Справа № 640/6657/19
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2019-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

17 липня 2019 року № 640/6657/19

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі судді Погрібніченка І.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовомОСОБА_1
доГоловного управління Пенсійного фонду України у м. Києві
провизнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулась ОСОБА_1 (далі - позивач) з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві (далі - ГУ ПФУ у м. Києві, відповідач), у якому просить:

1) визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії на пільгових умовах за Списком №2;

2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12 вересня 2018 року про призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» із зарахуванням до спеціального стажу за Списком №2 наступні періоди роботи:

- з 17 квітня 2000 року по 12 серпня 2008 року на посаді дільничої медсестри в Луганському міському протитуберкульозному диспансері у подвійному розмірі;

- з 12 серпня 2008 року по 24 вересня 2014 року на посаді сестри медичної диспансеру в Луганському протитуберкульозному диспансері у подвійному розмірі;

3) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у м. Києві подати до суду звіт про виконання судового рішення протягом одного місяця з дати набрання судовим рішенням законної сили.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що дії відповідача щодо відмови у призначенні йому пенсії на пільгових умовах є протиправними, оскільки жодна з відповідей ГУ ПФУ у м. Києві не містить інформації чи обґрунтованої причини на підставі якої прийнято оскаржуване рішення .

Також, позивач зазначив, що відомості у трудовій книжці про роботу позивача за вказані періоди та інші надані суду докази у своїй сукупності свідчать про зайнятість на відповідній посаді, віднесеній до Списку №2. Записи про спірний період роботи засвідчені відповідними печатками установ і дефектів їх вчинення немає, а відтак, на думку позивача, факт роботи у спірний період підтверджується відповідними записами, які були внесені відповідно до норм діючого законодавства.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 квітня 2019 року у справі відкрито спрощене провадження без повідомлення (виклику) сторін (письмове провадження).

Вказаною ухвалою суду відповідачу надано п`ятнадцятиденний строк з дня вручення йому даної ухвали для надання відзиву на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам статті 162 КАС України, або заяву про визнання позову.

Відповідач копію ухвали про відкриття провадження у справі отримав 13 травня 2019 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, проте своїм правом не скористався, відзив на позовну заяву суду не надав.

Крім того, належним чином оформлених документів, які стали підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії на пільгових умовах відповідачем також надано не було.

Відповідно до частини 8 статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.

Справа розглядається у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження на підставі пункту 2 частини першої статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва,

В С Т А Н О В И В:

Позивач 12 вересня 2018 року звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за списком №2 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

ГУ ПФУ у м. Києві листом від 14 листопада 2018 року за вих. №112294/03 повідомило позивача про відмову у призначенні пенсії за віком за списком №2, оскільки наданими документами неможливо підтвердити пільговий характер роботи.

Вказане рішення обґрунтовано тим, що в документах наданих для призначення пенсії вбачаються розбіжності, а саме згідно записів трудової книжки позивач працював дільничою медсестрою в диспансерному відділенні Луганського міського протитуберкульозного диспансера, тоді як згідно пільгової довідки працював на посаді сестри медичної диспансеру, але не вказано якої дільниці, що унеможливлює визначити права на пенсію, так як атестацією робочих місць передбачені дільничі медсестри та медсестри процедурного кабінету.

Також, ГУ ПФУ у м. Києві листом від 23 січня 2019 року за вих. №15296/03 повідомило позивача про те, що 12 вересня 2018 року позивач подав до ГУ ПФУ у м. Києві заяву щодо призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 та, зокрема, наступні документи:

1) копію трудової книжки серії НОМЕР_1 ;

2) довідку Луганського протитуберкульозного диспансеру від 27 вересня 2014 року №15 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії;

3) копію наказу від 11 січня 2000 року №16-к «Про підсумки атестації робочих місць за умовами праці пільгового пенсійного забезпечення»;

4) копію додатку №2 до наказу №16-кА від 26 січня 2000 року - перелік робочих місць роботи, професій посад, робітникам яких підтверджено право на пільгову пенсію за списком №2;

5) копію наказу від 28 січня 2005 року №37А «Про підсумки атестації робочих місць за умовами праці пільгового пенсійного забезпечення» разом з відповідним переліком робочих місць, яким підтверджено право на пільгову пенсію за Списком №2 (додаток №2);

6) копію наказу від 28 січня 2010 року №29 «Про підсумки атестації робочих місць за умовами праці пільгового пенсійного забезпечення» разом з відповідним переліком робочих місць, яким підтверджено право на пільгову пенсію за Списком №2 (додаток №2).

Також, у вказаному листі ГУ ПФУ у м. Києві зазначено, що згідно долученої довідки про пільговий характер роботи, виданої Луганським протитуберкульозним диспансером від 27 вересня 2014 року №15, позивач працював сестрою медичною диспансеру з 17 квітня 2000 року по 24 вересня 2014 року, однак вказаний у довідці пункт 24а-2б підрозділу 24 розділу ХХІV Списку №2, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 січня 2003 року №36, у зазначеній постанові відсутній.

Оскільки вищевказана пільгова довідка та зазначена в ній інформація не відповідає вимогам чинного законодавства та не підтверджена первинними документами, для визначення права позивача на пенсію на пільгових умовах до стажу роботи за Списком №2 можливо врахувати лише період з 01 грудня 2012 року по 31 серпня 2014 року за даними з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, який становить 1 рік 9 місяців. Для зарахування періодів роботи позивача з 17 квітня 2000 року по 30 листопада 2012 року та з 01 вересня 2014 року по 29 вересня 2014 року в Луганському протитуберкульозному диспансері до пільгового стажу підстав немає.

Позивач, не погоджуючись із вказаним рішенням відповідача про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах за Списком №2, звернувся до Департаменту пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України зі скаргою на дії ГУ ПФУ у м. Києві.

Департамент пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України листом від 25 січня 2019 року за вих. №28608/11-11 повідомив позивача про те, що у наданій ним трудовій книжці відсутні відомості про зайнятість протягом повного робочого дня у шкідливих і важких умовах праці. Документи, в тому числі уточнюючі довідки про періоди роботи, видані підприємствами, які знаходяться в районах проведення антитерористичної операції, є недійсними і не створюють правових наслідків і, відповідно, не можуть бути враховані при призначенні пенсії.

Також, у вказаному листі зазначено, що в реєстрі застрахованих осіб містяться відомості про роботу позивача в шкідливих та важких умовах праці лише за періоди з квітня 2000 року по грудень 2001 року, за 2003 рік та з грудня 2012 року по серпень 2014 року, що не дає йому право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу роботи.

Незгода позивача з рішенням відповідача про відмову у призначенні пенсії на пільгових умовах за Списком №2, зумовила його звернення до адміністративного суду за захистом своїх прав.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до частини 1 статті 58 Закону України від 09 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-IV) Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

Кошти Пенсійного фонду відповідно до статті 73 Закону №1058-IV використовуються на виплату пенсій, передбачених цим Законом; надання соціальних послуг, передбачених цим Законом; фінансування адміністративних витрат, пов`язаних з виконанням функцій, покладених на органи Пенсійного фонду; оплату послуг з виплати та доставки пенсій; формування резерву коштів Пенсійного фонду.

Відповідно до пункту 1 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого Указом Президента України від 06 квітня 2011 року №384/2011 (далі - Положення №384/2011), Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики України.

Пенсійний фонд України входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення персоніфікованого обліку надходжень від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Основними завданнями Пенсійного фонду України є, зокрема: реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення персоніфікованого обліку надходжень від сплати єдиного внеску; керівництво та управління солідарною системою загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством; виконання інших завдань, визначених законами України та покладених на Пенсійний фонд України Президентом України (пункт 3 Положення №384/2011).

Згідно з пунктом 1 розділу 1 Положення про головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України 22 грудня 2014 року №28-2 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15 січня 2015 року за №41/26486 (далі - Положення №28-2), головні управління Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - головні управління Фонду) є територіальними органами Пенсійного фонду України (далі - Фонд).

Головні управління Фонду підпорядковуються Фонду та разом з управліннями Фонду в районах, містах, районах у містах, а також об`єднаними управліннями (далі - управління Фонду) утворюють систему територіальних органів Фонду.

Пунктом 2 Положення № 28-2 визначено, що управління Фонду у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими нормативно-правовими актами, а також постановами Правління Фонду, у тому числі цим Положенням, та наказами Фонду і головних управлінь Фонду.

Серед основних завдань управління, відповідно до пункту 4 Положення, зокрема, є: призначення (перерахунок) і виплата пенсій, щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат відповідно до законодавства; забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування пенсій та виплату пенсій, щомісячного довічного утримання суддям у відставці, допомоги на поховання та інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Фонду та інших джерел, визначених законодавством, здійснює з цією метою перерозподіл коштів між районами (містами); здійснення інших повноважень, визначених законом.

Тобто органи Пенсійного фонду України є суб`єктами владних повноважень, наділені владними управлінськими функціями, завданнями яких є, зокрема призначення і виплата пенсій згідно із законодавством України.

Згідно з пунктом «б» частини 1 статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року - основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними документами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків. У тих випадках коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств або організацій.

Пунктом 3 вказаного Порядку №383 передбачено, що при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.

Пунктом 10 вказаного Порядку передбачено, що для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637.

Також, згідно пункту 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.

У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Таким чином, умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах є констатація факту перебування особи на посаді або виконання нею робіт, що містяться у списку №2.

Вказана правова позиція також викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 20 грудня 2018 року у справі №705/5825/16-а (адміністративне провадження №К/9901/17309/18).

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №162 від 11 березня 1994 року «Про затвердження списків виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах» затверджено Список № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників з шкідливими та важкими умовами праці, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах.

Згідно з розділом ХХІV «Установи охорони здоров`я і соціального забезпечення» Списку № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, зайнятість в яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 162 від 11 березня 1994 року, до професій, робота на яких дає право на отримання пенсії на пільгових умовах, відноситься робота у туберкульозних та інфекційних відділеннях, кабінетах (посади: середній медичний персонал, молодший медичний персонал).

Постановою Кабінету Міністрів України № 36 від 16 січня 2003 року затверджено Список № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, у розділі ХХІV «Охорона здоров`я та соціальна допомога» визначено, що такими працівниками є працівники, які безпосередньо обслуговують хворих у туберкульозних та інфекційних закладах, відділеннях, кабінетах (молодші медичні сестри, молодші медичні сестри з догляду за хворими, сестри господині, а також молодші спеціалісти з медичною освітою).

Матеріалами справи встановлено, що позивач працював на посаді дільничної медичної сестри Луганського міського протитуберкульозного диспансеру з 17 квітня 2000 року по 12 серпня 2008 року, а з 12 серпня 2008 року по 24 вересня 2014 року - сестрою медичною Луганського протитуберкульозного диспансеру, що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 , дата заповнення - 29 липня 1985 року.

Також, згідно із записами у вказаній трудовій книжці, на підставі наказів №16-кА від 26 січня 2000 року та №37-А від 28 січня 2005 року, підтверджено право позивача на пільгову пенсію за Списком №2.

Відповідно до копії наказу від 11 січня 2000 року №16-к «Про атестацію робочих місць за умовами праці пільгового пенсійного забезпечення» атестаційній комісії було доручено провести до 27 січня 2000 року атестацію робочих місць у Луганському міському протитуберкульозному диспансері для призначення пільгових пенсій працівникам за Списками №1 та №2.

Згідно з копією додатку №2 до наказу №16-кА від 26 січня 2000 року наведено перелік затверджених робочих місць роботи, професій, посад, робітникам яких підтверджено право на пільгову пенсію за Списком №2.

У відповідності до листа Управління праці та зайнятості населення Луганської обласної державної адміністрації №69/05-177 відділом держекспертизи умов праці, за результатами вивчення поданих матеріалів атестації робочих місць за умовами праці в Луганському місцевому протитуберкульозному диспансері (наказ про підсумки атестації робочих місць за умовами праці від 26 січня 2000 року №16-кА) встановлено, що атестація виконана згідно Висновку держекспертизи умов праці від 17 грудня 1999 року №42 і відповідно з вимогами Методичних рекомендацій по її проведенню, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 01 вересня 1992 року №41.

Також, відповідно до копії наказу №37А від 28 січня 2005 року «Про підсумки атестації робочих місць за умовами праці пільгового пенсійного забезпечення» було затверджено, зокрема перелік робочих місць роботи, професій та посад, працівникам яких підтверджено право на пільгову пенсію за Списком №2.

Згідно з копією додатку №2 до наказу №37А від 28 січня 2005 року наведено перелік затверджених робочих місць роботи, професій та посад, працівникам яких підтверджено право на пільгову пенсію за Списком №2.

Головне управління праці та соціального захисту населення Луганської обласної державної адміністрації листом від 25 жовтня 2005 року №11/5736-33 повідомило, що відділом держекспертизи умов і охорони праці, за результатами вивчення поданих матеріалів атестації робочих місць за умовами праці в Луганському протитуберкульозному диспансері (наказ про підсумки атестації робочих місць за умовами праці від 28 січня 2005 року №37-А) встановлено, що атестація виконана згідно з вимогами Методичних рекомендацій по її проведенню, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 01 вересня 1992 року №41.

Наказом Луганського протитуберкульозного диспансеру №29 від 28 січня 2010 року «Про підсумки атестації робочих місць за умовами праці пільгового пенсійного забезпечення» затверджено, зокрема перелік робочих місць роботи, професій та посад, працівникам яких підтверджено право на пільгову пенсію за Списком №2.

У додатку №2 до наказу №29 від 28 січня 2010 року, наведено перелік затверджених робочих місць роботи, професій та посад, працівникам яких підтверджено право на пільгову пенсію за Списком №2.

Листом Головного управління праці та соціального захисту населення Луганської обласної державної адміністрації від 25 листопада 2010 року №11/5885-33 повідомлено, що державною експертизою умов праці, за результатами вивчення поданих матеріалів атестації робочих місць за умовами праці в Луганському протитуберкульозному диспансері (наказ про підсумки атестації робочих місць за умовами праці від 28 січня 2010 року №29) встановлено, що атестація виконана згідно з вимогами Методичних рекомендацій по її проведенню, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 01 вересня 1992 року №41.

Крім того, позивач, звертаючись до ГУ ПФУ у м. Києві із заявою про призначення пільгової пенсії за Списком №2 від 12 вересня 2018 року, надала довідку Луганського протитуберкульозного диспансеру від 27 вересня 2014 року №15 про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії, згідно з якою встановлено, що позивач працювала повний робочий день в Луганському протитуберкульозному диспансері і за період з 17 квітня 2000 року по 24 вересня 2014 року забезпечувала виклики та прибуття хворих та контактуючих з хворими на планове обстеження та лікування, обстежувала уперше виявлених бацилярних вогнищ в перші три доби з моменту виявлення у хворого МБТ, відвідувала по вказівкам лікаря прикріплені підприємства, проводила санітарно - освітлювальну роботу, організацію санітарної просвіти, методи надання невідкладної допомоги за професією (посадою) - сестра медична диспансеру, яка безпосередньо обслуговувала хворих туберкульозом легень, що передбачено Списком №2, розділ ХХІV, підрозділ 24, код КП-24а-2б.

З огляду на викладене, факт перебування позивача на посаді та виконання нею робіт, що містяться у Списку №2 у період з 17 квітня 2000 року по 24 вересня 2014 року підтверджується доказами, наявними у матеріалах справи, що дає йому право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах та спростовує посилання ГУ ПФУ у м. Києві на те, що наданими позивачем документами неможливо підтвердити пільговий характер роботи.

Також, не заслуговують на увагу доводи відповідача про те, що в документах наданих для призначення пенсії вбачаються розбіжності, а саме згідно записів трудової книжки позивач працював дільничою медсестрою в диспансерному відділенні Луганського міського протитуберкульозного диспансера, тоді як згідно пільгової довідки працював на посаді сестри медичної диспансеру, але не вказано якої дільниці, що унеможливлює визначити права на пенсію, так як атестацією робочих місць передбачені дільничі медсестри та медсестри процедурного кабінету, з огляду на наступне.

Дійсно, з матеріалів справи вбачається, що у всіх наданих ОСОБА_1 документах по різному зазначена назва її посади: сестра медична, сестра медична диспансеру та медична сестра в диспансерному відділенні.

Проте, зважаючи на те, що робота у туберкульозних та інфекційних відділеннях, кабінетах відноситься до професій, робота на яких дає право на отримання пенсії на пільгових умовах, а також встановлення факту того, що ОСОБА_1 перебувала на посаді та виконувала роботу, що міститься у Списку №2, різне зазначення посади ОСОБА_1 , на думку суду, не може слугувати підставою для позбавлення її гарантованого законодавством права на отримання пільгової пенсії.

Крім того, суд зазначає, що посилання Департаменту пенсійного забезпечення Пенсійного фонду України, викладені у листі від 25 січня 2019 року за вих. №28608/11-11, на те, що документи, в тому числі уточнюючі довідки про періоди роботи, видані підприємствами, які знаходяться в районах проведення антитерористичної операції, є недійсними і не створюють правових наслідків і, відповідно, не можуть бути враховані при призначенні пенсії, не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1 «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» від 18 січня 2018 року №2268-VIII (далі - Закон №2268-VIII) тимчасово окупованими територіями у Донецькій та Луганській областях на день ухвалення цього Закону визнаються частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль, а саме:

1) сухопутна територія та її внутрішні води у межах окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей;

2) внутрішні морські води, прилеглі до сухопутної території, визначеної пунктом 1 цієї частини;

3) надра під територіями, визначеними пунктами 1 і 2 цієї частини, та повітряний простір над цими територіями.

Межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях, визначаються Президентом України за поданням Міністерства оборони України, підготовленим на основі пропозицій Генерального штабу Збройних Сил України.

Згідно зі статтями 3 та 4 Закону №2268-VIIІ, державна політика із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях базується на Конституції та законах України, міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, принципах і нормах міжнародного права.

Цілями державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях є:

1) звільнення тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях та відновлення на цих територіях конституційного ладу;

2) захист прав, свобод і законних інтересів фізичних та юридичних осіб;

3) забезпечення незалежності, єдності та територіальної цілісності України.

У відповідності до абзацу 3 статті 2 Закону №2268-VIIІ, діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у зв`язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи.

Разом з цим, суд вважає необхідним зазначити, що у 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). «Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».

При цьому, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Такої позиції також дотримується Верховний суд у своїй постанові від 31 січня 2019 року справа №233/1181/17 (адміністративне провадження №К/9901/44448/18).

У той же час, судом встановлено, що довідка про підтвердження наявного трудового стажу позивача для призначення пільгової пенсії видана 27 вересня 2014 року Луганським протитуберкульозним диспансером Луганської обласної ради.

Разом з тим, постановою Верховної Ради України від 17 березня 2015 року

№254-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», яка набрала законної сили 17 березня 2015 року, визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

З огляду на викладене, станом на час видачі спірної довідки, територія Луганської області не була визнана тимчасово окупованою.

Таким чином, зважаючи на приписи частини 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає, що відповідач при винесенні рішення про відмову позивачу у перерахунку та виплаті пенсії діяв поза межами повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.

З огляду на викладене, вимога позивача про визнання протиправними дій ГУ ПФУ у м. Києві щодо відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, підлягає задоволенню.

Що стосується вимоги позивача про зобов`язання ГУ ПФУ у м. Києві повторно розглянути його заяву від 12 вересня 2018 року про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, суд зазначає наступне.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Згідно з частиною 4 статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.

З огляду за викладене, виходячи з меж позовних вимог, а також з метою належного захисту прав позивача, суд приходить до висновку, про задоволення даної вимоги та зобов`язання ГУ ПФУ у м. Києві повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 12 вересня 2018 року про призначення їй пенсії відповідно до статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» із зарахуванням до спеціального стажу за Списком №2 наступні періоди роботи: з 17 квітня 2000 року по 12 серпня 2008 року на посаді дільничої медсестри в Луганському міському протитуберкульозному диспансері у подвійному розмірі; з 12 серпня 2008 року по 24 вересня 2014 року на посаді сестри медичної диспансеру в Луганському протитуберкульозному диспансері у подвійному розмірі, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

Також, згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Відповідач, не надавши відзив на позовну заяву, доказів на підтвердження правомірності своїх дій суду не надав.

Крім того, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, зважаючи на приписи частини 4 статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України, суд кваліфікує як визнання позову.

Що стосується вимоги позивача про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, шляхом зобов`язання ГУ ПФУ у м. Києві подати в установлений судом термін, з моменту набрання рішенням законної сили, звіт про виконання рішення суду, то суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 372 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Таким чином, суд з метою захисту прав позивача та належного виконання судового рішення вважає за необхідне зобов`язати ГУ ПФУ у м. Києві подати звіт про виконання рішення суду у місячний строк з дня набрання рішенням законної сили.

Керуючись статтями 2, 6, 8, 9, 77, 243 - 246, 257 - 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) задовольнити повністю.

2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (, адреса: 04053, м. Київ, вул. Бульварно - Кудрявська, 16) щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 за заявою від 12 вересня 2018 року.

3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (, адреса: 04053, м. Київ, вул. Бульварно - Кудрявська, 16) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) від 12 вересня 2018 року про призначення їй пенсії відповідно до статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» із зарахуванням до спеціального стажу за Списком №2 наступні періоди роботи: з 17 квітня 2000 року по 12 серпня 2008 року на посаді дільничої медсестри в Луганському міському протитуберкульозному диспансері у подвійному розмірі; з 12 серпня 2008 року по 24 вересня 2014 року на посаді сестри медичної диспансеру в Луганському протитуберкульозному диспансері у подвійному розмірі, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.

4. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві (, адреса: 04053, м. Київ, вулиця Бульварно-Кудрявська, 16) подати до суду звіт про виконання судового рішення у місячний строк з дати набрання цим рішенням законної сили.

Рішення суду набирає законної сили в строк і порядку, передбачені статтею 255 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п/п. 15.5 п. 15 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України в редакції Закону №2147-VIII до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.М. Погрібніченко