Справа № 682/1746/19
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2019-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 682/1746/19

Головуючий у 1-й інстанції: Зеленська В.І.

Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.

18 липня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Залімського І. Г. Сушка О.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 19 червня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Поліцейського сектору реагування патрульної поліції №4 Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області Римарчука Володимира Васильовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,

В С Т А Н О В И В :

в липні 2019 року позивач, ОСОБА_2 , звернувся в Славутський міськрайонний суд Хмельницької області з адміністративним позовом до поліцейського сектору реагування патрульної поліції №4 Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області Римарчука Володимира Васильовича про скасування постанови серії ДПО18 № 295742 від 23.05.2019 про накладення на нього адміністративного стягнення у виді 255 грн штрафу у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП.

Славутський міськрайонний суд Хмельницької області рішенням від 19.06.2019 в задоволенні позову відмовив. Судове рішення мотивоване тим, що ОСОБА_2 не довів, що за вказаних у оскаржуваній постанові обставин він здійснив вимушену зупинку; визнав, що аварійну сигналізацію не вмикав; доказів про технічні несправності його автомобіля, що потягли за собою вимушену зупинку, не надав, тому суд визнав позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що до постанови про адміністративне правопорушення відповідачем не долучено жодних доказів на підтвердження викладених у ній обставин. Також, будь-яких доказів на підтвердження вчинення правопорушення відповідачем суду не надано. Вважає оспорювану постанову незаконною, безпідставною та необґрунтованою, так як стоянки не здійснював, а зупинився в стані крайньої необхідності, через припинення роботи двигуна автомобіля.

Відповідач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 304 КАС України.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Виходячи з приписів ст. 311 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що постановою серії ДПО18 № 295742 від 23.05.2019 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП, на ОСОБА_2 накладене адміністративне стягнення у виді 255 грн штрафу за порушення вимог дорожнього знаку п.3.35 "Стоянка заборонена" за здійснення стоянки в зоні дії дорожнього знаку "Стоянка заборонена", так як ОСОБА_2 23.05.2019 о 09.35 хв в м. Славута по вул. Соборності, керуючи транспортним засобом ЗАЗ 110308-44 комбі-В д.н.з. НОМЕР_1 здійснив стоянку в зорні дії дорожнього знаку 3.35 "Стоянка заборонена", чим порушив Правила дорожнього руху України.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Згідно частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною другою статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Згідно з статтею 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Частина 1 статті 122 КУпАП передбачає відповідальність в тому числі за порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг .

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Так, відповідно п. 15.1 ПДР України зупинка і стоянка транспортних засобів на дорозі повинні здійснюватись у спеціально відведених місцях чи на узбіччі.

Відповідно до п. 8.4 Правил дорожнього руху України передбачено, що дорожні знаки (додаток 1) поділяються на групи, серед яких заборонні знаки, які запроваджують або скасовують певні обмеження в русі.

В розділі 33 ПДР зазначено що заборонний дорожній знак 3.35 "Стоянку заборонено" забороняє стоянку усіх транспортних засобів.

Відповідно до загальних положень ПДР, вимушена зупинка - припинення руху транспортного засобу через його технічну несправність чи небезпеку, яка спричинена вантажем, який перевозиться, станом учасника дорожнього руху, появою перешкоди для руху.

Згідно п. 15.2. ПДР за відсутності спеціально відведених місць чи узбіччя або коли зупинка чи стоянка там неможливі, вони дозволяються біля правого краю проїзної частини (якомога правіше, щоб не перешкоджати іншим учасникам дорожнього руху).

Відповідно до статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Як встановлено судом першої інстанції, відповідно до оскаржуваної постанови за вказаних в ній обставин в діях ОСОБА_2 вбачається порушення дорожнього знаку 3.35 Розділу 33 ПДР України "Стоянку заборонено". ОСОБА_2 не довів, що за вказаних у оскаржуваній постанові обставин він здійснив вимушену зупинку; визнав, що аварійну сигналізацію не вмикав; доказів про технічні несправності його автомобіля, що потягли за собою вимушену зупинку, не надав.

Спеціальною нормою, яка регламентує порядок застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису є ст. 40 Закону України Про національну поліцію.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Відповідно до п. 2 частини 1 ст. 40 Закону України Про національну поліцію встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

В порушення вимог вказаної статті відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин порушення позивачем ПДР, зокрема у матеріалах відсутні матеріали фото- чи відео зйомки вчиненого порушення або інші докази, якими суб`єкт владних повноважень обґрунтовує правомірність прийнятого ним рішення.

Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.75 КАС України достовірним є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а ч.1, 2 ст.76 КАС України передбачає, що достатнім є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування та суд вирішує питання про достатність доказів відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищезазначене, а також той факт, що відповідач не надав до суду доказів, що ОСОБА_2 23.05.2019 о 09.35 хв в м. Славута по вул. Соборності, керуючи транспортним засобом ЗАЗ 110308-44 комбі-В д.н.з. НОМЕР_1 здійснив стоянку в зорні дії дорожнього знаку 3.35 "Стоянка заборонена", чим порушив Правила дорожнього руху України, відповідач не довів правомірності винесеного рішення.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, що вина позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, є доведеною, позовні вимоги позивача є незаконними і необґрунтованими, а тому, постанова про накладення адміністративного стягнення підлягала скасуванню.

При цьому, відповідно до положень ст. 251 КУпАП, ст. 62 Конституції України, суд вважає такими, що не можуть бути визнані належним та допустимим доказом відомості, що містяться в постанові про адміністративне правопорушення, та виходячи з того, що постанова про адміністратвине правопорушення не може бути беззаперечним доказом вини особи в тому чи іншому діяння, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», оскільки не випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з без додержанням норм матеріального і процесуального права і прийшов до необґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, а доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 19 червня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Поліцейського сектору реагування патрульної поліції №4 Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області Римарчука Володимира Васильовича про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою позов ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати постанову про адміністративне правопорушення серії ДПО18 № 295742 від 23.05.2019, винесену поліцейським сектору реагування патрульної поліції №4 Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області Римарчуком Володимиром Васильовичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповдальності, передбачене ч. 1 ст. 122 КУпАП та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу 255 грн. Провадження по справі закрити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Залімський І. Г. Сушко О.О.