Справа № 420/1484/19
Суддя: Марин П. П.
Дата ухвалення: 2019-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1484/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Марина П.П.

розглянув за правилами загального позовного провадження у порядку письмового провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Національне агентство з питань запобігання корупції про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства, в якому позивач просить суд:

визнати протиправним та скасувати наказ Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства № 19-О від 10 січня 2019 року «Про звільнення працівників у зв`язку з ліквідацією Західно- Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства»;

зобов`язати Західно-Чорноморське басейнове управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста із запобігання та протидії корупції Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства;

стягнути з Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 10 січня 2019 року по день ухвалення рішення суду;

стягнути з Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання і рибальства на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період роботи з 20 грудня 2017 року по 10 січня 2019 року у загальному розмірі 42563 (сорок дві тисячі п`ятсот шістдесят три) грн. 92 коп;

стягнути з Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористану основну щорічну відпустку кількістю 40 календарних днів (разом) компенсацію за 30 календарних днів невикористаної основної щорічної відпустки за період роботи з 15 вересня 2017 року по 14 вересня 2018 року, компенсацію за 10 календарних днів невикористаної основної щорічної відпустки за період роботи з 15 вересня 2018 року по 10 січня 2019 року; та компенсацію за невикористану додаткову відпустку за стаж державної служби кількістю 1 календарний день;

стягнути з Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі середнього місячного заробітку.

Ухвалою суду від 08.04.2019 року відкрито провадження по даній справі та справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

05.06.2019 року судом вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, а також у судовому засіданні 18.06.2019 року залучено до участі у справі в якості третьої особи на стороні позивача Національне агентство з питань запобігання корупції.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що звільнення його з посади головного спеціаліста із запобігання та протидії корупції Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства за п.1 ст.40 КЗпП України є порушенням приписів Закону України «Про державну службу». Крім того, позивач наголошує, що спірний Наказ Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства №19-О від 10 січня 2019 року не містить підстав для його винесення. Також, на час звільнення позивача Західно-Чорноморське басейнове управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не ліквідовано, а перебуває у стані припинення з 24.12.2015 року. До того ж, на думку позивача, його звільнення з посади відбулося без дотримання процедури вивільнення працівників у разі ліквідації.

Представником Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства 08.05.2019 року надано до суду відзив на позов (Том 1 а.с.98-100), в якому зазначено, що відповідно до Постанови Кабінету міністрів України «Питання функціонування територіальних органів Державного агентства рибного господарства» від 30 вересня 2015 року №894 постановлено ліквідувати Західно-Чорноморське басейнове управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства. Наказом Державного агентства рибного господарства України №198 від 27 квітня 2018 року головою Комісії з ліквідації Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства було призначено ОСОБА_2 . Листом від 21 грудня 2015 року Західно-Чорноморська рибоохорона повідомила ОСОБА_1 про наступне вивільнення, з яким він був ознайомлений особисто. Крім того, наказом Західно-Чорноморської рибоохорони №54-О від 19.12.2017 року ОСОБА_1 був поновлений на посаді головного спеціаліста із запобігання та протидії корупції Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства, про що був повідомлений листом вих.№388 від 21.12.2017.

Після поновлення на вказаній посаді, починаючи з 20.12.2017 року по 10.01.2019 року не з`являвся на робочому місці, що підтверджується актами відсутності на робочому місці та табелями обліку використання робочого часу. Відповідач вказує на те, що неявка на робоче місце позивача фіксується актом інспекційного відвідування Головного управління Держпраці в Одеській області №ОД32/133/АВ від 21 березня 2018 року. Підставою для інспекційного відвідування було звернення гр. ОСОБА_1 від 06.02.2018. Вході дослідження було встановлено, що відповідно до табелю обліку використання робочого часу за лютий 2018 року , ОСОБА_1 за місяць відпрацював 0 годин, на підставі чого були складені акти відсутності на робочому місці. В подальшому, з метою, вивільнення працівників з дотриманням чинного законодавства про працю та державну службу, сприяючи працевлаштуванню працівників, Західно-Чорноморська рибоохорона ініціювала запрошення на переведення позивача до Управління Державного агентства рибного господарства у Одеській області, проте ОСОБА_1 відмовився від вказаної посади, що підтверджується листом вих.№2-7-16/131-19 від 16.01.2019 року.

Відповідач зазначає, що наказом №19-О від 10 січня 2019 року «Про звільнення працівників у зв`язку з ліквідацією «Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства» ОСОБА_1 був звільнений з посади головного спеціаліста із запобігання та протидії корупції Західно-Чорноморської рибоохорони за ч. 1 ст. 40 КЗпП України 10 січня 2019 року.

З огляду на вищевикладене, на думку представника відповідача Західно-Чорноморська рибоохорона дотримуючись всіх норм чинного законодавства, а саме Кодексу законів про працю України та Закону України «Про державну службу», дотрималась законодавчої процедури звільнення позивача із займаної посади.

17.05.2019 року від позивача надійшла відповідь на відзив (Том 1 а.с. 110-116), в яких зазначено про не спростування доводів позивача викладених у позові.

03.06.2019 року від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначено про необґрунтованість відповіді на відзив наданій позивачем.

08.07.2019 року від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Національного агентства з питань запобігання корупції надійшли пояснення по справі (Том 2 а.с. 99-102), в яких зазначено, що повідомлень від ОСОБА_1 стосовно можливих порушень посадовими особами Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства вимог абзацу першого частини третьої статті 53 Закону у зв`язку зі звільненням його із займаної посади відповідно до наказу від 10 січня 2019 року № 19-0 до Національного агентства не надходило. Таким чином, можливих посадовими особами Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства порушень вимог абзацу першого частини третьої статті 53 Закону Національним агентством не встановлено.

У судове засідання 09.07.2019 року учасники справи не прибули, надали до суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності.

Згідно із ч. 9 ст. 205 КАС України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи наведене, у зв`язку із неприбуттям у судове засідання всіх учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце судового розгляду, а також за відсутності потреби заслухати свідка чи експерта, суд ухвалив продовжити розгляд справи в порядку письмового провадження за наявними у справі письмовими доказами.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовувалися вимоги, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

24.09.2015 року позивача призначено на посаду головного спеціаліста із запобігання та протидії корупції Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства, що підтверджується наявним у матеріалах справи Наказом Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства від 24.09.2015 року №175-О «Про призначення ОСОБА_1 ».

Судом встановлено, що 15.09.2017 року відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2015 року №894 «Питання функціонування територіальних органів Державного агентства рибного господарства», наказів Державного агентства рибного господарства України від 30 листопада 2015 року №369 «Про ліквідацію територіальних органів Держрибагентства України», Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства від грудня 2015р. №252-О «Про попередження про наступне вивільнення працівників Західно-Чорноморського басейновою управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства», Положення про Західно-Чорноморське басейнове управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства, затвердженого наказом Держрибагентства України від 19.04.20 року №212, Західно-Чорноморським басейновим управлінням охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства винесено Наказ «Про звільнення працівників у зв`язку з ліквідацією Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства» №50-О, яким ОСОБА_1 звільнено з посади головного спеціаліста із запобігання та протидії корупції Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства згідно п.1 ст.40 КЗпП України 14 липня 2017 року.

Наказом Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства «Про внесення змін до наказу від 15.09.2017 року №50-О» від 10.10.2017 року №51-О, у зв`язку з виявленою помилкою, внесено зміни до п.1 Наказу від 15.09.2017 року №50-О «Про звільнення працівників у зв`язку з ліквідацією «Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства», та викладено його зміст у наступній редакції: - «Звільнити ОСОБА_1 головного спеціаліста із запобігання та протидії корупції Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства за п.1 ст.40 КЗпП України 15 вересня 2017року».

Не погодившись із Наказом Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства «Про звільнення працівників у зв`язку з ліквідацією Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства» від 15.09.2017 року №50-О, ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду

Як встановлено судом постановою Одеського окружного адміністративного суду від 27.11.2017 року по справі № 815/4849/17 адміністративний позов ОСОБА_1 до Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства, за участю третьої особи - Національного агентства з питань запобігання корупції задоволено частково, а саме: визнано протиправним та скасовано Наказ Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства №50-О від 15 вересня 2017року; зобов`язано Західно-Чорноморське басейнове управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста із запобігання та протидії корупції Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства; стягнуто з Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 15.09.2017р. по 27.11.2017р. у загальному розмірі 8092(вісім тисяч дев`яносто дві) грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постанову суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у межах суми стягнення за один місяць допущено до негайного виконання.

Рішення суду по адміністративній справі № 815/4849/17 набрало законної сили 19.12.2017 року.

Судом встановлено, що Наказом Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства від 19.12.2017 року №54-о «Про поновлення на посаді ОСОБА_1 » на виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 27.11.2017 року по справі №815/4849/17, зокрема, скасовано наказ Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства від 15.09.2017 року №50-О «Про звільнення працівників у зв`язку з ліквідацією Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства» та поновлено ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста із запобігання та протидії корупції Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства з 16.09.2017 року.

Крім того, в провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебувала справа №815/533/18 за адміністративною позовною заявою ОСОБА_1 , в якій позивач просив суд визнати протиправною бездіяльність Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства щодо затримки виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2017 року у справі № 815/4849/17; стягнути з Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства на користь ОСОБА_1 середній заробіток вимушеного прогулу за час затримки виконання постанови Одеського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2017 року у справі № 815/4849/17 у загальному розмірі 7768,32 грн. (сім тисяч сімсот шістдесят вісім грн. 32 коп.); стягнути з Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства на користь ОСОБА_1 12000 грн. (дванадцять тисяч грн.) на відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 02 серпня 2018 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково, із урахуванням ухвали суду про виправлення описки від 24 вересня 2018 року, стягнуто з Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства на користь ОСОБА_1 2751(дві тисячі сімсот п`ятдесят одна)грн. 28 коп. середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді з 27.11.2017 року по 19.12.2017 року, а також стягнуто з Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства на користь ОСОБА_1 2000 (дві тисячі) грн. на відшкодування завданої моральної шкоди. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В подальшому, наказом №19-О від 10 січня 2019 року «Про звільнення працівників у зв`язку з ліквідацією «Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства» ОСОБА_1 був звільнений з посади головного спеціаліста із запобігання та протидії корупції Західно-Чорноморської рибоохорони за ч.1 ст.40 КЗпП України 10 січня 2019 року.

Позивач вважає, що наказ №19-О від 10 січня 2019 року «Про звільнення працівників у зв`язку з ліквідацією «Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства», яким ОСОБА_1 був звільнений з посади головного спеціаліста із запобігання та протидії корупції Західно-Чорноморської рибоохорони за ч. 1 ст. 40 КЗпП України 10 січня 2019 року є протиправним, крім того позивач зазначає, що на теперішній час існує заборгованість по заробітній платі за період роботи з 20 грудня 2017 року по 10 січня 2019 року у загальному розмірі 42563 (сорок дві тисячі п`ятсот шістдесят три) грн. 92 коп., відтак з наведених підстав звернувся до суду з цим позовом.

Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства № 19-0 від 10 січня 2019 року «Про звільнення працівників у зв`язку з ліквідацією Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства»; зобов`язання Західно-Чорноморське басейнове управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста із запобігання та протидії корупції Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства; стягнення з Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 10 січня 2019 року по день ухвалення рішення суду; стягнення з Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання і рибальства на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період роботи з 20 грудня 2017 року по 10 січня 2019 року у загальному розмірі 42563 (сорок дві тисячі п`ятсот шістдесят три) грн. 92 коп. суд дійшов висновку, що такі позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, як встановлено судом, та вбачається з наявних у матеріалах справи документів, в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань наявний запис, що Західно-Чорноморське басейнове управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства наразі знаходиться в стані припинення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Таким чином, поняття «зміни в організації виробництва і праці» є загальною підставою для звільнення, яка включає в себе окремі, певні і самостійні підстави для такого звільнення, а саме ліквідація, реорганізація, банкрутство або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Порядок вивільнення працівників регулюється статтею 49-2 КЗпП України, відповідно до якої про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Згідно оскаржуваного наказу Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства №19-О від 10 січня 2019 року, підставою для звільнення є саме ліквідація Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства.

При цьому, пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Питання функціонування територіальних органів Державного агентства рибного господарства» від 30.09.2015р. №894 постановлено погодитися з пропозицією Міністерства аграрної політики та продовольства щодо утворення територіальних органів Державного агентства рибного господарства як структурних підрозділів апарату Агентства за переліком згідно з додатком 2, та установлено, що правонаступником майна територіальних органів Державного агентства рибного господарства, що ліквідуються згідно з пунктом 1 цієї постанови, є зазначене Агентство. Державному агентству рибного господарства забезпечити здійснення територіальними органами, що ліквідуються згідно з пунктом 1 цієї постанови, функцій та повноважень, покладених на зазначені органи, до утворення територіальних органів як структурних підрозділів апарату Державного агентства рибного господарства.

Отже, фактично у вказані Постанові Кабінету Міністрів України «Питання функціонування територіальних органів Державного агентства рибного господарства» від 30.09.2015р. №894 йдеться про реорганізацію територіального органу Державного агентства рибного господарства, а саме Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства.

Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992р. №9 визначено, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці та ін.

Ліквідація юридичної особи публічного права здійснюється розпорядчим актом органу державної влади, органу місцевого самоврядування або уповноваженою на це особою. У цьому акті має бути наведене обґрунтування доцільності відмови держави від виконання завдань та функцій такої особи або їх передачі іншим органам виконавчої влади. Якщо таке обґрунтування наведене, то у такому випадку має місце ліквідація юридичної особи публічного права, а якщо ні, то саме посилання на те, що особа ліквідується, є недостатнім.

У зв`язку з чим, при вирішенні спорів щодо поновлення на роботі працівників юридичної особи публічного права, про ліквідацію яких було прийнято рішення, судам належить, крім перевірки дотримання трудового законодавства щодо таких працівників, з`ясовувати фактичність такої ліквідації (чи мала місце у цьому випадку реорганізація). При вирішенні зазначеної категорії спорів підлягає оцінці і правовий акт, що став підставою ліквідації, зокрема: припинено виконання функцій ліквідованого органу чи покладено виконання цих функцій на інший орган.

Таким чином, системно аналізуючи приписи нормативно-правових актів, на підставі яких здійснюється ліквідація Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства, а також зважаючи на те, що орган, який утворюється шляхом ліквідації територіального органу Державного агентства рибного господарства (Управління Державного агентства рибного господарства у Одеській області), є правонаступником територіального органу, який ліквідується, суд дійшов висновку, що у даному випадку відсутній юридичний факт, який є підставою для звільнення позивача у контексті положень пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП.

Крім того, приписами чинного законодавства України передбачено інший порядок звільнення працівника в зв`язку з реорганізацією. Так, при реорганізації підприємства або його перепрофілюванні звільнення за п.1 ст.40 КЗпП України може мати місце лише тоді, якщо супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями.

Згідно з частиною 2 статті 36 КЗпП України зміна підпорядкованості підприємства, установи, організації не припиняє дії трудового договору. Частиною третьою зазначеної статті встановлено, що у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини 1 статті 40 КЗпП).

Згідно з положеннями частини 2 статті 40 КЗпП звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу.

Разом з тим, під час розгляду справи відповідачем не було надано жодних доказів на підтвердження пропонування позивачу переведення до Управління Державного агентства рибного господарства у Одеській області, та відмови позивача від такої пропозиції, як і не надано доказів відносно неможливості переведення позивача у зв`язку з його низькою кваліфікацією, та продуктивністю праці, що свідчить про порушення відповідачем процедури звільнення позивача із займаної посади.

Суд відхиляє доводи представника відповідача щодо правомірності оскаржуваного рішення зазначаючи про відсутність позивача на роботі у лютому місяці 2019 року оскільки позивача було звільнено саме на підставі ч.1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, а не у зв`язку з прогулом.

Суд також критично оцінює доводи представника відповідача, що з метою, вивільнення працівників з дотриманням чинного законодавства про працю та державну службу, сприяючи працевлаштуванню працівників, Західно-Чорноморська рибоохорона ініціювала запрошення на переведення позивача до Управління Державного агентства рибного господарства у Одеській області, проте ОСОБА_1 відмовився від вказаної посади, що підтверджується листом вих.№2-7-16/131-19 від 16.01.2019 року (Том 1 а.с. 125), оскільки вказаний лист датовано 16.01.2019 року при цьому позивача було звільнено з посади 10 січня 2019 року. Тобто на момент винесення оскаржуваного наказу у відповідача були відсутні докази відмови позивача від запропонованої посади.

Відтак, наказ Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства № 19-0 від 10 січня 2019 року «Про звільнення працівників у зв`язку з ліквідацією Західно- Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства» винесено відповідачем з порушенням приписів чинного законодавства, а відтак оскаржуваний наказ підлягає скасуванню.

Для вирішення спору та оцінки оскаржуваних рішень суд також врахував вимоги Європейської соціальної хартії, обов`язок з дотримання якої Україна взяла на себе відповідно до закону України від 14 вересня 2006 року №137-VПро ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої) та якої не дотримався відповідач.

Статтею 24 ч.ІІ вказаної Хартії з метою забезпечення ефективного здійснення права працівників на захист у випадках звільнення Сторони зобов`язуються визнати:

a) право всіх працівників не бути звільненими без поважних причин для такого звільнення, пов`язаних з їхньою працездатністю чи поведінкою, або поточними потребами підприємства, установи чи служби;

b) право працівників, звільнених без поважної причини, на належну компенсацію або іншу відповідну допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Згідно ч.1 ст.235 Кодексу законів про працю України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Частиною 2 ст.235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

З огляду на те, що судом встановлено, що позивача було протиправно звільнено з посади головного спеціаліста із запобігання та протидії корупції Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства, суд дійшов висновку, що позивач підлягає поновленню на посаді та на його користь підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 10 січня 2019 року по день ухвалення рішення суду.

Верховний Суд України у постанові від 14 січня 2014 року (справа №21-395а13) зазначив, що суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку.

Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок №100).

Відповідно до п.2 Порядку №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

За приписами абзацу 3 пункту 3 Порядку №100 усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

В п.6 Постанови Про практику застосування судами законодавства про оплату праці від 24 грудня 1999 року №13 Пленум Верховного Суду України зазначив, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Судом враховано та не заперечується сторонами, що позивачу заробітна плата за період з 20 грудня 2017 року по 10 січня 2019 року не нараховувалась та не виплачувалась.

Разом з тим, як встановлено рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 27 листопада 2017 року по справі № 815/4849/17 два попередні місяці, що передують звільненню липень-серпень 2017року. Кількість робочих днів - 43 (21+22). Грошове забезпечення: 3479, 54грн. (липень 2017р.) + 3479,54грн. (серпень 2017р.) = 6959,08грн. : 43 дні = 161,84грн./день.

Таким чином, при розрахунку середньоденної заробітної плати шляхом ділення заробітної плати за останні два місця роботи на число календарних днів за цей період (43) середньоденне грошове забезпечення позивача становить 161,84грн.

Кількість днів вимушеного прогулу станом на 18.07.2019 року становить 129 робочих дня, у зв`язку з чим сума грошового забезпечення за час вимушеного прогулу становить: 161,84 грн * 129 днів = 20877,36грн.

В свою чергу, як вже зазначалось судом та не заперечувалось учасниками справи, що у період з 20 грудня 2017 року по 10 січня 2019 року позивачу не нараховувалась та не виплачувалась заробітна плата (263 робочі дні), відтак заборгованість по заробітній платі за період роботи з 20 грудня 2017 року по 10 січня 2019 року у загальному розмірі 42563 (сорок дві тисячі п`ятсот шістдесят три) грн. 92 коп. також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Також, обставини щодо невиплати позивачу заробітної плати за період грудень 2017-січень 2019 року підтверджуються Довідкою про заробітну плату від 21.02.2019 року № 40 (Том 1 а.с. 118).

Щодо позовних вимог про стягнення з Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства на користь ОСОБА_1 компенсацію за невикористану основну щорічну відпустку кількістю 40 календарних днів (разом) компенсацію за 30 календарних днів невикористаної основної щорічної відпустки за період роботи з 15 вересня 2017 року по 14 вересня 2018 року, компенсацію за 10 календарних днів невикористаної основної щорічної відпустки за період роботи з 15 вересня 2018 року по 10 січня 2019 року; та компенсацію за невикористану додаткову відпустку за стаж державної служби кількістю 1 календарний день, а також стягнення з Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства на користь ОСОБА_1 вихідної допомогу у розмірі середнього місячного заробітку, суд зазначає, що вказані позовні вимоги не можуть бути задоволені судом, оскільки спір, що вирішується в даній адміністративній справі стосується саме щодо протиправного звільнення позивача з посади та поновлення його на роботі, разом з тим вказані позовні вимоги стосуються відповідних виплат позивачу під час звільнення. Отже, враховуючи, що суд дійшов висновку про поновлення позивача на посаді питання щодо компенсації за невикористану основну щорічну відпустку кількістю 40 календарних днів (разом) компенсацію за 30 календарних днів невикористаної основної щорічної відпустки за період роботи з 15 вересня 2017 року по 14 вересня 2018 року, компенсація за 10 календарних днів невикористаної основної щорічної відпустки за період роботи з 15 вересня 2018 року по 10 січня 2019 року та компенсація за невикористану додаткову відпустку за стаж державної служби кількістю 1 календарний день, а також стягнення з Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства на користь ОСОБА_1 вихідної допомогу у розмірі середнього місячного заробітку не можуть бути задоволені судом, оскільки вказані виплати здійснюються під час звільнення працівника, а не поновлення його на посаді.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.242 КАСУ, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Оцінивши кожен доказ, який є у справі щодо його належності, допустимості, достовірності та їх достатності і взаємного зв`язку у сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до п.2, 3 ст.371 КАС України негайно виконуються рішення суду щодо проприсудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби - у межах суми стягнення за один місяць; поновлення на посаді у відносинах публічної служби.

Судові витрати розподілити відповідно до ст.139 КАС України.

Суд зазначає, що позивач надав 01.07.2019 року клопотання про зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення (Том 2 а.с. 80-82).

Щодо викладених у клопотанні вимог про зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду, суд зазначає наступне.

Так, подання відповідачем - суб`єктом владних повноважень до суду звіту про виконання рішення суду можливо виключно у випадку встановлення судового контролю за виконанням рішення.

Частиною першою статті 382 КАС України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Аналіз наведених норм свідчить на користь висновку, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, яке має застосовуватися у виключних випадках.

Поряд з цим суд враховує, що позивачем не наведено причин та не надано доказів, які б свідчили про те, що відповідач може ухилятися від виконання рішення суду.

Приймаючи до уваги обставини даної справи, суд не вважає за необхідне зобов`язувати суб`єкта владних повноважень подавати звіт про виконання даного судового рішення та встановлювати судовий контроль за виконанням рішення суду в даній справі.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 9, 11, 69-72, 86, 158-163, 167, 254, 371 КАС України суд,-

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Національне агентство з питань запобігання корупції про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати наказ Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства № 19-О від 10 січня 2019 року «Про звільнення працівників у зв`язку з ліквідацією Західно- Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства».

Зобов`язати Західно-Чорноморське басейнове управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства поновити ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста із запобігання та протидії корупції Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства.

Стягнути з Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу 20877,36грн. (двадцять тисяч вісімсот сімдесят сім грн. 36 коп.).

Стягнути з Західно-Чорноморського басейнового управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання і рибальства на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період роботи з 20 грудня 2017 року по 10 січня 2019 року у загальному розмірі 42563 (сорок дві тисячі п`ятсот шістдесят три) грн. 92 коп.

В частині поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за 1 (один) місць у розмірі 3479,54грн. (три тисячі чотириста сімдесят дев`ять грн. 54 коп.) допустити негайне виконання судового рішення.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Відповідно до п.15.5 ч.І Перехідних положень КАС України апеляційна скарга подається до або через відповідні суди, а матеріали справи витребуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позивач: ОСОБА_1 (код РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 );

Відповідач: Західно-Чорноморське басейнове управління охорони, використання і відтворення водних біоресурсів та регулювання рибальства (Код , 65110, м.Одеса, вул.Балківська, 12-в);

Третя особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Національне агентство з питань запобігання корупції (, бульв. Дружби народів, 28, м. Київ, 01103).

Суддя П.П. Марин

.