Справа № 823/1871/18
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2019-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 823/1871/18 Суддя (судді) першої інстанції: С.О. Кульчицький
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Мєзєнцева Є.І.,Кузьмишиної О.М.

за участю секретаря Муханькової Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Ватутінської міської ради, третя особа - ОСОБА_4 про визнання неправомірними дій скасування рішення міської ради, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Ватутінської міської ради, третя особа - ОСОБА_4 про визнання неправомірними дії відповідача в частині затвердження рішення Ватутінської міської ради №44-3/VІІ від 12.12.2017 року «Про затвердження на посаду заступника міського голови» та прийняття ОСОБА_4 на посаду заступника міського голови до виконавчого комітету Ватутінської міської ради; скасування рішення відповідача №44-3/VІІ «Про затвердження на посаду заступника міського голови».

Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2018 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивачі подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2018 року та прийняти нову постанову, якою задовольнити позов у повному обсязі. На думку апелянтів, рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. В обґрунтування скарги апелянти зазначили, що оскаржуваним рішенням порушено їх права та інтереси як депутатів Ватутінської міської ради Черкаської області 7-го скликання, оскільки порушенно вимоги Регламенту роботи Ватутунської міської ради 7-го скликання, затвердженого рішенням Ватутінської міської ради від 22.12.2015 року №3-6/VII.

Зокрема, апелянти зазначили, що при прийнятті оскаржуваного рішення було порушено: терміни оприлюднення проекту оскаржуваного рішення за 20 робочих днів до дати їх розгляду; проект рішення не погоджений та не підписаний із першим заступником міського голови ОСОБА_5 , що є недотриманням вимоги п.6 ст.36, п.4 ст.38 Регламенту; відсутні підписи голів комісії планово-бюджетної та з питань освіти, культури, охорони здоров`я, соціального забезпечення та у справах молоді і спорту; не додано на окремому аркуші інформацію про службову адресу та контактні телефони розробників проекту рішення та осіб, відповідальних за його супроводження, список запрошених, перелік організацій та осіб, яким необхідно направити рішення; розгляд оскаржуваного проекту рішення відбувся не уповноваженими постійними комісіями поза межами компетенції тих комісій, що розглядали такий проект рішення та інші.

Відповідач подав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що оскаржуване позивачами рішення Ватутінської міської ради Черкаської області від 12.12.2017 року «Про затвердження на посаду заступника міського голови» стосується лише громадянки ОСОБА_4 , яка більшістю голосів від складу колегіального органу затверджена на посаду заступника міського голови, відповідно таке рішення не порушує прав та інтересів позивачів як депутатів міської ради, у зв`язку з чим у них відсутні підстави для вжиття захисту таких прав та інтересів шляхом скасування такого рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу третя особа - ОСОБА_4 зазначила, що оскаржуване рішення Ватутінською міською радою Чернігівської області прийнято в межах повноважень наданих пунктами 3,5 частини першої статті 26 Закону України « Про місцеве самоврядування в Україні», та у спосіб визначений законодавством, а саме більшістю голосів від складу ради. Також ОСОБА_4 зазначила, що за своєю юридичною природою оскаржуване рішення є ненормативним актом індивідуальної дії, який стосується лише її прав, свобод та інтересів, і жодним чином не порушує права позивачів як депутатів міської ради, які претендували на цю посаду. Позивачі, оскаржуючи абстрактно рішення яке їх не стосується, посягають саме на право на працю, яке гарантоване статтею 43 Конституції України, доставляють особисто ОСОБА_4 значних клопотів та душевних хвилювань.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно залишити без змін, з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є депутатами Ватутінської міської ради VІІ скликання, що підтверджується копіями посвідчень.

12 грудня 2017 року Ватутінською міською радою Черкаської області прийнято рішення «Про затвердження на посаду заступника міського голови», яким прийнято ОСОБА_4 на посаду заступника міського голови до виконавчого комітету Ватутінської міської ради.

Вважаючи, що прийняття та затвердження оскаржуваного рішення відбулось з порушенням процедури його ухвалення, позивачі звернулися до суду.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що рішення №44-3/VІІ від 12.12.2017 року «Про затвердження на посаду заступника міського голови» є актом індивідуальної дії і стосується виключно прав та інтересів ОСОБА_4 .

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» № 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР) сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання (ст. 25 Закону №280/97-ВР).

Згідно ч. 1 ст. 46 Закону №280/97-ВР сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради. Пропозиції щодо питань на розгляд ради можуть вноситися сільським, селищним, міським головою, постійними комісіями, депутатами, виконавчим комітетом ради, головою місцевої державної адміністрації, головою районної, обласної ради, загальними зборами громадян. Порядок проведення першої сесії ради, порядок обрання голови та заступника (заступників) голови районної у місті, районної, обласної ради, секретаря сільської, селищної, міської ради, скликання чергової та позачергової сесії ради, призначення пленарних засідань ради, підготовки і розгляду питань на пленарних засіданнях, прийняття рішень ради про затвердження порядку денного сесії та з інших процедурних питань, а також порядок роботи сесії визначаються регламентом ради, з урахуванням вимог Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" (ч. 15 ст. 46 Закону №280/97-ВР).

Відповідно до ст. 59 Закону №280/97-ВР рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень (ч. 1); рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом (ч. 2); проекти актів органів місцевого самоврядування оприлюднюються в порядку, передбаченому Законом України "Про доступ до публічної інформації", крім випадків виникнення надзвичайних ситуацій та інших невідкладних випадків, передбачених законом, коли такі проекти актів оприлюднюються негайно після їх підготовки (ч. 11).

Частинами 1, 3 ст. 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що розпорядники інформації зобов`язані оприлюднювати нормативно-правові акти, акти індивідуальної дії (крім внутрішньоорганізаційних), прийняті розпорядником, проекти рішень, що підлягають обговоренню, інформацію про нормативно-правові засади діяльності. Проекти нормативно-правових актів, рішень органів місцевого самоврядування, розроблені відповідними розпорядниками, оприлюднюються ними не пізніш як за 20 робочих днів до дати їх розгляду з метою прийняття.

Судом першої інстанції встановлено, що за змістом вказаних норм оскаржуване рішення Ватутінської міської ради Черкаської області №44-3/VІІ від 12.12.2017 року «Про затвердження на посаду заступника міського голови» є актом індивідуальної дії, а тому проект такого рішення підлягав оприлюдненню за 20 днів до початку сесії.

Вказаних дій відповідачем здійснено не було чим порушено вимоги ч. 3 ст. 15 Закону №2939-VІ.

Разом з цим колегія суддів зазначає, що згідно ч. 10 ст. 59 Закону №280/97-ВР акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Тобто підставою для визнання незаконними оскаржуваних рішень є лише їх невідповідність Конституції та законам України.

В даному випадку позивачами ані у позовній заяві, ані у апеляційній скарзі не вказано, які норми Конституції України чи законів України порушені оскаржуваним рішенням, а тому законні підстави для його скасування відсутні.

Доводи позивачів про порушення 20-денного строку опублікування проекту оскаржуваного рішення, передбаченого Законом №2939-VІ, а також порушення Регламенту роботи Ватутінської міської ради VІІ скликання, затвердженого рішенням Ватутінської міської ради Черкаської області від 22.12.2015 №3-6/VІІ, колегія суддів вважає необґрунтованим, оскільки вказані порушення стосуються процедури підготовки оскаржуваного рішення до розгляду на сесії, а не відповідності оскаржуваного рішення вимогам законів та Конституції України.

Згідно зі статтею 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до частини першої статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень.

Зазначена норма кореспондує з положеннями попередньої редакції Кодексу адміністративного судочинства України, статтею 6 якого передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушенні в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, в Рішенні від 14 грудня 2011 року №19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави ( частина друга статті 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії.

Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду відповідно до частин першої, другої статті 55 Конституції України та норм Кодексу адміністративного судочинства України.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Вирішуючи спір, суд повинен пересвідчитись у належності особі, яка звернулась за судовим захистом, відповідного права або охоронюваного законом інтересу (чи є така особа належним позивачем у справі - наявність права на позов у матеріальному розумінні), а також встановити, чи є відповідне право або інтерес порушеним (встановити факт порушення). Тобто, порушення або оспорювання прав та інтересів особи, яка звертається до суду за їх захистом, є обов`язковими.

Відсутність порушеного права та неправильний спосіб захисту встановлюється при розгляді справи по суті і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

У рішенні Конституційного суду України від 01.12.2004 №18-рп/2004 суд розтлумачив, що поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Отже, охоронюваний законом інтерес полягає у прагненні особи набути певних матеріальних або нематеріальних благ з метою задоволення певних потреб, якщо такі прагнення є абстрактними, тобто випливають із певного суб`єктивного права у конкретних правовідносинах. Тому порушення охоронюваного законом інтересу, яке дає підстави для звернення особи за судовим захистом, є створення об`єктивних перешкод на шляху до здобуття відповідного матеріального та/або нематеріального блага.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 14.03.2018 року у справі №9901/22/17, від 06.06.2018 року у справі №800/489/17, від 12.06.2018 року у справі№800/587/17.

Між тим, звертаючись з даним позовом позивачі просили скасувати рішення відповідача №44-3/VІІ «Про затвердження на посаду заступника міського голови ОСОБА_4 . »

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачі не є тими особами до яких буде застосовано оскаржуване рішення, а тому останнє не породжує у позивачів права на захист. Крім того, вказане рішення є правовими актом ненормативного характеру, тобто актом індивідуальної дії і стосуються виключно прав на інтересів ОСОБА_4 .

Посилання позивачів на те, що депутат місцевої ради не позбавлений права звертатися до суду за захистом не лише своїх прав, свобод і інтересів, а й за захистом прав, свобод та інтересів виборців свого виборчого округу, посилаючись на ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка ратифікована Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», яка гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним та безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав та обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі, колегія суддів вважає необґрунтованим, з огляду на те, що позивачами не наведено жодних доводів, а в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про порушення оскаржуваним рішенням прав чи інтересів інших осіб за захистом яких звернулися позивачі.

Посилання позивачів на можливе порушення їх прав колегія суддів вважає також необґрунтованими, оскільки вони не підтверджуються належними та достатніми доказами у справі.

Враховуючи викладене у сукупності колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення Ватутінської міської ради не порушує прав та інтересів позивачів як депутатів міської ради, у зв`язку з чим, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для вжиття заходів судового захисту таких прав та інтересів останніх шляхом скасування рішення Ватутінської міської ради №44-3/VІІ від 12.12.2017 року «Про затвердження на посаду заступника міського голови» та прийняття ОСОБА_4 на посаду заступника міського голови до виконавчого комітету Ватутінської міської ради.

Доводи апеляційної скарги не дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 20 грудня 2018 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 17.07.2019 року

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: Є.І.Мєзєнцев

О.М.Кузьмишина