Справа № 569/12228/19
Суддя: Кучина Н. Г.
Дата ухвалення: 2019-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2019 року м.Рівне

Рiвненський мiський суд Рівненської області в особi суддi Кучиної Н.Г., pозглянувши у письмовому провадженні адміністративну спpаву № 569/12228/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до молодшого лейтенанта Управління патрульної поліції у Рівненській області 1 батальйону 3 роти Хуторного Віталія Миколайовича про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В :

24 червня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського суду з адміністративним позовом до молодшого лейтенанта Управління патрульної поліції у Рівненській області 1 батальйону 3 роти Хуторного Віталія Миколайовича про скасування постанови.

Позивач просив визнати протиправною та скасувати постанову відповідача серії ЕАВ № 1236928 від 16.06.2019 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі про накладення на нього штрафу у розмірі 255 грн за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 статтею 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що з фото з засобу TruCam LTI 20/20 на якому ніби то, зафіксований його автомобіль, у той же час з інформації на фото вбачається, що швидкість автомобіля зафіксована на відстані 300 м, у зв`язку з чим марку автомобіля та державний номерний знак на цьому фото відображений не чітко та не дає змоги достатньо встановити цифрові та буквенні знаки, тобто неможливо достовірно ідентифікувати автомобіль. Крім того вважає, що знаки обмеження швидкості встановлені з порушенням визначених Правилами дорожнього руху і до того ж з матеріалів адміністративної справи не вбачається, що сам факт вчинення порушення відбувався в межах населеного пункту.

Ухвалою Рівненського міського суду від 25 червня 2019 року по справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику (повідомлення) сторін.

Відповідно до ч.1 ст.257КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.

Відповідач у встановлений законом строк надав суду відзив, в якості доказу перевищення швидкості надав суду відповідне фото, на якому зафіксовано державний номерний знак транспортного засобу, що перевищив встановлені Правилами дорожнього руху та диск з відеозаписом з бодікамери поліцейського, що містить підтвердження правопорушення. Просить в задоволенні позову відмовити.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши повідомлені позивачем, відповідачем обставини та за наявності достатніх підстав, суд приходить до висновку про можливість ухвалення судового рішення без проведення судового засідання та виклику осіб у порядку спрощеного провадження, виходячи з такого.

Положеннями ч. 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як вбачається із постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАВ № 1236928 від 16.06.2019 року, громадянин ОСОБА_1 16 червня 2019 року о 12 год. 37 хв., керуючи автомобілем Toyota Land Cruiser 200 д.н.з. НОМЕР_1 на автодорозі Н-25 Городище-Рівне-Старокостянтинів, рухався зі швидкістю 82 км/год в населеному пункті, що перевищило обмежену допустиму швидкість на 32 км/год. Швидкість вимірювалася за допомогою приладу ТruСаm LTI 20/20, чим порушив п. 12.4 ПДР України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 255 грн.

На підставі ст. 14 ЗУ «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Згідно ч. 2 ст. 41 ЗУ «Про дорожній рух» порядок початку руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки регулюються Правилами дорожнього руху.

Відповідно до ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію"» поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням ПДР його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

За змістом пункту 22 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, діяння, які є адміністративними правопорушеннями.

Доказами в справі про адміністративне правопорушення у відповідності до ст. 251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі, що використовуються особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Докази мають бути належними та допустимими. Допустимими є ті докази, які зібрані у відповідності до закону, а належними - якщо вони містять інформацію щодо предмету доказування.

Згідно вимог ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною другою статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Так, відповідно до вимог п.п. 12.4 Правил дорожнього руху України, у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Частина 1 ст. 122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину.

Судом встановлено, що позивач, керуючи автомобілем Toyota Land Cruiser 200 д.н.з. НОМЕР_1 на автодорозі Н-25 Городище-Рівне-Старокостянтинів, рухався зі швидкістю 82 км/год в населеному пункті, що перевищило обмежену допустиму швидкість на 32 км/год.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що позивач заперечує даний факт, оскільки вважає, що прилад вимірювання швидкості TruCam виміряв швидкість іншого автомобіля, а не його.

Щодо твердження ОСОБА_1 про те, що приладом TruCam зафіксовано швидкість руху можливо не його автомобіля, слід зазначити таке.

У позовній заяві позивачем зазначено, що з засобу TruCam LTI 20/20 на якому ніби то, зафіксований його автомобіль, у той же час з інформації на фото вбачається, що швидкість автомобіля зафіксована на відстані 300 м, у зв`язку з чим марку автомобіля та державний номерний знак на цьому фото відображений не чітко та не дає змоги достатньо встановити цифрові та буквенні знаки, тобто неможливо достовірно ідентифікувати автомобіль.

Однак, з оглянутого в судовому засіданні фотознімка здійсненого сертифікованим приладом TruCam чітко видно зафіксований транспортний засіб, яким керував саме позивач, та швидкість, з якою він рухався.

Посилаючись на правильність та правомірність застосування приладу «ТruСаm», відповідач вказав, що зазначений прилад здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак та особу водія.

Таким чином, доводи позивача в частині того, що неможливо ідентифікувати автомобіль з фото, зафіксованого засобом TruCam і, що прилад TruCam не міг зафіксувати швидкість саме автомобіля ОСОБА_1 , враховуючи погодні умови, які впливають на роботу приладу, спростовуються матеріалами справи.

Суд, вважає хибним посилання ОСОБА_1 щодо неналежності та недопустимості доказу фіксації руху його автомобіля лазерним вимірювачем швидкості «ТruСаm», оскільки відповідач не врахував погодні умови та рекомендації інструкції до засобу TruCam, виходячи з такого.

Так, відповідач надав до суду матеріали щодо застосування технічного приладу ТruСаm LTI 20/20, з яких вбачається, що жодні порушення такого процесу відсутні.

Лазерний вимірювач швидкості TruCam LТІ 20/20 здійснює вимірювання процесу порушення швидкісного режиму, що дозволяє ідентифікувати транспортний засіб, номерний знак та особу водія. Прилад автоматично визначає координати кожного вимірювання швидкості, розрізняє режими обмеження швидкості, встановлені для вантажних, легкових транспортних засобів, а також мотоциклів.

Для фіксації допустимих швидкісних режимів руху транспортних засобів на приладі встановлюється поріг допустимої швидкості руху. При цьому враховується похибка приладу ±2 км/год. Прилад дозволяє вимірювати швидкість на дистанціях від 15 м до 1200 м.

З відстані у 350-450 м поліцейським виконується наведення позначки оптичного прицілу на цільовий автомобіль і натискається спусковий гачок приладу. Прилад починає вимірювання швидкості і включає запис відео, при цьому чути характерний звук низького тону.

Виробник приладу TruCam (LТІ, США) застосував алгоритм шифрування АЕS з метою посилення достовірності доказової бази дорожньої поліції в суді в разі оскарження факту порушення.

Правильність реалізації у приладі TruCam зазначеного алгоритму підтверджено за результатами державної експертизи у сфері криптографічного захисту інформації.

Застосування алгоритму шифрування АЕS забезпечує контроль цілісності інформації не тільки в самому приладі TruCam, але, також в зашифрованих файлах, що скопійовані на будь- які інші електронні носії.

Зазначені властивості алгоритму унеможливлюють підробку змісту інформації про порушення правил дорожнього руху від моменту її фіксації приладом TruCam.

Тому, достовірність інформації про порушення правил дорожнього руху може бути перевірена в будь-який момент після її фіксації приладом TruCam, у тому числі під час її пред`явлення в якості речового доказу в адміністративному судовому процесі.

Враховуючи викладене, впровадження додаткових заходів для забезпечення достовірності інформації про порушення правил дорожнього руху та проведення їх експертиз не є обов`язковим.

Використання лазерного вимірювача швидкості TruCam органами Національної поліції України, а саме працівниками управлінь патрульної поліції Департаменту патрульної поліції започатковано листом першого заступника начальника ДПП Білошицького О.Г. від 04.10.2018 року.

Відповідно до вищевказаного листа першого заступника начальника ДПП ОСОБА_2 , з особовим складом територіальних підрозділів Департаменту патрульної поліції були проведені заняття з вивчення методичних рекомендацій щодо використання лазерних вимірювачів швидкості TruCam для фіксації правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху.

Документування правопорушень, зафіксованих за допомогою приладів, здійснюється поліцейськими згідно зі статтею 251 Кодексу України про Адміністративні правопорушення та Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС від 07.11.2015 № 1395.

Місце для роботи з приладом позначено відповідними дорожніми знаками з метою інформування учасників дорожнього руху про проведення вимірювання швидкісного режиму.

Дорожній знак 5.70 «Фото-, відеофіксування порушень Правил дорожнього руху» який інформує про можливість здійснення контролю за порушеннями Правші дорожнього руху за допомогою спеціальних технічних та (або) технічних засобів. Відповідно до п. 12.4 ПДР у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

У зв`язку з цим, суд приходить до переконання, що засіб вимірюваної техніки TruCam LTI 20/20, є належним засобом для встановлення швидкості руху транспортних засобів, а тому суд вважає даний доказ належним та допустимим.

Разом з тим, згідно роздруківки фотографії, наявної в матеріалах справи, здійсненої лазерним вимірювачем швидкості TruCam LTI 20/20, встановлено, що місце відеофіксації перевищення дозволеної швидкості Н-25 Городище-Рівне-Старокостянтинів і швидкість ТЗ ВК1111СЕ становить 82 км/год, що перевищує дозволену швидкість на 32 км/год.

Щодо тверджень в позовній заяві проте, що знаки обмеження швидкості встановлені з порушенням визначених Правилами дорожнього руху, то на переконання суду такі покликання є надуманими, з огляду на таке.

Відповідно до пункту 12.9.6 Правил дорожнього руху України водієві забороняється перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4,12.5,12.6 та 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31 або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил.

Відповідно до п. 12.4 ПДР України - у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

Частиною 1 статті 122 КУпАП встановлено відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги,у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, що тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі п`ятнадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Основним обов`язком водія є бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну(п. 2.3 «б»).

Так, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 проігнорував правила дорожнього руху, в результаті чого здійснив вищезазначене правопорушення.

Таким чином, з огляду на обставини, які викладені в оскарженій постанові інспектора патрульної поліції та враховуючи об`єктивну сторону правопорушення, за яке передбачена відповідальність ч.1 ст.122 КУпАП, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння правопорушення, яке полягало у перевищенні швидкості більше 20 км/год.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що твердження позивача про не вчинення ним адміністративного правопорушення є непослідовними, суперечливими, не відповідають встановленим обставинам по справі, в той час, як зібрані в справі докази свідчать про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Враховуючи наведене, суд не вбачає підстав для задоволення позову та скасування постанови серії ЕАВ № 1236928 від 16.06.2019 року по справі про адміністративне правопорушення відносно позивача ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст.241-246,250,255,286,293,295, пунктом 15.5 розділу VII КАС України, суд, -

В И Р I Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до молодшого лейтенанта Управління патрульної поліції у Рівненській області 1 батальйону 3 роти Хуторного Віталія Миколайовича про скасування постанови - відмовити.

Постанову серії ЕАВ № 1236928 від 16.06.2019 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, винесену молодшим лейтенантом Управління патрульної поліції у Рівненській області 1 батальйону 3 роти Хуторним Віталієм Миколайовичем про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, та накладення на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень, залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення до Восьмого апеляцiйного адміністративного суду через Рiвненський мiський суд.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Cуддя: