Справа № 420/6408/18
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2019-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2019 р.м.ОдесаСправа № 420/6408/18
Головуючий в 1 інстанції: Цховребова М. Г

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І.О.,

суддів - Стас Л.В., Шеметенко Л.П.

за участі секретаря - Скоріної Т.С.

представника апелянта - ОСОБА_2;

представника позивача - Лоли Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з позовом до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області (далі - ГУ ДМС в Одеській області), в якому просив:

- визнати протиправною бездіяльність щодо залишення без розгляду його заяви від 07.09.2018 року про продовження строку перебування в Україні;

- зобов`язати продовжити йому строк перебування в Україні шляхом проставлення відповідного штампу в паспортному документі.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, орган міграційної служби порушив Закон України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» та Порядок продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, оскільки повернув без належного розгляду, подану ним, заяву про продовження строку перебування в Україні. Вважає, що у разі встановлення судом бездіяльності органа виконавчої влади, ефективним засобом правового захисту, у розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинно бути зобов`язання прийняти рішення про продовження строку перебування в Україні, шляхом проставлення відповідного штаму в паспортному документі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2019 року, ухваленого за правилами загального позовного провадження, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Суд визнав протиправною бездіяльність ГУ ДМС в Одеській області щодо не прийняття рішення за заявою ОСОБА_1 від 07.09.2018 року про продовження строку перебування на території України, зобов`язав відповідача розглянути таку заяву та прийняти відповідне рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої у рішенні суду. У задоволенні решти позовних вимог, суд відмовив.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив із того, що неприйняття міграційним органом рішення за результатами розгляду заяви позивача про продовження строку перебування на території України є протиправною бездіяльністю, а отже позовні вимоги в цій частині є обґрунтованим та підлягають задоволенню.

В частині зобов`язання міграційного органу продовжити позивачу строк перебування в Україні, шляхом проставлення відповідного штампу в паспортному документі, зазначив, що вказані дії належать до дискреційних повноважень суб`єкта владних повноважень, а отже є передчасними та задоволенню не підлягають.

З огляду на викладене, з метою ефективного захисту порушених прав, суд вважав можливим зобов`язати міграційний орган розглянути заяву позивача від 07.09.2018 року та прийняти за результатами її розгляду відповідне рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої у рішенні суду.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву (заперечень).

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального права, ГУ ДМС в Одеській області просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позову.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, суб`єкт владних повноважень зазначив, що суд першої інстанції, приймаючи рішення у справі не врахував, що позивач не звертався до міграційного органу із заявою встановленого зразка про продовження строку перебування в Україні, а отже з боку відповідача, відсутня протиправна бездіяльність щодо нерозгляду такої заяви та відсутні підстави для його зобов`язання розглянути таку заяву та прийняти за результатами її розгляду відповідне рішення.

Також зазначив, що суд першої інстанції, зобов`язуючи відповідача здійснити певні дії, перебрав на себе дискреційні повноваження суб`єкта владних повноважень.

ОСОБА_1 відзив на апеляційну скаргу не надав.

Представник апелянта в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив рішення суду залишити без змін.

Фактичні обставини справи.

07 вересня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Суворовського районного відділу у місті Одесі ГУ ДМС України в Одеській області з письмовою заявою про продовження строку перебування в Україні у зв`язку з тим, що він більше двох років знаходиться в шлюбі з громадянкою України і має право на отримання дозволу на імміграцію в Україну (а.с.41).

Листом від 14.09.2018 року, міграційний орган повернув подану позивачем заяву та документи без прийняття відповідного рішення, обґрунтовуючи тим, що згідно Наказом МВС №363 від 25.04.2012 року підставою для продовження строку перебування в Україні є лікування, вагітність чи пологи, догляд за хворим членом родини, оформлення спадщини, подання заяви про отримання дозволу на імміграцію чи набуття громадянства України тощо.

До того ж, повідомив позивача, що відповідно до Закону України "Про біженців та осіб, які потребують додаткового чи тимчасового захисту", повинен протягом 30 днів з моменту припинення розгляду його справи покинути територію України (а.с.13-14).

Не погодившись із бездіяльністю міграційного органу щодо не розгляду його заяви про продовження строку перебування в Україні по суті, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Частина 2 ст. 19 Конституції України: органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України.

Стаття 3 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» від 22 вересня 2011 року №3773-VI (далі - Закон №3773): іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, користуються тими самими правами і свободами, а також несуть такі самі обов`язки, як і громадяни України, за винятками, встановленими Конституцією, законами чи міжнародними договорами України.

Частина 1 ст. 4 Закону №3773: іноземці та особи без громадянства можуть відповідно до Закону України "Про імміграцію" іммігрувати в Україну на постійне проживання.

Стаття 1 Закону України «Про імміграцію» від 07 червня 2001 року №2491-III (далі - Закон №2491): імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання.

Частиною 1 ст. 17 Закону №3773: іноземцю або особі без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, може бути продовжено строк перебування (за наявності законних підстав).

Пункт 1 ч. 3 ст. 4 Закону №2491: дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається одному з подружжя, якщо другий з подружжя, з яким він перебуває у шлюбі понад два роки, є громадянином України, дітям і батькам громадян України.

Пункт 8 Порядку продовження строку перебування та продовження або скорочення строку тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, затвердженого постановою КМУ від 15.02.2012 р. №150 (далі - Порядок №150 ): заяви про продовження строку перебування на території України (далі - заяви) подаються іноземцями та особами без громадянства і приймаючою стороною не раніше ніж за десять та не пізніше ніж за три робочі дні до закінчення такого строку до територіальних органів або підрозділів ДМС за місцем проживання. Зразок заяви та порядок її розгляду затверджуються МВС.

Підпункт 1 п. 9 Порядку №150: для продовження строку перебування на території України іноземець та особа без громадянства і приймаюча сторона разом із заявою подають такі документи:

1) у разі, коли приймаючою стороною є фізична особа:

паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства (після пред`явлення повертається), копію його сторінок з особистими даними, візою (за наявності) і відміткою про реєстрацію та/або копію імміграційної картки (за наявності);

переклад українською мовою сторінок паспортного документа іноземця або документа, що посвідчує особу без громадянства, з особистими даними, засвідчений в установленому законодавством порядку;

паспортний документ фізичної особи, що є приймаючою стороною (після пред`явлення повертається), та копію його сторінок з особистими даними;

копію посвідки на постійне чи тимчасове проживання або іншого документа, що підтверджує законність перебування на території України (якщо приймаючою стороною є іноземець та особа без громадянства);

документ, що підтверджує наявність фінансового забезпечення для покриття витрат, пов`язаних з перебуванням іноземця та особи без громадянства на території України, чи гарантійний лист приймаючої сторони про взяття на себе зобов`язань із сплати всіх витрат, пов`язаних з перебуванням іноземця та особи без громадянства на території України та їх виїздом з України;

документ про право власності або свідоцтво про державну реєстрацію права власності на житло, яке надається іноземцеві та особі без громадянства для перебування (після пред`явлення повертається), та його копію, а у разі, коли житло не належить приймаючій стороні, - письмову згоду власника (співвласника) такого житла. Якщо житло перебуває в державній або комунальній власності, замість документа про право власності подається видана організацією, яка здійснює експлуатацію житлового будинку, довідка про всіх повнолітніх осіб, місце проживання яких зареєстровано у такому житлі, та їх письмова згода на перебування іноземця та особи без громадянства;

чотири фотокартки іноземця та особи без громадянства розміром 3,5 х 4,5 сантиметра;

квитанція про сплату державного мита за продовження строку перебування або документ, який підтверджує наявність пільг щодо сплати

Пункт 7 Порядку №150: рішення про продовження строку перебування іноземців та осіб без громадянства на території України понад встановлені цим Порядком строки приймається керівником територіального органу або підрозділу ДМС чи його заступником у разі подання заяви про отримання дозволу на імміграцію чи набуття громадянства України та наявності підстав, які не дають змоги виїхати з України, відповідно до статті 22 Закону України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства", а також Головою ДМС або його заступником в інших випадках за умови подання підтверджувальних документів

Пункт 10 Порядку №150: рішення про відмову в продовженні строку перебування іноземця та особи без громадянства на території України приймається в разі:

1) необхідності забезпечення національної безпеки або охорони громадського порядку;

2) необхідності охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України та інших осіб, що проживають в Україні;

3) коли паспортний документ іноземця або документ, що посвідчує особу без громадянства, підроблений, зіпсований або не відповідає встановленому зразку чи належить іншій особі;

4) подання іноземцем та особою без громадянства завідомо неправдивих відомостей чи підроблених документів;

5) коли виявлено факти невиконання іноземцем та особою без громадянства рішення суду чи органів державної влади, уповноважених накладати адміністративні стягнення, або вони мають інші майнові зобов`язання перед державою, фізичними або юридичними особами, включаючи ті, що пов`язані з попереднім видворенням за межі України, у тому числі після закінчення строку заборони подальшого в`їзду в Україну;

6) коли є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець та особа без громадянства мають інші, ніж заявлені у заяві, підстави та мету перебування в Україні або вони не подали відповідного підтвердження;

7) відсутності в іноземця та особи без громадянства достатнього фінансового забезпечення на період перебування або відповідних гарантій приймаючої сторони.

Зазначене рішення може бути оскаржене до територіального органу ДМС (у разі, коли рішення прийняте територіальним підрозділом ДМС), ДМС або суду.

Позиція суду апеляційної інстанції щодо доводів апеляції та висновків суду першої інстанції.

Переглядаючи справу за наявними у ній доказами, а також перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія виходить з наступного.

Системно-логічний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що чинним законодавством України визначено чітку процедуру розгляду заяви про продовження строку перебування іноземців та осіб без громадянства на території України, а також вичерпний перелік підстав для відмови в її задоволенні. При цьому, результати розгляду такої заяви мають оформлюватись міграційним органом у формі відповідного рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до Суворовського районного відділу у місті Одесі ГУ ДМС України в Одеській області із заявою, оформленою у довільній формі про продовження строку перебування на території України, однак листом від 14.09.2018 року вказана заява та матеріали були повернуті йому без прийняття жодного рішення.

За наведених обставини, колегія суддів вважає, що неприйняття міграційним органом, встановленого п. 7 або 10 Порядку №150, рішення за результатами розгляду заяви позивача про продовження строку перебування в Україні, свідчить протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а отже суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо підстав задоволення відповідної частини позову.

Апелянт зазначає, що позивач повинен був звернутися з заявою про продовження строку перебування в Україні встановленого зразка, а тому, подана ним у довільній формі заява, могла бути розглянута лише за Законом "Про звернення громадян".

Колегія суддів дослідивши вказаний довід вважає, що у випадку порушення іноземцем форми звернення до органі міграційної служби, останній повинен був роз`яснити, що підставами для нерозгляду заяви та повернення документів, є недотримання процедурних вимог.

Натомість, у відповідь на заяву позивача, міграційна служба, виклала доводи, що притаманні рішенню, коли заява вирішується по суті.

Іншими словами, оформивши відмову у продовженні строку перебування в Україні у вигляді листа, міграційна служба позбавила позивача оскаржити її у судовому порядку, адже вона не оформлена належним чином.

Також, судова колегія вважає, що обраний судом першої інстанції спосіб захисту порушених прав, шляхом зобов`язання міграційного органу розглянути заяву позивача про продовження строку перебування в Україні та прийняття відповідного рішення з цього питання є ефективним у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки встановлює конкретний механізм відновлення, поновлення порушеного права.

Суд апеляційної інстанції не погоджується з доводами апелянта, що суд першої інстанції, зобов`язавши його розглянути відповідну заяву та прийняти, за результатами її розгляду, рішення, перебрав на себе дискреційні повноваження.

Так, наведені вище фактичні обставини справи, свідчать про порушення права позивача на розгляд його заяви на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. За таких умов, суд повинен захистити порушене право, адже кожна особа має право звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що, зокрема, бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права (ч.1 ст. 5 КАС України).

З огляду на викладене, варто зазначити, що суд першої інстанції, не втручаючись у дискреційні повноваження органу міграційної служби, зобов`язав його, з урахуванням обставин, встановлених судовим рішення, прийняти, за результатами розгляду заяви позивача, відповідне рішення на свій власний розсуд.

Враховуючи, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції, на підставі ст. 316 КАС України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2019 року - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 02 квітня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Доповідач - суддя І.О. Турецька

суддя Л.В. Стас

суддя Л.П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 22.07.2019 року.