Справа № 480/2081/19
Суддя: Є.Д. Кравченко
Дата ухвалення: 2019-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 липня 2019 р. Справа № 480/2081/19
Сумський окружний адміністративний суд у складі судді Кравченка Є.Д., розглянувши в порядку спрощеного провадження в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства оборони України про визнання відмови протиправною, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,-
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства оборони України, в якій просить:
- визнати протиправною відмову Міністерства оборони України в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги;
- скасувати рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , оформлене протоколом від 12.04.2019 № 46;
- зобов`язати Міністерство оборони України прийняти рішення про призначення і виплату ОСОБА_1 , одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням 2 групи інвалідності, внаслідок поранення (контузія), пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, а саме 09.10.2018, відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядку затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975.
Ухвалою Сумського окружного адміністративного суду від 14.06.2019 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін.
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач проходив строкову військову службу у Збройних Силах СРСР з 14.08.1985 по 15.12.1986 та приймав участь у бойових діях в Республіці Афганістан. В 1986 році під час бойових дій позивач отримав під час обстрілу на території Демократичної республіки Афганістан відкритий осколковий перелом обох кісток гомілки за наслідками чого 05.01.2018 Центральна військово-лікарська комісія Міністерства оборони України визначила, що дане поранення (контузія) та захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії. 08.10.2002 позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при виконанні інтернаціонального обов`язку. 09.10.2018 під час повторного огляду органами МСЕК ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності з тих же підстав.
Позивач вважає, що має право на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням 2 групи інвалідності, внаслідок поранення (контузія), пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, а саме 09.10.2018, відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядку затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975.
На думку позивача, Міністерство оборони України протиправно відмовило йому у призначенні та виплаті вказаної допомоги, чим порушило його право на соціальний захист.
Міністерство оборони України подало до суду письмовий відзив на позовну заяву, в якому зазначило, що інститут виплати одноразової грошової допомоги був запроваджений з прийняттям Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб» від 03.11.2006, який набрав законної сили з 01.01.2007, відповідно до якого Державне обов`язкове особисте страхування військовослужбовців, яке було передбачене ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», було змінено інститутом одноразової грошової допомоги, через що в статтю 16 були внесені відповідні зміни.
На переконання відповідача, враховуючи те, що позивачу інвалідність первинно була встановлена до запровадження одноразової грошової допомоги, то права на її отримання останній не має у зв`язку із дією нормативно-правових актів у часі, передбаченою ч.1 ст.58 Конституції України, відповідно до якої Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Крім того, посилаючись на п. 6 ч. 2 ст.16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та пп. 3 п. 6 постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.13 № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві», відповідач зауважив, що враховуючи те, що позивач був звільнений з лав Збройних Сил в 1986 році, а інвалідність йому було встановлено у 2018 році, тобто не під час проходження строкової військової служби та не протягом трьох місяців після звільнення з такої служби, а в рази більше ніж через три місяці після звільнення, то права на отримання одноразової грошової допомоги позивач не має.
Сумський обласний військовий комісаріат у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву до суду не подав.
Позивач подав до суду відповідь на відзив, в якій зауважив, що посилання відповідача на Закон України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та № 975 є безпідставним, адже вказані норми регламентують доплату одноразової грошової допомоги з урахуванням раніше виплачених сум, однак позивач жодних виплат у зв`язку з встановленням йому групи інвалідності раніше не отримував.
Справа розглядається у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження на підставі пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , з 14.08.1985 по 15.12.1986 проходив строкову військову службу у Збройних Силах СPCP та приймав участь у бойових діях на території Демократичної республіки Афганістан, був звільнений зі строкової військової служби 15.12.1986, що підтверджується архівною випискою від 07.04.1997(а.с. 25-26) та довідкою ВЧ НОМЕР_1 від 15.12.1986 (а.с. 19).
В 1986 році під час бойових дій позивач отримав під час обстрілу на території Демократичної республіки Афганістан відкритий осколковий перелом обох кісток гомілки, за наслідками чого 05.01.2018 Центральна військово-лікарська комісія Міністерства оборони України визначила, що дане поранення (контузія) та захворювання, так пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, що підтверджується витягом з протоколу від 05.01.2018 № 30 (а.с. 24).
08.10.2002 під час первинного огляду органами МСЕК позивача визнано особою з інвалідністю III групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, що підтверджується довідкою МСЕК серії АС № 007346 від 08.10.2002 (а.с. 21).
09.10.2018 під час повторного огляду органами МСЕК ОСОБА_1 визнано особою з інвалідністю ІІ групи внаслідок тієї ж причини що підтверджується довідкою МСЕК серія 12ААА № 942010 (а.с. 22).
У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 та Міністерства оборони України із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги як військовослужбовцю, який звільнений з військової служби у зв`язку із отриманням інвалідності, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, та надав пакет документів, необхідний для призначення допомоги.
Як встановлено із витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 12.04.2019 № 46 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги, у зв`язку з тим, що заявник не має права на одержання одноразової грошової допомоги, оскільки на час встановлення інвалідності в 2002 році не існувало правової норми щодо виплати одноразової грошової допомоги. Крім цього, комісією вказано, що заявник не має права на одержання одноразової грошової допомоги, оскільки згідно з пунктом 6 частини 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а також підпунктом 3 пункту 6 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975, одноразова грошова допомога призначається особам, звільненим із строкової служби, якщо інвалідність настала не пізніше ніж через три місця після звільнення зі служби внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мало місце в період проходження служби. Заявнику інвалідність встановлено понад 3-місячний термін. Аналогічна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду від 12.02.2019 № 816/1458/18 (а.с. 28-29).
Надаючи оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування. їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із статтею 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон, в редакції, чинній на час встановлення позивачу інвалідності) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Статтею 1 Закону передбачено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Частиною першою статті 16 Закону встановлено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Згідно із пунктом 6 частини 2 статті 16 Закону одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві.
Так, відповідно до частини третьої статті 16-3 Закону порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Згідно із пунктом 3 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 (далі - Порядок № 975) днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Як встановлено з матеріалів справи, позивачу було встановлено ІІ групу інвалідності з 09.10.2018, а з військової служби позивача звільнено 15.12.1986, тобто з моменту звільнення з військової служби до моменту встановлення інвалідності пройшло більше, ніж три місяці.
Таким чином, частиною шостою статті 16 Закону в редакції, яка діяла на час настання інвалідності позивача, для військовослужбовців строкової військової служби встановлено окремий порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до яких обмежено проміжок часу у який, у разі настання інвалідності, виникає право військовослужбовців строкової військової служби на отримання одноразової грошової допомоги і такий проміжок часу визначений періодом проходження військової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби.
У разі встановлення інвалідності після спливу трьох місяців від дня звільнення зі служби, стаття 16 Закону не передбачає можливості отримання одноразової грошової допомоги військовослужбовцю строкової військової служби.
Право на отримання одноразової грошової допомоги безпосередньо пов`язане з датою встановлення інвалідності та, відповідно, визначається положенням законодавства, яке було чинним саме на той момент, та встановлювало, зокрема, порядок отримання та розмір такої допомоги. Наступна зміна законодавства не впливає на порядок отримання, розмір допомоги тощо, і це відповідає принципу правової визначеності як складової принципу верховенства права, та, відповідно, не призводить до ситуації, за якої особа, якій встановлена інвалідність, у подальшому внаслідок внесення змін до законодавства не втратить таке право взагалі або їй буде зменшено розмір відповідної допомоги.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 20.11.2018 у справі № 750/5074/17 та у справі № 820/1835/18, від 12.02.2019 у справі № 816/1458/18.
Судом встановлено, що ІІ група інвалідності встановлена ОСОБА_1 09.10.2018, в період, коли законодавством не передбачалось можливості отримання одноразової допомоги військовослужбовцю строкової військової служби у разі настання інвалідності після спливу трьох місяців від дати звільнення зі служби, у зв`язку з чим суд не вбачає підстав для визнання протиправною відмови Міністерства оборони України в призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, передбаченої ст. 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей"; скасування рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 12.04.2019 № 46 про відмову в призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 ; зобов`язання Міністерства оборони України прийняти рішення про призначення і виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням 2 групи інвалідності, внаслідок поранення (контузія), пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії в розмірі 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, а саме 09.10.2018, відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та Порядку затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерства оборони України про визнання відмови протиправною, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Є.Д. Кравченко