону № 1540-VIII.

У силу ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Зважаючи на вищевикладене, виходячи із меж заявлених позовних вимог, суд доходить висновку про необґрунтованість доводів позивача, а тому в задоволенні позовних вимог відмовляє.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 77, 139, 243-245, 263, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У позові Товариства з обмеженою відповідальністю «ТЕПЛОНЕНЕРГО» (01135 м. Київ, вул. Дмитрівська, 71, ) відмовити.

Рішення суду відповідно до ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.П. Васильченко