Справа № 580/1263/19
Суддя: Кузьмишина Олена Миколаївна
Дата ухвалення: 2019-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/1263/19 Суддя (судді) першої інстанції: А.М. Бабич
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді: Кузьмишиної О.М.,
суддів: Костюк Л.О., Федотова І.В.

за участю секретаря судового засідання Пушенко О.І.,
представника позивача: Темчишина С.П.;
представника відповідача: Андрєєва Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 11 червня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Черкаського окружного адміністративного суду із позовом до Міністерства оборони України (далі відповідач), в якому просив:
- визнати протиправним і скасувати рішення (п.22 протоколу від 14.12.2018 №125) про відмову у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги, як інваліду 2 групи, внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС;
- зобов`язати відповідача призначити йому одноразову грошову допомогу, як інваліду 2 групи, внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС відповідно до ст. 16 Закону України Про соціальній та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей і Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року №975, та здійснити її виплату.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що спірне рішення прийняте незаконно за наявності установленого права на отримання вказаної грошової допомоги рішенням суду від 30.05.2018 у справі №823/207/18. Позивач наголошував, що наведеним судовим рішенням скасовано рішення про відмову у призначенні йому зазначеної допомоги з огляду на те, що інвалідність установлено понад тримісячний термін після закінчення зборів, та зобов`язано розглянути питання про призначення йому допомоги. Водночас на виконання цього рішення відповідач повторно прийняв незаконне рішення з тих самих підстав.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 11.06.2019 р. у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій він просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити.
Обґрунтовуючи порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, позивач зазначає, що його право на одноразову грошову допомогу не може підлягати часовим обмеженням і залежати від того чи пройшов дворічний термін з часу первинного огляду і встановлення інвалідності, оскільки першочергово є встановленим той факт, що він отримав незворотні негативні зміни стану здоров`я внаслідок перебування на військовій службі.
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.
В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити. Представник відповідача заперечував проти апеляційної скарги та просив суд відмовити в її задоволенні.
У відповідності до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач, відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 1).
Згідно з даними військового квитка від 13.11.1982 серії НОМЕР_2 позивач з 24.07.1986 р. до 23.12.1986 р. брав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильської АЕС та отримав дозу опромінення 16,065 рентген.
Архівною довідкою Галузевого державного архіву Міністерства оборони України від 18.12.2014 №179/1/16135 підтверджено, що позивач, як військовозобов`язаний, брав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильської АЕС у складі в/ч 57278.
Протоколом засідання від 31.08.2017 №2326 Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця встановлено, що захворювання солдата у запасі - ОСОБА_1 пов`язані з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
19.09.2017 р. обласною МСЕК №1 на підставі акту огляду МСЕК №5832 видано довідку серії 12 ААА №012742, згідно з якою ОСОБА_1 встановлено 2 групу інвалідності.
Довідкою від 19.09.2017 р. серії 12 ААА №871261 до акта огляду медико-соціальної експертної комісії встановлено причину інвалідності ОСОБА_1 : захворювання пов`язані з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
20.09.2017 р. Управлінням праці та соціального захисту населення Черкаської районної державної адміністрації ОСОБА_1 видано посвідчення серії НОМЕР_3 , відповідно до якого позивач є інвалідом 2 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни.
22.12.2017 р. за результатом розгляду заяви позивача комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, складено протокол №133, відповідно до якого ОСОБА_1 відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги в зв`язку з тим, що інвалідність встановлено в понад 3-х місячний строк після закінчення зборів.
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 30.05.2018 у справі №823/207/18 вищевказане рішення визнано протиправним та скасовано, зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути питання про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, як інваліду 2 групи, внаслідок захворювання пов`язаного з проходженням військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС відповідно до ст.16 Закону України Про соціальній та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25 грудня 2013 року.
Суд першої інстанції зазначив, що рішення суду апеляційної інстанції прийняте до часу формування ВС правової позиції у вищезгаданих справах та із посиланням на судову практику Верховного Суду України щодо застосування норм Закону № 2011-ХІІ у редакції закону, що діяла до часу установлення позивачу інвалідності. На час вирішення судами вказаного спору усталена практика Верховного Суду в такій категорії справ була відсутня.
Доводи позивача, що рішенням Київського апеляційного адміністративного суду від 30.05.2018 у справі №823/207/18 встановлено його право на отримання вказаної грошової допомоги судом першої інстанції визнано безпідставними, оскільки не відповідає змісту його резолютивної частини. Зокрема, відповідач був зобов`язаний саме повторно розглянути питання призначення допомоги.
Вказане рішення суду прийняте з посиланням на правову позицію Верховного Суду України у постановах від 18.11.2014 у справі №21-446а14 та від 21.04.2015 у справі №21-135а15, відповідно до якої право на отримання одноразової грошової допомоги у розумінні Закону №2011-ХІІ не пов`язано з часом та місцем звільнення з військової служби, а пов`язано з фактом та часом установлення інвалідності військовослужбовцю, який звільнений з військової служби, яка настала внаслідок поранення, контузії, захворювання, отриманих під час виконання обов`язків військової служби, незалежно від строку, що минув після звільнення. Вказані рішення Верховного Суду України стосуються права на отримання одноразової грошової допомоги у разі установлення інвалідності військовослужбовцю, який звільнений з військової служби.
На виконання зазначеного рішення суду Комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, відмовила позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги в зв`язку з тим, що інвалідність встановлена в понад 3-х місячний строк після закінчення зборів (протокол від 14.12.2018 №125).
Чергова відмова відповідача у призначенні позивачу одноразової грошової допомоги стала підставою для звернення до суду.
Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої виходив із правової позиції Верховного Суду у подібних правовідносинах, викладеної у постановах від 26.02.2019 у справі №806/1989/18, від 22.03.2019 у справі №2340/2993/18, від 20.11.2018 у справах №750/5074/17 та № 820/1835/18, яка відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України обов`язкова для врахування судами нижчих інстанцій.
Отже, суд першої інстанції дійшов висновку, що у разі встановлення інвалідності в період дії редакції ст.16 Закону №2011-ХІІ після спливу трьох місяців від дня звільнення зі служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, права на отримання вказаної одноразової грошової допомоги у військовослужбовця строкової військової служби, військовозобов`язаних або резервістів, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, не виникає.
Перевіривши дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.
Частина перша ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 26.03.1992 №2232-XII (далі Закон №2232-XII) встановлює, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Відповідно до ч. 9 ст. 163 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (далі Закон №2011-ХІІ) порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі Порядок № 975).
Відповідно до п. 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:
у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;
у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Отже, законодавством визначено, що моментом виникнення права є дата встановлення інвалідності.
Тому застосуванню до спірних правовідносин підлягає законодавство, яке діяло на момент встановлення позивачу ІІ групи інвалідності, причини якої пов`язані з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (вересень 2017 року), а саме Закон № 2011-ХІІ, у редакції Закону України від 06.12.2016 року №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», яка діє з 1 січня 2017 року та Порядок №975.
Згідно з ч.1 ст.16 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Отже, одноразова грошова допомога є гарантованою державою виплатою лише тим особам, які за цим Законом мають право на її отримання.
П. 6 ч. 2 ст. 16 Закону № 2011-ХІІ передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві.
Отже, цією нормою встановлено особливий порядок правового регулювання виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям строкової військової служби, військовозобов`язаним або резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, тобто є спеціальною правовою нормою, що містить особливі критерії для встановлення умов виплати одноразової грошової допомоги таким особам, зокрема:
особливі суб`єкти отримання допомоги - військовослужбовцям строкової військової служби, військовозобов`язаним або резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві;
визначений час настання інвалідності - при виконанні обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, цих зборів, служби у військовому резерві;
відсутність умови про настання інвалідності після закінчення тримісячного строку після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві.
Аналогічний підхід закріплено Порядком №975.
Так, відповідно до пп. 3 п. 6 вказаного Порядку одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю строкової служби, військовозобов`язаному або резервісту, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової служби, військовозобов`язаному чи резервісту під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження таких зборів, служби у військовому резерві.
Цією ж нормою визначено розмір такої допомоги при дотриманні особливих критеріїв для встановлення умов виплати одноразової грошової допомоги.
Виходячи із аналізу вищенаведених правових норм з урахуванням правових позицій Верховного Суду, суд першої інстанції дійшов висновку, що п.6 ч.2 ст.16 Закону №2011-ХІІ (у редакції, чинній з 1 січня 2017 року) для військовослужбовців строкової військової служби, військовозобов`язаних або резервістів, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, встановлено окремий порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги, відповідно до яких обмежено проміжок часу у який, у разі настання інвалідності, виникає право цих осіб на отримання одноразової грошової допомоги і такий проміжок часу визначений періодом виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження таких зборів, служби у військовому резерві.
У разі встановлення інвалідності в період дії зазначеної редакції ст.16 Закону №2011-ХІІ після спливу трьох місяців від дня звільнення зі служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, права на отримання вказаної одноразової грошової допомоги у військовослужбовця строкової військової служби, військовозобов`язаних або резервістів, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, не виникає.
Згідно з даними військового квитка позивача від 13.11.1982 р. серії НОМЕР_2 позивач дійсну військову службу та був звільнений у запас 15.11.1984 р.
Закон №2232-ХІІ розрізняє види військової служби (стаття 2) і встановлює категорії, на які поділяються громадяни України щодо військового обов`язку, зокрема: військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.
Оскільки позивач був звільнений у запас, він є військовозобов`язаним, який був призваний на спеціальні (військові) збори для ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
24.07.1986 р. позивач, як військовозобов`язаний, призваний на військові збори і до 23.12.1986 р. брав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Інвалідність 2 групи (з причинним зв`язком захворювання пов`язане з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС) позивачу встановлена 13.09.2017 р.
Доводи позивача про те, що, беручи участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, він був у статусі військовослужбовця, до яких відносились і військовозобов`язані відповідно до примітки до ст. 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», також є безпідставними і не можуть бути взяті судом до уваги з огляду на наступне.
Примітка до ст. 10 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» відносить до військовослужбовців різного роду осіб, причетних до військової служби, в тому числі і військовозобов`язаних лише для цілей цього Закону, зокрема, з метою визначення осіб, які належать до учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Між тим, ст. 40 вказаного Закону не ототожнює поняття військовозобов`язані та військовослужбовці.
Визначення вжитих у Законі України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» понять військовозобов`язаний, резервіст, військовослужбовець, розкрито у Законі України «Про військовий обов`язок і військову службу», який також їх не ототожнює (ч. 9 ст. 1).
Відтак, помилковим є доводи позивача про те, що будучи в статусі військовозобов`язаного під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, він відносився до військовослужбовця, а тому він має право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 16 Закону №2011-ХІІ.
Аналогічний підхід до застосування наведених вище правових норм висловлено у постанові Верховного Суду від 15.03.2019 (справа № 823/2144/17), від 15.05.2019 р. (справа № 806/1969/18).
Отже, інвалідність позивачу встановлена після закінчення тримісячного строку з дня закінчення військових зборів. Тому є вірним висновок суду першої інстанції, що позивач не набув права на отримання зазначеної допомоги відповідно до вимог Закону №2011-XII (у редакції на час встановлення позивачу інвалідності) та Порядку №975.
Окрім того, колегія суддів зауважує, що відповідачем не приймалося рішення щодо права позивача на отримання одноразової грошової допомоги на підставі п. 4 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а тому спір в даному випадку відсутній.
З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про правомірність оскаржуваного рішення та відсутність підстав для задоволення позову.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України залишити апеляційну скаргу без задоволення, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст. 229, 243, 244, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 11 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя: О.М. Кузьмишина

Судді: Л.О.Костюк

І.В.Федотов

Повний текст постанови виготовлено 17.07.2019 р.