Справа № 340/955/19
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2019-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

16 липня 2019 року м. Дніпросправа № 340/955/19

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді Юрко І.В. (доповідач), суддів: Чабаненко С.В., Чумака С.Ю.,

секретарі судового засідання Сколишеві О.О.,

за участі представника позивача Марченка Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ентерпрайз Солюшн» на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07 травня 2019 року в адміністративній справі №340/955/19 (суддя І-ї інстанції - Пасічник Ю.П.) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ентерпрайз Солюшн» до Державної служби України з безпеки на транспорті Управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області про скасування постанови про застосування штрафу,-

в с т а н о в и В:

Позивач 12.04.2019 року звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Державної служби України з безпеки на транспорті Управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову заступника начальника Управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області №043895 від 12.02.2019 року про застосування до ТОВ «Ентерпрайз Солюшн» адміністративно-господарського штрафу у розмірі 1700 грн. на підставі ч.1 абз.3 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07 травня 2019 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача вимоги апеляційної скарги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання апеляційної інстанції не прибув, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, встановила наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 24.01.2019 року відповідачем видано направлення на рейдову перевірку №004073 в період з 25.01.2019 року по 27.01.2019 року на автодорозі Н-14 «Олександрівка-Кіровогра-Миколаїв» 75 км.+812м.; Н-23 «Кіровоград-Кривий Ріг-Запоріжжя», Новогородківський та Долинський район (а.с.31).

25.01.2019 року посадовими особами відповідача зупинено автотранспортний засіб: МАН, державний номерний знак НОМЕР_1 , та за результатом перевірки складено акт №109869 додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час виконання перевезень пасажирів та вантажів автомобільним транспортом від 25.01.2019 року. Висновками акту перевірки встановлено порушення: відсутність обов`язкових документів, передбачених ст.48 «Про автомобільний транспорт» - не оформлено «чіп» тахокарта водія/ індивідуальну контрольну книжку водія, чим порушено наказ Міністерства транспорту та зв`язку України №340 від 07.06.2010 року (а.с.35).

В поясненнях водія про причини порушень зазначено: «ознайомлений, чіпа немає та книжки також, обіцяю зробити».

12.02.2019 року відповідачем на підставі ч.1 абз.3 ст.60 «Про автомобільний транспорт» прийнято постанову №043895 про застосування до ТОВ «Ентерпрайз Солюшн» адміністративно-господарського штрафу у розмірі 1700 грн. (а.с.34).

Не погодившись з вказаною постановою, позивач оскаржив її в судовому порядку.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, виходив з того, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, на якого КАС України покладає обов`язок доказування в адміністративному суді правомірності прийнятих ним рішень, доведено суду, що позивачем надавались послуги з перевезення вантажу без індивідуальної контрольної книги водія або протоколу перевірки та адаптації тахографа.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Правовідносини що виникли у даній справі регулюються Законом України «Про автомобільний транспорт», Законом України «Про транспорт», Законом України «Про дорожній рух», Порядком здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1567 від 08.11.2006 року та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень.

Постановою Кабінету Міністрів України №103 від 11.02.2015 року затверджено Положення про Державну службу України з безпеки на транспорті.

Відповідно до п.1 Положення Державна служба України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра інфраструктури і який реалізує державну політику з питань безпеки на наземному транспорті.

Відповідно до п.8 Положення Укртрансбезпека здійснює свої повноваження безпосередньо, через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Пунктом 3 Постанови Кабінету Міністрів України №592 від 26.06.2015 року «Деякі питання забезпечення діяльності Державної служби України з безпеки на транспорті» утворені територіальні органи Державної служби України з безпеки на транспорті як структурні підрозділи апарату Служби за переліком згідно з додатком 3, зокрема, Управління Укртрансбезпеки у Кіровоградській області.

З огляду на вказане, відповідач під час здійснення своїх повноважень, діє як суб`єкт владних повноважень, якому надано право щодо здійснення державного нагляду та контролю за дотриманням перевізниками законодавства про автомобільний транспорт з правом прийняття відповідних рішень.

Таким чином, посилання апелянта на відсутність у відповідача повноважень щодо здійснення заходів державного контролю не ґрунтуються на чинному законодавстві.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами.

Згідно із статтею 18 Закону України «Про автомобільний транспорт» з метою організації безпечної праці та ефективного контролю за роботою водіїв транспортних засобів автомобільні перевізники зобов`язані: організовувати роботу водіїв транспортних засобів, режими їх праці та відпочинку відповідно до вимог законодавства України; здійснювати заходи, спрямовані на забезпечення безпеки дорожнього руху; забезпечувати виконання вимог законодавства з питань охорони праці; здійснювати організацію та контроль за своєчасним проходженням водіями медичного огляду, забезпечувати їх санітарно-побутовими приміщеннями й обладнанням.

Відповідно до статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення.

Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що перелік необхідних документів для здійснення внутрішніх перевезень вантажів не є вичерпним, оскільки у статті 48 Закону визначено, що законодавством можуть бути передбачені інші документи необхідні для внутрішніх перевезень вантажів.

Так, пунктом 6.1. Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України №340 від 07.06.2010 року та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України від 14 вересня 2010 року за №811/18106 (далі по тексту - Положення №340), передбачено, що автобуси, що використовуються для нерегулярних і регулярних спеціальних пасажирських перевезень, для регулярних пасажирських перевезень на міжміських автобусних маршрутах протяжністю понад 50 км, вантажні автомобілі з повною масою понад 3,5 тонн повинні бути обладнані діючими та повіреними тахографами.

Згідно із п.6.2 Положення №340 облік робочого часу водіїв здійснюється на основі табеля обліку використання робочого часу. Перевізник, який використовує водіїв за наймом, щомісяця складає графік змінності водіїв, веде відомість обліку робочого часу та відпочинку водія (додаток 2), у якій щодо кожної робочої зміни зазначаються планові та фактичні дані щодо маршруту, початок та кінець робочої зміни.

Відповідно до п.6.3. Положення №340 водій, що керує транспортним засобом, який не обладнаний тахографом, веде індивідуальну контрольну книжку водія.

Згідно із п.7.1. Положення №340 перевірка додержання режиму праці та відпочинку водія здійснюється Державною службою України з безпеки на транспорті з дотриманням вимог Порядку здійснення державного контролю на автомобільному транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 листопада 2006 року №1567.

Пунктом 7.2. Положення №340 визначено, що головний орган, на який покладається забезпечення безпеки дорожнього руху, здійснює перевірку встановленого режиму праці і відпочинку водіїв відповідно до чинного законодавства України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.11.2006 року №1567 затверджено Порядок здійснення державного контролю на автомобільному транспорті (далі по тексту - Порядок №1567). Вказаний Порядок визначає процедуру здійснення державного контролю за додержанням суб`єктами господарювання, які провадять діяльність у сфері автомобільного транспорту (далі - суб`єкти господарювання), вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом, норм міжнародних договорів про міжнародне автомобільне сполучення, виконанням умов перевезень, визначених дозволом на перевезення на міжобласних автобусних маршрутах, вимог Європейської угоди щодо роботи екіпажів транспортних засобів, які виконують міжнародні автомобільні перевезення, дотриманням габаритно-вагових параметрів, наявністю дозвільних документів на виконання перевезень та відповідністю виду перевезень, відповідних ліцензій і ліцензійних карток, виконанням суб`єктами господарювання ліцензійних умов, внесенням перевізниками-нерезидентами платежів за проїзд автомобільними дорогами, а також диспетчерського контролю за роботою автомобільних перевізників.

Таким чином, саме на перевізника покладено обов`язок контролю додержання працівниками вимог законодавства про автомобільний транспорт, норм та стандартів щодо організації перевезень вантажів автомобільним транспортом та, як наслідок, у разі недодержання покладених зобов`язань - настання відповідальності.

Відповідно до п.15 Порядку №1567 під час проведення рейдової перевірки перевіряється, серед іншого, наявність визначених статтями 39 і 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» документів, на підставі яких здійснюються перевезення автомобільним транспортом та додержання водієм режиму праці та відпочинку, а також вимоги щодо наявності в автобусі двох водіїв у разі перевезення пасажирів на відстань 500 і більше кілометрів.

З аналізу вказаної норми вбачається, що у відповідача наявні повноваження щодо перевірки відповідно до вимог статей 39 і 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» наявності документів та додержання водієм режиму праці та відпочинку.

Відтак твердження апелянта про можливість перевірки відповідачем лише документів (якими не є тахографи) є безпідставним, оскільки додержання водієм режиму праці та відпочинку може бути перевірено саме за даними тахографів (тахокарта водія, чіп) або індивідуальної контрольної книжки водія.

Пунктом 21 Порядку №1567 встановлено, що у разі виявлення в ході перевірки транспортного засобу порушення законодавства про автомобільний транспорт посадовими особами, що провели перевірку, складається акт за формою згідно з додатком 3.

Як зазначалось вище, за результатами перевірки 25.01.2019 року складено акт №109869, в якому зафіксовано порушення вимог ч.1 абз.3 ст.48 Закону України «Про автомобільний транспорит» - надання послуг з перевезення вантажу без оформлення документів, а саме: не оформленні (чіп) тахокарта водія та відсутня індивідуально контрольна книжка водія.

В апеляційній скарзі позивач посилається на ту обставину, що транспортний засіб, що перевірявся, був обладнаний цифровим тахографом, на підтвердження чого наданий протокол перевірки та адаптації тахографа до транспортного засобу від 04.10.2018 року (а.с.17).

Колегія суддів не приймає до уваги таке посилання апелянта, оскільки вказаний протокол підтверджує лише наявність тахографа, але не підтверджує, що вказаний тахограф був включений, в тому числі на час перевірки, та з нього можливо було зробити роздруківку про роботу та відпочинок водія саме на час перевірки.

Апелянтом ані під час перевірки, ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції не надано доказів щодо наявності роздруківки з тахографа (тахокарти, чіпа) на день та час перевірки, та в матеріалах справи такі докази відсутні.

Крім того, в акті перевірки водієм щодо виявленого порушення зазначено: «ознайомлений, чіпа немає та книжки також, обіцяю зробити».

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача пояснив, що водій не є юридично обізнаною особою, тому не зробив запису про наявність цифрового тахографу та можливості роздруківки з нього даних про роботу та відпочинок.

Колегія суддів не приймає до уваги таке посилання, оскільки наявність, справність, робота тахографа та можливість зробити з нього роздруківку є безпосередніми повноваження водія та стосуються його професійної діяльності.

Таким чином, твердження апелянта про недоведеність вчинення ним порушення щодо організації перевезень вантажів автомобільним транспортом спростовується наявними у матеріалах справи належними та допустимим доказами.

Відповідно до абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт» за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи за надання послуг з перевезень пасажирів та вантажів без оформлення документів, перелік яких визначений статтями 39 та 48 цього Закону - штраф у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем належними та допустимими доказами доведено правомірність накладення на Товариство з обмеженою відповідальністю «Ентерпрайз солюшн» адміністративно-господарського штрафу в сумі 1700 грн., тобто в межах санкції абз.3 ч.1 ст.60 Закону України «Про автомобільний транспорт».

Згідно частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Вирішуючи питання про можливість касаційного оскарження постанови суду апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності.

За приписами пункту 6 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є, зокрема, справи щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з пунктом 24 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня 2019 року становить 1921 гривню, тобто до незначних у 2019 році відносяться справи щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що не перевищує 192100 гривень.

Позивач оскаржує постанову відповідача про накладення штрафу на суму, яка не перевищує 192100 гривень, у зв`язку з чим справа, що розглядається, на час прийняття постанови суду апеляційної інстанції є справою незначної складності, а тому постанова суду апеляційної інстанції не може бути оскаржена в касаційному порядку.

Керуючись статтями 77, 243, 250, 308, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ентерпрайз Солюшн» на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07 травня 2019 року в адміністративній справі №340/955/19 залишити без задоволення.

Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 07 травня 2019 року в адміністративній справі №340/955/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку.

В повному обсязі постанову складено 18 липня 2019 року.

Головуючий - суддя І.В. Юрко

суддя С.В. Чабаненко

суддя С.Ю. Чумак