Справа № 524/3133/19
Суддя: Лях О.П.
Дата ухвалення: 2019-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2019 р.Справа № 524/3133/19

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Лях О.П.,

Суддів: Калитки О. М. , Мельнікової Л.В. ,

при секретарі судового засідання Машурі Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Громадянина Азербайджану ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 07.05.2019 (повний текст складено 07.05.2019, головуючий суддя І інстанції Предоляк О.С., м.Кременчук Полтавської області) по справі № 524/3133/19 за позовом Автозаводського районного відділу у м. Кременчуці Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області до Громадянина Азербайджану ОСОБА_1 про примусове видворення іноземця за межі території України та його затримання з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Автозаводський районний відділ у м. Кременчуці Управління Державної міграційної служби України в Полтавській області, звернувся до суду з адміністративним позовом до Громадянина Азербайджану ОСОБА_1 про примусове видворення іноземця з України і його затримання з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні.

Рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 07.05.2019 задоволено адміністративний позов:

- затримано з метою ідентифікації громадянина Азербайджану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з поміщенням до пункту тимчасово перебування іноземців та осіб без громадянства на строк необхідний для ідентифікації, але не більше ніж на 6 (шість) місяців;

- примусово видворено за межі території України громадянина Азербайджану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- заборонено громадянину Азербайджану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , подальший в`їзд в Україну строком на п`ять років;

- звернуто до негайного виконання рішення суду в частині затримання з метою ідентифікації громадянина Азербайджану ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з поміщенням до пункту тимчасово перебування іноземців та осіб без громадянства на строк необхідний для ідентифікації.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні адміністративного позову.

Доводи апеляційної скарги мотивовані неповним з`ясуванням судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду першої інстанції обставинам справи. Вказано про реєстрацію 07.06.2014 шлюбу із громадянкою України ОСОБА_2 , про в`їзд на територію України у серпні 2017 року з метою воз`єднання із сім`єю (дружиною), наявність наміру звернутися до уповноважених органів для оформлення посвідки на проживання в Україні та про викрадення паспорта, а також про неоформлення своєчасно уповноваженими посадовими особами органів державної влади документа на повернення в країну громадянської належності.

Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому наголошено на законності та обгрунтованості рішення суду першої інстанції.

Представники сторін про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.

Фіксування судового засідання по справі за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалося.

Заслухавши доповідь судді-доповідача стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом апеляційної інстанції, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши і обговоривши доводи апеляційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла наступного.

Відповідно до ст.308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАСУ, КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як свідчать матеріали справи, 04.08.2017 громадянин Азербайджану ОСОБА_1 в`їхав на територію України по паспорту громадянина Азербайджана серії НОМЕР_1 , виданому Міністерством внутрішніх справ Азербайджану 17.04.2012, терміном дії до 17.04.2022.

04.11.2017 за порушення правил перебування в Україні відносно громадянина Азербайджану ОСОБА_1 начальником Автозаводського РВ у м. Кременчуці УДМС України в Полтавській області Коль Оленою Миколаївною складено адміністративний протокол по ч. 1 ст. 203 КУпАП та винесено постанову про накладення штрафу в сумі 510 грн. Штраф не сплачено.

Під час складання адміністративних матеріалів за порушення ч.1 ст.203 КУпАП громадянином Азербайджану ОСОБА_1 було повідомлено, що він володіє російською мовою, якою надавав пояснення, а також повідомлено, що він проживає у своєї знайомої ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 .

Також в поясненні відповідачем було зазначено, що підстав для подальшого перебування в Україні він не має.

Враховуючи вищевикладене та з метою забезпечення вимог законодавства про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, на підставі положень ст. 26 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства», Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої спільним наказом МВС України, Адміністрації державної прикордонної служби України та Служби безпеки України від 23.04.2012 № 353/271/150, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України за № 806/21119 від 21.05.2012, начальником Автозаводського районного відділу у м.Кременчуці УДМС України в Полтавській області 15.11.2017 було прийняте рішення про примусове повернення за межі України громадянина Азербайджану ОСОБА_1 із застосуванням заборони щодо подальшого в`їзду в Україну строком на три роки, а також зобов`язано його покинути територію України у термін до 20 листопада 2017 року.

15.11.2017 громадянин Азербайджану ОСОБА_1 був ознайомлений із рішенням про примусове повернення за межі України, що підтверджується підписами свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вказаному рішенні.

Проте, відповідачем рішення не було виконано у вказаний термін.

Громадянин Азербайджану ОСОБА_1 продовжував незаконно перебувати на території України та порушувати громадський порядок, що підтверджується неодноразовим притягненням його до адміністративної відповідальності протягом 2017-2018 років.

Враховуючи зазначене, 01.02.2018 до Автозаводського районного суду м. Кременчука Автозаводським РВ у м. Кременчуці УДМС України в Полтавській області було подано адміністративний позов про примусове видворення громадянина Азербайджану ОСОБА_1 за межі території України та його затримання з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України. Проте, як повідомлено позивачем, у зв`язку із неявками відповідача у судові засідання по даній справі, хоча останній був повідомлений про них належним чином, розгляд адміністративної справи неодноразово переносився. 12.10.2018 громадянин Азербайджану ОСОБА_1 в черговий раз не з`явився в судове засідання, внаслідок чого начальником Автозаводського РВ у м. Кременчуці УДМС України в Полтавській області було подано заяву про залишення позову без розгляду, яку було задоволено судом та роз`яснено, що відповідно до ч.4 ст.240 КАС України, особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутись до адміністративного суду в загальному порядку.

В подальшому, 19.04.2019 співробітниками Кременчуцького відділу поліції за адресою АДРЕСА_2 було виявлено громадянин Азербайджану ОСОБА_1 , який незаконно перебував на території України.

Після його виявлення 19.04.2019 за порушення правил перебування в Україні повторно було складено адміністративний протокол за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.203 КУпАП, та винесено постанову про накладення штрафу в розмірі 1700 грн.

Штраф відповідачем не сплачено.

У зв`язку із виявленням громадянина Азербайджану ОСОБА_1 , Автозаводський районний відділ у м. Кременчуці УДМС України в Полтавській області звернувся до суду із даним позовом.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Правовий статус іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні, та встановлює порядок їх в`їзду в Україну та виїзду з України визначає Закон України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" №3773-VI від 22 вересня 2011 року (далі - Закон №3773-VI).

За приписами частини першої статті 26 Закону №3773-VI іноземець або особа без громадянства можуть бути примусово повернуті в країну походження або третю країну, якщо їх дії порушують законодавство про правовий статус іноземців та осіб без громадянства або суперечать інтересам забезпечення національної безпеки України чи охорони громадського порядку, або якщо це необхідно для охорони здоров`я, захисту прав і законних інтересів громадян України за рішенням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органу Служби безпеки України або органу охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України), з подальшим повідомленням протягом 24 годин прокурору про підстави прийняття такого рішення. У рішенні про примусове повернення зазначається строк, протягом якого іноземець або особа без громадянства повинні виїхати з України. Зазначений строк не повинен перевищувати 30 днів з дня прийняття рішення.

Відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону №3773-VI іноземець або особа без громадянства зобов`язані самостійно залишити територію України у строк, зазначений у рішенні про примусове повернення.

Частиною першою статті 30 Закону України №3773-VI передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері міграції, органи охорони державного кордону (стосовно іноземців та осіб без громадянства, які затримані ними у межах контрольованих прикордонних районів під час спроби або після незаконного перетинання державного кордону України) або органи Служби безпеки України можуть лише на підставі винесеної за їх позовом постанови адміністративного суду примусово видворити з України іноземця та особу без громадянства, якщо вони не виконали в установлений строк без поважних причин рішення про примусове повернення або якщо є обґрунтовані підстави вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення, крім випадків затримання іноземця або особи без громадянства за незаконне перетинання державного кордону України поза пунктами пропуску через державний кордон України та їх передачі прикордонним органам суміжної держави.

Отже, вказаною нормою статті встановлено, що примусове видворення з України іноземця на підставі винесеної постанови адміністративного суду застосовується, якщо рішення про примусове повернення не виконано іноземцем в установлений строк без поважних причин.

Крім того, із змісту наведеної норми видно, що примусовому видворенню іноземця чи особи без громадянства передують дві обставини: 1) прийняття рішення відповідним компетентним органом про примусове видворення; 2) ухилення від виїзду після прийняття рішення про повернення або наявність обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства ухилятимуться від виконання такого рішення. Тобто обов`язковим є попереднє прийняття вказаними органами рішення про примусове повернення.

Так, матеріалами справи підтверджено, що Автозаводським районним відділом у м.Кременчуці УДМС України в Полтавській області 15.11.2017 було прийняте рішення про примусове повернення за межі України громадянина Азербайджану ОСОБА_1 , яким зобов`язано його покинути територію України у термін до 20 листопада 2017 року.

Відповідно до пункту 1 розділу 1 Інструкції про примусове повернення і примусове видворення з України іноземців та осіб без громадянства, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Адміністрації Державної прикордонної служби України, Служби безпеки України 23.04.2012 № 353/271/150 (у редакції наказу Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України від 22.01.2018 № 38/77) та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 21.05.2012 за № 806/21119, (далі - Інструкція №353) ця Інструкція визначає порядок дій посадових осіб Державної міграційної служби України, її територіальних органів і територіальних підрозділів (далі - органи ДМС), органів охорони державного кордону та органів Служби безпеки України (далі - СБУ) під час прийняття рішень про примусове повернення і примусове видворення іноземців та осіб без громадянства (далі - іноземці), їх ідентифікації і вжиття заходів з безпосереднього примусового повернення, поміщення до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні (далі - ПТПІ), а також під час прийняття рішень про продовження строку затримання.

Згідно із пунктом 4 розділу 1 Інструкції № 353 іноземці можуть бути примусово повернуті до країни походження чи третьої країни на підставі рішення органу ДМС або органу охорони державного кордону, або органу СБУ про примусове повернення чи примусово видворені на підставі винесеної за позовом цих органів/підрозділів постанови адміністративного суду про примусове видворення.

Положеннями пункту 2 розділу 2 Інструкції № 353 передбачено, що рішення про примусове повернення оголошується іноземцю протягом 72 годин з дати його ухвалення, за винятком випадків, коли місцезнаходження іноземця не встановлено, в присутності перекладача та/або законного представника (на вимогу особи) під підпис та обліковується посадовою особою органу ДМС, органу охорони державного кордону та органу СБУ, яка уповноважена складати документи для примусового повернення, у журналі обліку прийнятих рішень про примусове повернення та видворення з України іноземців та осіб без громадянства (додаток 3).

У разі відмови іноземця від особистого підпису в рішенні про примусове повернення посадова особа робить про це запис у рішенні про примусове повернення в присутності двох свідків.

Відповідно до пункту 4 розділу 2 Інструкції № 353 один з примірників рішення про примусове повернення видається іноземцю, стосовно якого воно прийнято, інший залишається в органі, який його прийняв.

Як слідує із матеріалів справи, із рішенням про примусове повернення від 15.11.2017 громадянина Азербайджану ОСОБА_1 було ознайомлено в цей же день, тобто 15.11.2017, проте, він відмовився його отримати, що було засвідчено підписами свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вказаному рішенні.

Колегія суддів звертає увагу, що згідно із пунктом 10 розділу 1 Інструкції № 353 рішення органів ДМС, органів охорони державного кордону та органів СБУ про примусове повернення може бути оскаржено до суду.

Разом з тим, відповідачем не повідомлено та не надано до суду жодних відомостей та доказів стосовно оскарження вказаного рішення про примусове повернення.

Таким чином, рішення Автозаводського районного відділу у м.Кременчуці УДМС України в Полтавській області від 15.11.2017 про примусове повернення за межі України громадянина Азербайджану ОСОБА_1 станом на час звернення позивача до суду із даним позовом є чинним та не оскаржується відповідачем.

Крім того, до звернення позивача із даним адміністративним позовом до суду як 01.02.2018, так і повторно 03.05.2019, відповідачем дане рішення в добровільному порядку не виконано.

В обгрунтування поважності невиконання такого рішення відповідачем повідомлено про викрадення паспорту, про в`їзд на територію України у серпні 2017 року з метою воз`єднання із сім`єю (дружиною) та про наявність наміру звернутися до уповноважених органів для оформлення посвідки на проживання в Україні.

Разом з тим, відповідачем не надано будь-яких доказів щодо звернення до правоохоронних органів стосовно викрадення/втрати паспорта, а також про те, що він вчиняв активні дії, спрямовані на отримання нового паспорта, в тому числі доказів звернення до Посольства Республіки Азербайджан з такою метою.

Посилання апелянта про юридичну необізнаність і, як наслідок, неотримання у цих органах при зверненні до них відповідних довідок, суд не приймає до уваги, оскільки на час подання апеляційної скарги на рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 07.05.2019 по справі № 524/3133/19 відповідач вже користувався правовою допомогою адвоката, внаслідок чого мав можливість із його допомогою отримати відповідні довідки із правоохоронних органів за умови, що таке звернення мало місце.

Щодо доводів про реєстрацію 07.06.2014 шлюбу із громадянкою України ОСОБА_2 та в`їзд на територію України у серпні 2017 року з метою воз`єднання із сім`єю (дружиною), колегія суддів зазначає наступне.

В матеріалах справи наявна копія пояснень, написаних відповідачем у листопаді 2017 року власноручно. Із даних пояснень слідує, що він проживає у своєї знайомої ОСОБА_3 . Інформацію про реєстрацію шлюбу із громадянкою України ОСОБА_2 та про наявність у нього сімейних відносин із нею, у листопаді 2017 року громадянин Азербайджану ОСОБА_1 не повідомляв.

Будь-які докази щодо укладення даного чи іншого шлюбу, про наявність наміру звернутися до уповноважених органів для оформлення посвідки на проживання в Україні матеріали справи не містять.

Разом з тим, Автозаводським районним відділом у м.Кременчуці УДМС України в Полтавській області надано до суду відомості про перетинання відповідачем кордону України, із яких слідує, що станом на 07.06.2014 громадянин Азербайджану ОСОБА_1 перебував за межами України.

Крім того, відповідно до наданої позивачем інформації від Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області Гасанов притягався працівниками відділу до адміністративної відповідальності за ст.178 ч.3 КУпАП 10.08.2018, ст.175-1 ч.1 КУпАП 10.08.2018, ст.173 КУпАП 10.08.2018, ст. 179-1 ч.2 11.08.2018, батальйоном патрульної поліції в м Кременчук за ст.178 ч.2 08.04.2018, ст.175-1 ч.1 КУпАП 09.08.2018, ст.127 ч.1 КУпАп 15.01.2019 .

Щодо строків звернення до суду із даним позовом лише 03.05.2019, колегія суддів приймає доводи позивача про звернення із відповідним позовом вперше 01.02.2018 та про залишення Автозаводським районним судом м. Кременчука позовної заяви без розгляду, а також роз`яснення судом можливості звернутися в подальшому із даним позовом в загальному порядку.

Статтею 31 Закону України №3773-VI визначено вичерпний перелік обставин, за яких іноземець або особа без громадянства не можуть бути примусово повернуті чи примусово видворені або видані чи передані до країн, зокрема: де їх життю або свободі загрожуватиме небезпека за ознаками раси, віросповідання, національності, громадянства (підданства), належності до певної соціальної групи або політичних переконань; де їм загрожує смертна кара або страта, катування, жорстоке, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження чи покарання; де їх життю або здоров`ю, безпеці або свободі загрожує небезпека внаслідок загальнопоширеного насильства в ситуаціях міжнародного або внутрішнього збройного конфлікту чи систематичного порушення прав людини, або природного чи техногенного лиха, або відсутності медичного лікування чи догляду, який забезпечує життя; де їм загрожує видворення або примусове повернення до країн, де можуть виникнути зазначені випадки. Також забороняється колективне примусове видворення іноземців та осіб без громадянства.

Наведений перелік підстав є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Колегія суддів звертає увагу, що серед обставин, встановлених в ході судового розгляду та визнаних відповідачем, не вбачається вищезазначених підстав, які б зумовлювали заборону застосування до відповідача процедури примусового повернення до країни його походження.

Таким чином, оскільки відповідачем не виконано рішення про примусове повернення від 15.11.2017, яке є чинним, не було оскаржене та не скасовано, а також враховуючи відсутність у громадянина Азербайджану ОСОБА_1 документів на право перебування на території України, та на відсутність встановлених Законом України "Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства" заборон на примусове видворення відповідача, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог та необхідності примусового видворення за межі території України вказаного громадянина.

Згідно з частиною 4 статті 30 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства» іноземці та особи без громадянства, які не мають законних підстав для перебування на території України, затримані в установленому порядку та підлягають примусовому видворенню за межі України, у тому числі прийняті відповідно до міжнародних договорів України про реадмісію, розміщуються в пунктах тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають в Україні, протягом строку, необхідного для їх ідентифікації та забезпечення примусового видворення (реадмісії) за межі України, але не більш як на вісімнадцять місяців.

Відповідно до частини 1 статті 289 Кодексу адміністративного судочинства України за наявності обґрунтованих підстав вважати, що іноземець або особа без громадянства, стосовно якої подано адміністративний позов про примусове видворення, ухилятиметься від виконання рішення про її примусове видворення, а так само у разі відсутності в іноземця або особи без громадянства, яка вчинила порушення законодавства України з прикордонних питань або про правовий статус іноземців, документа, що дає право на виїзд з України, на підставі заяви поданої органом охорони державного кордону до іноземця або особи без громадянства суд може застосувати такий захід як затримання з метою ідентифікації та (або) забезпечення видворення за межі території України.

Положеннями ч.13 ст.289 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що умовами, за яких неможливо ідентифікувати іноземця чи особу без громадянства, забезпечити примусове видворення чи реадмісію особи, є:

1) відсутність співпраці з боку іноземця або особи без громадянства під час процедури його ідентифікації;

2) неодержання інформації з країни громадянської належності іноземця або країни походження особи без громадянства чи документів, необхідних для ідентифікації особи.

Як видно з матеріалів справи, на момент винесення рішення від 15.11.2017 про примусове повернення у ОСОБА_1 був наявний паспорт громадянина Республіки Азербайджан НОМЕР_1 , виданий 17.02.2012, терміном дії до 17.04.2022, про що свідчить наявна в матеріалах справи копія паспорта, в якому було проставлено штамп про примусове повернення з Україну з забороною в`їзду на три роки.

З огляду на вказане, у затримання іноземця із поміщенням до пункту тимчасово перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України, не здійснювалося, оскільки підстави вважати, що іноземець буде ухилятися від виконання рішення про примусове повернення, були відсутні.

Разом з тим, і це не заперечується відповідачем, станом на час звернення позивача 03.05.2019 із даним позовом до суду, у відповідача відсутній документ, який посвідчує його особу.

Таким чином, позивач позбавлений можливості достовірно ідентифікувати особу іноземця.

Більше того, враховуючи невиконання відповідачем протягом тривалого часу рішення про примусове повернення, наявні підстави вважати, що останній буде ухилятися від виконання зазначеного рішення.

При цьому колегія суддів відмічає, що в матеріалах справи наявні відомості про неодноразове притягнення відповідача до адміністративної відповідальності.

З огляду на вказане та враховуючи, що відповідач порушив законодавство України про правовий статус іноземців та осіб без громадянства, а саме: не надав суду доказів про своє законне перебування на даний час на території України, а також не виконав добровільно рішення про примусове повернення від 15.11.2017 у встановлений строк, то є законні підстави для затримання відповідача з метою ідентифікації та забезпечення примусового видворення з території України, з поміщенням до пункту тимчасового перебування іноземців та осіб без громадянства, які незаконно перебувають на території України.

Додатково колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 30 Постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 25 червня 2009 року № 1 «Про судову практику розгляду спорів щодо статусу біженця та особи, яка потребує додаткового або тимчасового захисту, примусового повернення і примусового видворення іноземця чи особи без громадянства з України та спорів, пов`язаних із перебуванням іноземця та особи без громадянства в Україні» при вирішенні справ про примусове видворення суди повинні враховувати положення статей 9, 29 Загальної декларації прав людини 1948 року та статті 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання, а при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати лише таких обмежень, які встановлені законом виключно для забезпечення належного визнання та поваги прав і свобод інших людей, а також забезпечення справедливих вимог моралі, суспільного порядку і загального добробуту.

Зокрема, відповідно до п "f" частини першої статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім як відповідно до процедури, встановленої законом, у випадку законного арешту або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

У п. 103 Рішенні Європейського суду з прав людини від 17 квітня 2014 року "Справа "Анатолій Руденко проти України", стало остаточним 17 липня 2014 року (№ 50264/08) вказано, що тримання особи під вартою є таким серйозним заходом, що він є виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі заходи, було розглянуто і визнано недостатніми для гарантування інтересів особи або суспільства, що можуть вимагати того тримання відповідної особи під вартою. Це означає, що відповідність позбавлення волі національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин (див. для застосування цих принципів у контексті підпункту "e" пункту 1 статті 5 Конвенції рішення у справах "Вітольд Літва проти Польщі", заява N 26629/95, п. 78, ЄСПЛ 2000-III, та "Станєв проти Болгарії" [ВП], заява N 36760/06, п. 143, ЄСПЛ 2012).

Відповідно до пункт 1 статті 5 Конвенції має на увазі фізичну свободу особи, і мета цього положення полягає в недопущенні свавільного позбавлення такої свободи. Перелік винятків стосовно права на свободу, яке гарантує пункт 1 статті 5, є вичерпним, і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідатиме меті цього положення.

Відтак, доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає необгрунтованими, з огляду на передбачені частиною 1 статті 30 Закону України №3773-VI повноваження відповідача на примусове видворення та обставини, встановлені в ході судового розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, відсутні підстави для задоволення вимог поданої відповідачем апеляційної скарги про скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст.229, 271, 272, 288, 289, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Громадянина Азербайджану ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 07.05.2019 по справі № 524/3133/19 - залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 07.05.2019 по справі № 524/3133/19 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ч.4 ст.272 Кодексу адміністративного судочинства України.

Повне судове рішення складено 22 липня 2019 року.

.

Головуючий суддя (підпис)О.П. Лях
Судді(підпис) (підпис) О.М. Калитка Л.В. Мельнікова