Справа № 9901/302/19
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2019-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

Іменем України

11 липня 2019 року

Київ

справа №9901/302/19

адміністративне провадження №П/9901/302/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

судді-доповідача - Усенко Є.А.,

суддів: Бившевої Л.І., Гончарової І.А., Шипуліної Т.М., Ханової Р.Ф.,

за участю секретаря судового засідання Жидецької В.В.,

позивача ОСОБА_1

представника Вищої ради правосуддя Ліходій О.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом громадянина ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним та скасування рішення Вищої ради правосуддя від 09.04.2019 № 1079/0/15-19,

УСТАНОВИВ:

Громадянин ОСОБА_1 подав до Верховного Суду як суду першої інстанції позов, в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення Вищої ради правосуддя (далі - ВРП) «Про відмову у звільненні ОСОБА_1 з посади судді Богуславського районного суду Київської області у відставку» від 09.04.2019 № 1079/0/15-19; зобов`язати Вищу раду правосуддя повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.01.2019 про звільнення з посади судді Богуславського районного суду Київської області у відставку з урахуванням висновків суду.

ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що він має стаж роботи, який дає йому право на відставку, однак відповідач згідно з оскаржуваним рішенням безпідставно відмовив йому у звільненні з посади судді Богуславського районного суду Київської області у відставку, пославшись на те, що у нього такого стажу немає. Позивач вказує, що відповідач протиправно не врахував до стажу, що дає право на відставку, періоди його роботи у галузі права як адвоката з серпня 2000 року по грудень 2003 року, з лютого 2004 року по січень 2005 року та з липня 2005 року по вересень 2007 року, що становить понад 6 років.

Ухвалою судді Верховного Суду від 04.06.2019 відкрито провадження у адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 . Справу призначено до розгляду у судовому засіданні в режимі відеоконференції за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 27.06.2019 о 15:00 год.

21.06.2019 від Вищої ради правосуддя до Верховного Суду разом із супровідним листом надійшли відзив на позовну заяву, завірені копії матеріалів щодо розгляду заяви ОСОБА_1 про звільнення з посади судді Богуславського районного суду Київської області у відставку, які приєднані до матеріалів адміністративної справи.

У відзиві на позовну заяву Вища рада правосуддя просить відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування підстав для відмови в задоволенні позову у відзиві вказано, що на момент розгляду заяви ОСОБА_1 про звільнення у відставку він мав стаж роботи на посаді судді менше 20 років, а тому йому обґрунтовано відмовлено у звільненні з посади судді у відставку. Щодо періоду професійної діяльності позивача як адвоката, то, згідно з позицією Вищої ради правосуддя, тривалість такої діяльності не може бути включена до стажу роботи, який дає право на відставку судді, оскільки на день призначення позивача суддею період такої діяльності не включався до стажу, що дає право на відставку судді. З огляду на це, як зазначає відповідач у відзиві, безпідставним є посилання позивача на частину другу статті 137 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, оскільки норма цієї статті не діяла на день призначення позивача на посаду судді в травні 2008 року.

В судовому засіданні 27.06.2019 була оголошена перерва до 16 годин 11.07.2019.

Заслухавши доводи позивача, який підтримав позов, заперечення представника відповідача на позов, дослідивши письмові докази у справі, колегія суддів встановила такі обставини у справі.

Указом Президента України «Про призначення суддів» від 23.04.2008 № 392/2008 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Рокитнянського районного суду Київської області строком на п`ять років.

Відповідно до наказу в.о. Голови Рокитнянського районного суду Київської області від 06.05.2008 № 12-0 ОСОБА_1 приступив до виконання обов`язків судді Рокитнянського районного суду Київської області з 06.05.2008 у зв`язку з призначенням на посаду на п`ять років згідно із зазначеним Указом.

Указом Президента України «Про переведення суддів» від 02.04.2011 № 345/2011 ОСОБА_1 переведено з посади судді Рокитнянського районного суду Київської області на посаду судді Богуславського районного суду Київської області в межах п`ятирічного строку.

Постановою Верховної Ради України «Про обрання суддів» від 16.05.2013 № 250-VIІ позивача обрано на посаду судді Богуславського районного суду Київської області безстроково.

02.01.2019 до Вищої ради правосуддя надійшла заява ОСОБА_1 про звільнення його з посади судді Богуславського районного суду Київської області у відставку відповідно до пункту 4 частини 5 статті 126 Конституції України.

Згідно з довідкою від 26.12.2018, виданою керівником апарата Богуславського районного суду Київської області, стаж роботи ОСОБА_1 на посаді судді складає 10 років 7 місяців 21 день (травень 2008 року - квітень 2011 року - суддя Рокитнянського районного суду Київської області; з квітня 2011 року - суддя Богуславського районного суду Київської області).

Інша діяльність, яка дає право на відставку, як зазначено в цій довідці, складається з таких періодів: жовтень 1977 року - жовтень 1979 року - служба в рядах Радянської Армії; червень 1980 року - березень 1994 року - міліціонер Калінінського РВВС м. Донецьк УВС Донецької області; березень 1994 року - жовтень 1999 року - помічник прокурора Миронівського району; січень 2000 року - липень 2000 року - начальник юридичного відділу Асоціації підприємств «Агро-Мир»; серпень 2000 року - грудень 2003 року - підприємницька діяльність: адвокат; лютий 2004 року - січень 2005 року - підприємницька діяльність: адвокат; вересень 2004 року - червень 2005 року - слухач Національної юридичної академії України імені Ярослава Мудрого; липень 2005 року - вересень 2007 року - підприємницька діяльність: адвокат.

22.03.2019 за результатами розгляду заяви та доданих до неї матеріалів про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Богуславського районного суду Київської області у відставку членом Вищої ради правосуддя Говорухою В. І. складено висновок про відсутність підстав для такого звільнення через те, що він не має необхідного для звільнення у відставку стажу роботи на посаді судді та іншої діяльності, яка дає таке право. Згідно з цим висновком на час розгляду заяви ОСОБА_1 має 18 років 11 місяців 5 днів стажу роботи, який дає право на відставку (з урахуванням половини строку навчання у Національній юридичній академії України імені Ярослава Мудрого 5 місяців, періоду строкової військової служби 2 роки).

Вищою радою правосуддя прийнято рішення від 09.04.2019 № 1079/0/15-19 про відмову у звільненні ОСОБА_1 з посади судді Богуславського районного суду Київської області у зв`язку з відсутністю необхідного для звільнення у відставку стажу роботи. Зокрема, в рішенні зазначено, що загальний стаж роботи ОСОБА_1 , що дає право на відставку, становить менше 20 років, передбачених законодавством України. Крім стажу роботи позивача на посаді судді 10 років 11 місяців 3 дні, Вищою радою правосуддя зараховано до його стажу, який дає право судді бути звільненим у зв`язку з відставкою, період проходження строкової військової служби з 20.10.1977 по 27.10.1979, тобто 2 роки 7 днів; половину строку навчання у національній юридичній академії України імені Ярослава Мудрого з 01.09.2004 по 30.06.2005, тобто 5 місяців; робота на посаді помічника прокурора з 31.03.1994 по 26.10.1999, тобто 5 років 6 місяців 25 днів. При зарахуванні зазначених вище періодів діяльності до стажу, який дає право судді на відставку, Вища рада правосуддя керувалася частиною четвертою статті 43 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 15.12.1992 № 2862-ХІІ (зі змінами, внесеними законом України від 24.02.1994 № 4015-ХІІ (далі - Закон № 4015-ХІІ) та Указом Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» від 10.07.1995 № 584/95.

Вищою радою правосуддя, з посиланням на абзац четвертий пункту 34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII (далі - Закон № 1402-VIII) ОСОБА_1 відмовлено у зарахуванні до стажу, що дає право на відставку судді, період його роботи адвокатом.

Відповідно до пункту 4 частини 6 статті 126 Конституції України підставами для звільнення судді є подання заяви про відставку або про звільнення з посади за власним бажанням.

Згідно з положеннями статті 131 Конституції України в Україні діє Вища рада правосуддя, до повноважень якої віднесено ухвалення рішення про звільнення судді з посади.

Частинами першою, третьою статті 116 Закону № 1402-VIІІ встановлено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.

Заява про відставку, заява про звільнення з посади за власним бажанням подається суддею до Вищої ради правосуддя, яка протягом одного місяця з дня надходження відповідної заяви ухвалює рішення про звільнення судді з посади.

Згідно зі статтею 137 Закону № 1402-VIІІ до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: 1) судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; 2) члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; 3) судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.

Законом України «Про Вищу раду правосуддя» від 21.12.2016 № 1798-VIII (набрав чинності з 05.01.2017) пункт 34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII доповнено абзацом четвертим такого змісту: «Судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання)».

В подальшому Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Вищий антикорупційний суд»» від 12.07.2018 № 2509-VIII (набрав чинності 05.08.2018) (далі - Закон № 2509-VIII) статтю 137 Закону № 1402-VIІІ доповнено частиною другою такого змісту: «До стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.»

Позивач в обґрунтування доводу про протиправність оскаржуваного рішення Вищої ради правосуддя вказує на те, що з набранням чинності Законом № 2509-VIII він має стаж роботи, що дає йому право на відставку, оскільки до цього стажу йому зараховується відповідно до частини другої статті 137 Закону №1402-VIІІ та статті 7 Закону № 4015-ХІІ, який діяв на день призначення його на посаду судді, щонайменше три роки його стажу професійної діяльності як адвоката. Саме така тривалість роботи в галузі права була встановлена як вимога до кандидата на посаду судді згідно із статтею 7 Закону № 4015-ХІІ.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону № 4015-ХІІ, який діяв на час призначення позивача на посаду судді, однією з вимог для зайняття посади судді був стаж роботи в галузі права не менш як три роки.

Право судді на відставку згідно з цим Законом визначалося статтею 43. Згідно з частиною четвертою цієї статті до стажу роботи, який дає право на відставку судді та отримання щомісячного довічного грошового утримання, крім роботи на посадах суддів судів України, державних арбітрів, арбітрів відомчих арбітражів України, зараховується також час роботи на посадах суддів і арбітрів у судах та державному і відомчому арбітражі колишнього СРСР та республік, що раніше входили до складу СРСР, час роботи на посадах, безпосередньо пов`язаних з керівництвом та контролем за діяльністю судів у Верховному Суді України, в обласних судах, Київському і Севастопольському міських судах, Міністерстві юстиції України та підвідомчих йому органах на місцях, за діяльністю арбітражів у Державному арбітражі України, Вищому арбітражному суді України, а також на посадах прокурорів і слідчих за умови наявності у всіх зазначених осіб стажу роботи на посаді судді не менше 10 років.

Крім того, абзацом другим статті 1 Указу Президента України «Про додаткові заходи щодо соціального захисту суддів» від 10.07.1995 № 584/95 передбачалось, що до стажу роботи, що дає судді право на відставку та одержання щомісячного грошового утримання, за умови роботи на посаді судді не менш як 10 років, зараховується, крім стажу трудової діяльності, визначеного законом, половина строку навчання у вищих юридичних навчальних закладах та період проходження строкової військової служби.

Як свідчать матеріали справи, Вища рада правосуддя зарахувала до стажу, що дає право на відставку позивача як судді, стаж його роботи та інших видів діяльності відповідно до законодавства, яке діяло на час його призначення суддею, в тому числі і стаж роботи в галузі права, який давав йому право бути призначеним суддею відповідно до вимог статті 7 Закону № 4015-ХІІ, - стаж роботи помічником прокурора.

Однак, оскільки робота адвокатом чинним на день призначення позивача на посаду судді законодавством не визначалася як стаж, що дає право на відставку, Вища рада правосуддя дійшла обґрунтованого висновку, що періоди такої професійної діяльності позивача не включаються до стажу, необхідного для звільнення судді у відставку.

Частину другу статті 137 № 1402-VIII потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагався законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення. На день призначення позивача на посаду судді вимагався такий стаж у три роки. Разом з тим, відповідно до абзацу четвертого пункту 34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII та частини четвертої статті 43 Закону № 4015-ХІІ позивач має право на зарахування такого стажу більшої тривалості, і це право Вища рада юстиції підтвердила у рішенні від 09.04.2019 № 1079/0/15-19.

За приписами частини першої статті 43 Закону № 2862-ХІІ на день зайняття посади судді у позивача були відсутні законні очікування на зарахування до стажу роботи на посаді судді стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності) у сфері права не менш як три роки, що дають підстави для звільнення його з посади судді у відставку. Подальші зміни законодавства про статус судді також не створили у позивача таких законних очікувань.

Оскільки, відповідачем при прийнятті зазначеного рішення ОСОБА_1 було зараховано до стажу, що дає право на відставку судді, проходження строкової військової служби, навчання у Національній юридичній академії України імені Ярослава Мудрого, роботу на посаді помічника прокурора, посилання позивача на частину другу статті 137 Закону № 1402-VIІІ є безпідставним, оскільки зазначена норма є спеціальною та спрямована на покращення становища осіб, які на момент призначання на посаду судді вперше не мали стажу роботи на передбачених частиною 4 статті 43 Закону № 2862-ХІІ посадах, що був необхідний для здобуття суддівської професії.

На момент призначення на посаду судді ОСОБА_1 мав стаж роботи на посаді помічника прокурора 5 років 6 місяців 25 днів, що надавало йому як право бути призначеним на посаду судді відповідно до частини першої статті 7 Закону № 4015-ХІІ, так і враховувалося до стажу, що надає право на відставку згідно з частиною 4 статті 43 цього Закону.

Підсумовуючи викладене, Суд приходить до висновку, що рішення від 09.04.2019 № 1079/0/15 прийняте Вищою радою правосуддя на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано; неупереджено; добросовісно та розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом та з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, тобто відповідає критеріям, яким відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, повинно відповідати рішення суб`єкта владних повноважень. З огляду на зазначене підстави для задоволення позову відсутні.

Керуючись статями 241 - 246, 262, 266 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову громадянина ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя про визнання протиправним та скасування рішення Вищої ради правосуддя від 09.04.2019 №1079/0/15-19.

Рішення Верховного Суду як суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення рішення в повному обсязі до Великої Палати Верховного Суду.

Дата складання повного рішення суду 19 липня 2019 року.

...........................

...........................

...........................

...........................

...........................

Є.А. Усенко,

Л.І. Бившева,

І.А. Гончарова,

Т.М. Шипуліна,

Р.Ф. Ханова,

Судді Верховного Суду