Справа № 160/1764/19
Суддя: Букіна Лілія Євгенівна
Дата ухвалення: 2019-07-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 липня 2019 року Справа № 160/1764/19
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючий суддя - Букіна Л.Є.,
за участю: секретаря судового засідання Бутенко П.В.,
позивача - ОСОБА_1 ,
представника позивача - ОСОБА_2 ,
представника відповідачів - Ващилко О.П. ,
розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Другого Дніпровського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, Дніпровського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги про скасування наказу,-
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду 22.02.2019 року надійшов позов ОСОБА_1 до Директора Другого Дніпровського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги про скасування наказу відповідача «Про відмову в наданні безоплатної правової вторинної допомоги ОСОБА_1 » від 17.01.2019 року № 25.
В обґрунтування позову посилався на протиправність оскарженого наказу, оскільки вважає, що підпадає під коло осіб, які мають право отримати безоплатну правову допомогу, з огляду на наявність у нього групи інвалідності, а також статусу заявника у справі № 199/9214/15-ц, зверненої на дії державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби м. Дніпро ГТУЮ, в рамках розгляду якої і виникла необхідність звернення до відповідача з проханням про надання допомоги щодо складання процесуальних документів, а також здійснення представництва у суді. З підстав викладеного вважає, що йому безпідставно відмолено у наданні безоплатної правової допомоги, а тому просить позовні вимоги задовольнити повністю.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.02.2019 року позовну заяву залишено без руху.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.03.2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11.05.2019 року подальший розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Тією ж ухвалою суду Другий Дніпровський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги залучено до участі у справі - співвідповідачем.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28.05.2019 року Дніпровський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги залучено до участі у справі - співвідповідачем. Тією ж ухвалою суду виключено Директора Другого Дніпровського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги з числа відповідачів.
Від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в яких останній зазначив, що приймаючи оскаржений наказ, діяв у спосіб передбачений законодавством України з огляду на те, що вимоги позивача, при зверненні до центру були неправомірними.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.05.2019 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду у судовому засіданні.
У судовому засіданні позивач та представники сторін підтримали свої правові позиції і надали суду пояснення, аналогічні тим, що викладені у заявах по суті.
Заслухавши пояснення позивача та представників сторін, дослідивши письмові докази, долучені до матеріалів справи, проаналізувавши відповідні норми чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства, суд виходить із такого.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 разом з дружиною ОСОБА_4 звернулися до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська із скаргою дії державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби м.Дніпро Головного територіального управління юстиції щодо бездіяльності та неправомірного винесення постанови про повернення виконавчого листа стягувачу від 23.11.2018 року.
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08.01.2019 року у справі № 199/9214/15-ц скаргу залишено без руху і надано строк для усунення її недоліків.
10.01.2019 року позивач звернувся до Другого Дніпровського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги із відповідною заявою про надання безоплатної вторинної правової допомоги, яка передбачає складення документів процесуального характеру (позовної заяви) та здійснення представництва його інтересів у суді.
Наказом «Про відмову в наданні безоплатної правової вторинної допомоги ОСОБА_1 » від 17.01.2019 року № 25, позивачу відмовлено в наданні безоплатної вторинної правової допомоги у зв`язку з тим, що вимоги особи про захист або відновлення її прав є неправомірними.
Вважаючи вказаний наказ протиправним, позивач звернувся до суду із вимогою про його скасування.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходить із того, що статтею 59 Конституцією України закріплено право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Для забезпечення права на захист від обвинувачення та надання правової допомоги при вирішенні справ у судах та інших державних органах в Україні діє адвокатура.
Таким чином право на безкоштовну правничу допомогу за своїм статусом є конституційним правом кожного.
Європейський підхід в питанні надання безоплатної правничої допомоги залишається незмінним і полягає у невід`ємності реального права на правничу допомогу від права на реальний доступ до суду, яке в свою чергу, є складовою права на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, у випадках спору щодо цивільних прав чи обов`язків або при пред`явленні будь - якого кримінального обвинувачення, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (надалі - Конвенція) в інтерпретації тлумачної практики Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ). Практикою даного Суду в ході тлумачення вказаної норми Конвенції напрацьовано та сформульовано стандарти такої допомоги.
Згідно з ч. 1 ст. 25 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» порядок та умови залучення адвокатів до надання безоплатної правової допомоги встановлюються законом.
З метою імплементації європейських стандартів у сфері справедливого суду та захисту прав людини українським законодавцем прийнято Закон України «Про безоплатну правову допомогу» від 02.06.2011 № 3460-VI (надалі Закон № 3460-VI).
Пунктами 1, 3 та 4 частини 1 статті 1 цього Закону визначено:
- безоплатна правова допомога - правова допомога, що гарантується державою та повністю або частково надається за рахунок коштів Державного бюджету України, місцевих бюджетів та інших джерел;
- правова допомога - надання правових послуг, спрямованих на забезпечення реалізації прав і свобод людини і громадянина, захисту цих прав і свобод, їх відновлення у разі порушення;
- правові послуги - надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; здійснення представництва інтересів особи в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; забезпечення захисту особи від обвинувачення; надання особі допомоги в забезпеченні доступу особи до вторинної правової допомоги та медіації.
Із вищенаведеного випливає, що правова допомога являє собою комплекс заходів, що складається із правових послуг, захисту та відновлення прав людини у випадку їх порушення.
При цьому ст. 3 Закону № 3460-VI визначено, що право на безоплатну правову допомогу - гарантована Конституцією України можливість громадянина України, іноземця, особи без громадянства, у тому числі біженця, чи особи, яка потребує додаткового захисту, отримати в повному обсязі безоплатну первинну правову допомогу, а також можливість певної категорії осіб отримати безоплатну вторинну правову допомогу у випадках, передбачених цим Законом.
У ст. 4 Закону № 3460-VI зазначено, що при реалізації права на безоплатну правову допомогу не допускається застосовування привілеїв чи обмежень до осіб за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
Державна політика у сфері надання безоплатної правової допомоги ґрунтується на таких принципах: 1) верховенство права; 2) законність; 3) доступність безоплатної правової допомоги; 4) забезпечення якості безоплатної правової допомоги; 5) гарантоване державне фінансування (ст. 5 Закону №3460-VI).
Статтею 15 Закону № 3460-VI встановлено, що суб`єктами надання безоплатної вторинної правової допомоги в Україні є: 1) центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги; 2) адвокати, включені до Реєстру адвокатів, які надають безоплатну вторинну правову допомогу.
Згідно із ст. 16 цього ж Закону, Міністерство юстиції України утворює регіональні (республіканський (Автономної Республіки Крим), обласні, Київський та Севастопольський міські) та місцеві (районні, міжрайонні, міські, міськрайонні, міжрайонні та районні у містах) центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги. Центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги є територіальними відділеннями Координаційного центру з надання правової допомоги і утворюються з урахуванням потреб відповідної адміністративно-територіальної одиниці та забезпечення доступу осіб до безоплатної вторинної правової допомоги. Центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги є неприбутковими організаціями, користуються правами юридичної особи, мають власні бланки, печатку із своїм найменуванням. Центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги фінансуються з Державного бюджету України, інших не заборонених законодавством джерел. Центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги забезпечують надання всіх видів правових послуг, передбачених частиною другою статті 13 цього Закону. Повноваження та порядок діяльності центрів з надання безоплатної вторинної правової допомоги встановлюються Положенням про центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги, що затверджується Міністерством юстиції України. Під час виконання функцій з надання безоплатної вторинної правової допомоги центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги взаємодіють із судами, органами прокуратури та іншими правоохоронними органами, органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування. Діяльність Центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги поширюється на територію відповідної адміністративно-територіальної одиниці.
Частиною 1 ст. 18 Закону № 3460-VI передбачено, що звернення про надання одного з видів правових послуг, передбачених частиною другою статті 13 цього Закону, подаються особами, які досягли повноліття, до Центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги або до територіального органу юстиції за місцем фактичного проживання таких осіб незалежно від реєстрації місця проживання чи місця перебування особи.
Поняття безоплатної вторинної правової допомоги наведено у ст. 13 Закону № 3460-VI, відповідно до ч. 1 якої безоплатна вторинна правова допомога - вид державної гарантії, що полягає у створенні рівних можливостей для доступу осіб до правосуддя.
Частиною 2 ст. 13 Закону № 3460-VI встановлено, що безоплатна вторинна правова допомога включає такі види правових послуг: 1) захист; 2) здійснення представництва інтересів осіб, що мають право на безоплатну вторинну правову допомогу, в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; 3) складення документів процесуального характеру.
Таким чином, крім захисту, безоплатна вторинна правова допомога включає в себе такі види правових послуг як здійснення представництва інтересів осіб, що мають право на безоплатну вторинну правову допомогу, в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами та складення документів процесуального характеру.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 14 вказаного Закону право на безоплатну вторинну правову допомогу згідно з цим Законом та іншими законами України мають особи, які перебувають під юрисдикцією України, якщо середньомісячний сукупний дохід їхньої сім`ї нижчий суми прожиткового мінімуму, розрахованого та затвердженого відповідно до Закону України «Про прожитковий мінімум» для осіб, які належать до основних соціальних і демографічних груп населення, інваліди, які отримують пенсію або допомогу, що призначається замість пенсії, у розмірі менше двох прожиткових мінімумів для непрацездатних осіб, - на всі види правових послуг, передбачені частиною другою статті 13 вказаного Закону.
Підстави для відмови у наданні безоплатної вторинної правової допомоги визначені у ст. 20 Закону України «Про безоплатну правову допомогу».
Особі може бути відмовлено в наданні безоплатної вторинної правової допомоги за наявності хоча б однієї з таких підстав: 1) особа не належить до жодної з категорій осіб, передбачених частиною першою статті 14 вказаного Закону; 2) особа подала неправдиві відомості або фальшиві документи з метою віднесення її до однієї категорій осіб, які мають право на безоплатну вторинну правову допомогу; 3) вимоги особи про захист або відновлення її прав є неправомірними; 4) особі раніше надавалася безоплатна вторинна правова допомога з одного і того ж питання; 5) особа використала всі національні засоби правового захисту у справі, з якої звертається за наданням безоплатної вторинної правової допомоги.
Зі змісту оскарженого наказу слідує, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 17, ч. 4 ст. 19, п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про безоплатну правову допомогу», позивачу відмовлено у наданні безоплатної вторинної правової допомоги у зв`язку з тим, що вимоги особи про захист або відновлення її прав є неправомірними.
Зі звернення позивача встановлено, що останній просив надати безоплатну правову вторинну правову допомогу, яка передбачає складання документів процесуального характеру (позовної заяви) та здійснення представництва його інтересів у суді.
Аналізуючи звернення позивача та зміст оскарженого наказу, суд звертає увагу на те, що відповідач, відмовляючи позивачу у наданні правової допомоги, у зв`язку з неправомірністю вимог особи, не вказав підстав, за наявності яких дійшов такого висновку.
З оскарженого наказу не вбачається, які саме вимоги позивача відповідач вважає неправомірними, не наведено будь-якої мотивації оскарженого рішення, оскільки можливість доступу осіб до правосуддя, забезпечення реалізації захисту прав і свобод судом, та право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб гарантується Конституцією України.
Крім того, судом встановлено, що позивач є інвалідом ІІІ-ої групи, та відповідно на підставі п. 1 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» має право на безоплатну вторинну правову допомогу.
Окрім цього, судом встановлено, що позивач є заявником у справі № 199/9214/15-ц, зверненої на дії державного виконавця Амур-Нижньодніпровського відділу примусового виконання рішень державної виконавчої служби м. Дніпро ГТУЮ, в рамках розгляду якої і виникла необхідність звернення до відповідача з проханням про надання допомоги щодо складання процесуальних документів, а також здійснення представництва у суді.
Посилання відповідача на ухвалу суду є безпідставними, оскільки на стадії відкриття судом провадження у справі, не вирішуються питання щодо порушення або відсутність порушень прав та інтересів осіб, які зернулись до суду. Такі обставини можуть бути встановлені судом лише на стадіх розгляду справи по суті заявлених позовних вимог. Позивач є суб`єктом звернення у цивільній справі № 199/9214/15-ц, а також інвалідом ІІІ-ої групи, у зв`язку з чим має право на отримання безоплатної допомоги.
За таких обставин, не надавши позивачу безоплатну вторинну правову допомогу у вигляді складання процесуальних документів та представництва інтересів в судах у справі № 199/9214/15-ц, відповідач не обґрунтував причин, за яких дійшов висновку про неправомірність вимог позивача тим самим допустив порушення права позивача на доступ до правосуддя, яке складає основу правового статусу особистості і як конституційне право володіє найвищою юридичною силою і підлягає підвищеному захисту.
У відповідності до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), відповідно до якої, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає прийнятий за результатами розгляду звернення ОСОБА_1 оскаржений наказ відповідача є протиправним, необґрунтованим та таким, що винесений відповідачем не на підставі та у спосіб, передбачений Конституцією і законами України та без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.
Відповідно до ч. 3 ст. 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити шляхом визнання протиправним та скасування наказу відповідача «Про відмову в наданні безоплатної правової вторинної допомоги ОСОБА_1 » від 17.01.2019 року № 25.
Згідно зі статтею 139 Кодексу адміністративного судочинства України, судові витрати стягненню не підлягають.
Керуючись ст. 241-246, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати наказ Другого дніпровського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги «Про відмову в наданні безоплатної правової вторинної допомоги ОСОБА_1 » від 17.01.2019 року № 25.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, у разі якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного перегляду справи.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його складання.

Учасник справи, якому повне рішення суду не вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складений 11 липня 2019 року.

Суддя Л.Є. Букіна