Справа № 120/1894/19-а
Суддя: Томчук Андрій Валерійович
Дата ухвалення: 2019-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

10 липня 2019 р. Справа № 120/1894/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Томчука А.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Кушніренко О

позивача: Найчук Ю.Д.

відповідача: ОСОБА_1 . ОСОБА_2 .

відповідача ІІ: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_3

до: Головного управління Національної поліції у Вінницькій області (відповідач І), Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (відповідач ІІ)

про: зобов`язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі - ОСОБА_3 , позивач) звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області (далі - ГУ НП у Вінницькій області, відповідач І), Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (далі - ГУПФУ у Вінницькій області, відповідач ІІ) про зобов`язання вчинити дії .

В обґрунтування заявленого позову позивач зазначив, що у серпні 2018 року та повторно у січні 2019 року звернувся до відповідача І із листом про направлення документів для призначення пенсії за вислугу років до ГУПФУ у Вінницькій області. Натомість, останній відмовив у направленні документів до пенсійного органу з посиланням на недостатність вислуги у календарному обчисленні, яка необхідна для призначення пенсії. Крім того, у відповідь на звернення позивача, відповідач ІІ листом від 05.04.2019 відмовив ОСОБА_3 у призначенні пенсії у зв`язку з недотриманням процедури призначення через необхідність подання документів ГУ НП у Вінницькій області відповідно до постанови Правління ПФУ №3-1 від 30.01.2007. Не погоджуючись з вказаними відмовами, позивач звернувся до суду з вимогами:

- зобов`язати Головне управління Національної поліції у Вінницькій області оформити всі необхідні документи і своє подання для призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_3 та направити їх до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області призначити ОСОБА_3 пенсію за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб" з урахуванням вислуги років для призначення пенсії 26 років 02 місяці 21 день.

Ухвалою від 18.06.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження.

27.06.2019 представником ГУПФУ у Вінницькій області подано до суду відзив на позовну заяву ОСОБА_3 , зі змісту якого, посилаючись на норми ЗУ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та постанови Правління ПФУ №3-1 від 30.01.2007 просив відмовити в задоволенні позову.

05.07.2019 на адресу суду надійшов відзив ГУ НП у Вінницькій області, відповідно якого зазначили, що статтею 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" передбачені умови призначення пенсії за вислугу років, а саме наявність відповідної вислуги років у календарному обчисленні.

Згідно витягу з Наказу ГУНП у Вінницькій області № 167 о/с від 21.09.2019 про звільнення ОСОБА_3 відповідно до Закону України "Про Національну поліцію" за п. 4 ч. І ст.77 (у зв`язку із скороченням штатів) зазначена календарна вислуга, яка розрахована на підставі послужного списку складає 22 роки 00 місяць 21 день.

Відповідно до пункту "а" частини першої статті 12 Закону № 2262-ХІІ пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б" - "д", "ж" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки і більше.

Законом № 2262-ХІІ передбачено, що пенсія за вислугу років призначається за наявності 23 календарних років і більше, а перелік періодів служби, які враховуються в календарну вислугу років, є виключним.

Відповідно до матеріалів справи, вислуга років позивача у календарному обчисленні становить 22 роки 00 місяців 21 день. Отже, наявної у позивача вислуги років не достатньо для призначення йому пенсії за вислугою років відповідно до пункту "а" частини 1 статті 12 Закону № 2262-ХІІ.

Отже, обов`язок уповноваженого структурного підрозділу щодо оформлення всіх необхідних документів та подання про призначення пенсії виникає тільки у разі подання заяви про призначення пенсії за вислугу років особою, яка має право на пенсію згідно з Законом № 2262-ХІІ.

На час прийняття наказу № 167 о/с від 21.09.2017 року позивач не набув права на призначення пенсії відповідно до п. "а" ч. 1 ст. 12 Закону № 2262-ХІІ. Таким чином, у ГУНП не виникло обов`язку щодо оформлення всіх необхідних документів та подання про призначення пенсії позивачу.

Представник відповідача ІІ в судове засідання 10.07.2019 не з`явився, хоча про дату, час та місце його проведення повідомлявся завчасно та належним чином.

За відсутності заперечень з боку позивача, представника відповідача, суд враховуючи положення статті 205 КАС України, дійшов висновку про можливість проведення судового засідання за відсутності представника ГУ ПФУ у Вінницькій області.

Позивач в судовому засіданні надав пояснення, що відтворюють зміст позовної заяви, позовні вимоги просив задовольнити повністю.

Представник відповідача І заперечив щодо задоволення заявленого позову з підстав викладених у відзиві.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали адміністративної справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_3 з 01.09.1995 по 06.11.2015 проходив службу в органах внутрішніх справ, а з 07.11.2018 в Національній поліції України.

Наказом від 21.09.2017 №167 о/с підполковника поліції ОСОБА_3 звільнено зі служби в поліції за п.4 (у зв`язку із скороченням штатів) частини 1 статті 77 ЗУ "Про національну поліцію". Зазначено, що стаж служби в поліції для виплати надбавки за вислугу років складає 22 роки 00 місяців 21 день.

Постановою ВОАС від 27.11.2017 у справі №802/1877/17-а задоволено адміністративний позов ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції у Вінницькій області. Визнано протиправними дії ГУ Національної поліції у Вінницькій області щодо не включення до вислуги років у пільговому обчисленні час служби у підрозділах боротьби з економічною та організованою злочинністю, а також карного розшуку ОВС з розрахунку 1 місяць служби за 1,5 місяці у період з 06.1999 року по 10.2005 року та з 11.2006 року по 11.2008 року. Зобов`язано ГУ Національної поліції у Вінницькій області включити до вислуги років в пільговому обчисленні час служби у підрозділах боротьби з економічною, організованою злочинністю, а також карного розшуку ОВС з розрахунку 1 місяць служби за 1,5 місяці.

Наказом ГУ НП у Вінницькій області від 03.12.2018 №201/о/с доповнено пункт наказу ГУ НП у вінницькій області від 21.09.2017 №167 о/с в частині звільнення підполковника поліції ОСОБА_3 зі служби в Національній поліції України редакцією "в календарному та пільговому обчисленні 26 років 02 місяці 21 день".

Листом від 13.02.2019 №38/04/22-2019 відповідач І на заяву позивача вказав, що станом на день звільнення вислуга років в календарному обчисленні складає 22 роки 00 місяців 21 день та повернув подані ОСОБА_3 документи без передання їх до ГУ ПФУ у Вінницькій області.

28.03.2019 позивач звернувся до ГУ ПФУ у Вінницькій області з заявою про призначення пенсії за вислугу років.

Листом ГУ ПФУ у Вінницькій області від 05.04.2019 №682/Н-12, посилаючись на норми ЗУ "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" та постанови Правління ПФУ №3-1 від 30.01.2007 "Про затвердження Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" роз`яснено позивачеві, що заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом, та особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства надзвичайних ситуацій України, Міністерства інфраструктури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної прикордонної служби України, Державної податкової служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державної інспекції техногенної безпеки України (далі - міністерства та інші органи). Одночасно розяснено, що відповідно п."а" ст.12 Закону пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж" статті 12 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2018 року по 30 вересня 2019 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки і більше; з 1 жовтня 2019 року по 30 вересня 2020 року і на день звільнення мають вислугу 24 календарних роки та 6 місяців і більше; з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.

Не погоджуючись з вказаними відмовами відповідачів, вказуючи, що відповідно законодавства України має право на призначення пенсії з урахуванням наявної вислуги років в календарному та пільговому обчисленні 26 років 02 місяці і 21 день, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Визначаючись щодо заявлених позовних вимог в контексті даної спірної ситуації, суд керується та виходить з наступного.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту "а" статті 12 Закону "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" № 2262-XII пенсія за вислугу років призначається: а) особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах "б"-"д", "ж" статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби: з 1 жовтня 2016 року по 30 вересня 2017 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки і більше.

Одночасно стаття 17 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" визначає вичерпний перелік видів служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначенні пенсії.

Згідно з частиною другої статті 17 Закону № 2262-XII до вислуги років поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

Виходячи з наведеного, вказаним Законом чітко передбачено, що пенсія за вислугу років призначається при наявності вислуги саме 23 календарних роки і більше, та міститься виключний перелік періодів служби, які враховуються в календарну вислугу років. Нормами зазначеного закону не визначено, що пенсію за вислугу років можна призначати особам за недостатності календарному обчисленні, та за умови наявності вислуги в календарному та пільговому обчисленні.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справі № 295/6301/17, від 19 вересня 2018 року у справі № 725/1959/17, від 22 листопада 2018 року у справі № 161/4876/17.

З огляду на викладене, суд зазначає, що вислуга років позивача станом на день його звільнення (21.09.2017) у календарному обчисленні становить 22 роки 00 місяці 21 день і це не є достатнім для призначення ОСОБА_3 пенсії за вислугу років у відповідності до Закону №2262, за необхідних 23 календарних років і більше.

Згідно з частиною четвертою статті 17 Закону № 2262-ХІІ при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення.

Враховуючи приписи чинного законодавства, суд дійшов висновку щодо відсутності у позивача права на призначення пенсії за вислугою років з урахуванням пільгової вислуги років, оскільки позивач не має встановленої пунктом "а" частини першої статті 12 Закону №2262-XII необхідної календарної вислуги років.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 27.02.2019 у справі №295/6454/17.

Посилання позивача в позовній заяві на те, що в даному випадку для призначення йому пенсії за вислугу років підлягає застосуванню саме постанова Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей" від 17 липня 1992 р. N393, якою позивачу на його думку для призначення пенсії вислугу років має зараховуватися пільговий стаж є безпідставними, оскільки згідно ч.3 ст. 7 КАС України, у разі невідповідності нормативно-правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Відтак, приписи п.3 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. N 393 суперечать приписам п."а" ст.12 Закону України від 9 квітня 1992 року №2262-XII застосуванню підлягає саме Закон України, оскільки у відповідності до ч.3 ст.7 КАС України має вищу юридичну силу.

За частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Питання подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", крім пенсій військовослужбовцям строкової служби та членам їх сімей, врегульовано постановою правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1 (далі - Порядок).

Відповідно до п.1 Порядку Питання подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", крім пенсій військовослужбовцям строкової служби та членам їх сімей, врегульовано постановою правління Пенсійного фонду України від 30,01.2007 № 3-1 (далі - Порядок).

Згідно п.1 Порядку заяви про призначення пенсії за вислугу років та по інвалідності особам, звільненим зі служби, які мають право на пенсію згідно із Законом ( 2262-12 ), та особам, які мають право на пенсійне забезпечення відповідно до міжнародних договорів у галузі пенсійного забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, подаються цими особами до головних управлінь Пенсійного фонду України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі (далі - органи, що призначають пенсії) через уповноважені структурні підрозділи Міністерства оборони України, Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства надзвичайних ситуацій України, Міністерства інфраструктури України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Державної прикордонної служби України, Державної податкової служби України, Державної пенітенціарної служби України, Державної інспекції техногенної безпеки України (далі - міністерства та інші органи).

Уповноважений структурний підрозділ у 10-денний термін з дня одержання заяви про призначення пенсії оформляє всі необхідні документи і своє подання про призначення пенсії (додаток 2), ознайомлює з ним особу, якій оформлюється пенсія, і направляє до органу, що призначає пенсії за місцем проживання особи (п.12 Порядку).

Таким з чином, з урахування наведеного та за умови встановлення судом відсутності у позивача права на призначення пенсії за вислугою років з урахуванням пільгової вислуги років, оскільки останній не має встановленої пунктом "а" частини першої статті 12 Закону № 2262-XII необхідної календарної вислуги років, в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№ 23759/03 та № 37943/06) зазначено про те, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (SPACEK, s.r.o. v. THE CZECH REPUBLIC № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy № 33202/96).

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (Заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

В силу вимог частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Судові витрати відповідно до ст.139 КАС України відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні адміністративного позову відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , ідент.номер НОМЕР_1 )

Відповідач: Головне управління Національної поліції у Вінницькій області (вул. Театральна, 10, м.Вінниця, )

Відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області (Хмельницьке шосе, 7, м.Вінниця, )

Повний текст рішення складено 17.07.2019

Суддя Томчук Андрій Валерійович