Справа № 0740/832/18
Суддя: Мікула Оксана Іванівна
Дата ухвалення: 2019-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2019 рокуЛьвів№ 857/3408/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді - Мікули О. І.,

суддів - Качмара В. Я., Курильця А.Р.,

з участю секретаря судового засідання - Федчук М. Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові в залі суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у м.Києві на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 січня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до державного кадастрового реєстратора Головного управління Держгеокадастру у м.Києві Євсюкової Дар`ї Миколаївни, Головного управління Держгеокадастру у м.Києві про визнання протиправними дій, скасування рішення та зобов`язання вчинити дії, -

суддя в 1-й інстанції - Микуляк П. П.,

час ухвалення рішення - 30.01.2019 року, 11:46 год.,

місце ухвалення рішення - м. Ужгород,

дата складання повного тексту рішення - 11.02.2019 року,

в с т а н о в и в:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідачів - державного кадастрового реєстратора Головного управління Держгеокадастру у м. Києві Євсюкової Д.М., Головного управління держгеокадастру у м.Києві, в якому просив визнати протиправними дії державного кадастрового реєстратора Головного управління Держгеокадастру у м. Києві Євсюкової Д. М., скасувати рішення №РВ-018 від 03 липня 2017 року про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру та зобов`язати відповідача внести відомості до Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 площею 0,0227 га, яка відводиться ОСОБА_1 .

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 січня 2019 року позов задоволено. Визнано дії державного кадастрового реєстратора Головного управління Держгеокадастру у м. Києві Євсюкової Дар`ї Миколаївни незаконними та скасовано рішення №РВ-018 від 03 липня 2017 року про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до державного земельного кадастру. Зобов`язано відповідачів внести відомості до Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 площею 0,0227 га, яка відводиться ОСОБА_1 .

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач - Головне управління Держгеокадастру у м.Києві оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки тому факту, що довіреність від 16 грудня 2015 року, подана для державної реєстрації земельної ділянки, не містить повноважень ОСОБА_2 на представлення інтересів позивача у Головному управлінні Держгеокадастру у м. Києві щодо державної реєстрації земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 , а тому спірне рішення №РВ-018 від 03 липня 2017 року про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру прийняте правомірно. Крім того, апелянт звертає увагу на те, що суд першої інстанції надав правову оцінку іншому рішенню державного реєстратора про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру, яке не є предметом оскарження у спірних правовідносинах. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Представник відповідача (апелянта) - Шевчук О. П. у судовому засіданні підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просить скасувати оскаржувану рішення та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Представник позивача - ОСОБА_3 у судовому засіданні просив суд звернути увагу на той факт, що на час розгляду цієї справи в апеляційній інстанції фактично відсутній предмет спору щодо зобов`язання вчинити дії, а саме: зареєструвати земельну ділянку на АДРЕСА_1 площею 0,0227 га, яка відводиться ОСОБА_1 , оскільки вказаній земельній ділянці вже присвоєнно кадастровий номер. Разом з тим, вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про протиправність дій державного кадастрового реєстратора Головного управління Держгеокадастру у м. Києві Євсюкової Д. М. та наявність підстав для скасування рішення №РВ-018 від 03 липня 2018 року про відмову у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру, тому доводи апеляційної скарги в цій частині вважає безпідставними та такими, що не спростовують відповідних висновків суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача та пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 18 грудня 2015 року позивач - ОСОБА_1 подав до Київської міської ради клопотання про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою №08/к-1252.

Враховуючи, що дозволу або мотивованої відмови у його наданні Київською міською радою у місячний строк не надано, ОСОБА_1 замовив розроблення документації із землеустрою без надання такого дозволу (скориставшись правом мовчазної згоди), про що повідомив Київську міську раду листом від 16 лютого 2016 року № 08/ К-1726.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадянину ОСОБА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 розроблено ФОП ОСОБА_4 .

13 травня 2017 року Департамент містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської державної адміністрації надав позитивний висновок № 16-0104-В, яким погоджено проект землеустрою з метою використання в подальшому земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

21 грудня 2017 року проект для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд погоджено Держгеокадастром у Миколаївській області.

19 червня 2018 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на підставі довіреності від 16 грудня 2015 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Афіндуліді В. І. та зареєстрованої в реєстрі за № 1843, звернувся до Головного управління Держгеокадастру у м. Києві із заявою про внесення відомостей до Державного земельного кадастру (реєстраційний номер ЗВ-017) для державної реєстрації земельної ділянки.

До заяви додано оригінал погодженої відповідно до законодавства документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки, електронний документ та вищевказану довіреність.

03 липня 2018 року державний кадастровий реєстратор Головного управління Держгеокадастру у м.Києві Євсюкова Д. М. прийняла рішення № РВ-018 про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру.

Вказане рішення мотивоване тим, що із заявою звернулась особа, яка не може бути заявником відповідно до порядку ведення Державного земельного кадастру; рекомендовано: відсутні повноваження представляти інтереси в Головному управлінні Держгеокадастру у м.Києві щодо реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_1 звертався особисто (без доручення іншим особам по довіреності) до Головного управління Держгеокадастру у м.Києві із заявою про внесення відомостей до Державного земельного кадастру для державної реєстрації земельної ділянки з повним пакетом документів (таким самим, який було подано представником позивача із заявою від 19 червня 2018 року), разом з тим, відповідач відмовив у вказаній реєстрації; крім того, у позивача вже є, у т.ч. за період розгляду справи, декілька відмов, які обґрунтовані сумнівними по своїй правоті аргументами. Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідачем не доведено законність та правомірність прийняття оскаржуваного рішення, в зв`язку з чим позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Даючи правову оцінку такому висновку суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.

Згідно з ч.1-2 ст.79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється, зокрема, у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності.

Ч.3-5 ст.79-1 ЗК України передбачає, що сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у абз. б ч.7 цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Відповідно до ч.1 - 2 ст.24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку. Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Згідно з ч.3 цієї ж статті Закону державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою, зокрема, особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи.

Ч.4 ст.24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" передбачає, що для державної реєстрації земельної ділянки Державному кадастровому реєстратору, який здійснює таку реєстрацію, подаються: заява, за формою встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин, оригінал документації із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки та документація із землеустрою, яка є підставою для формування земельної ділянки у формі електронного документа.

Заява з доданими документами надається заявником особисто чи уповноваженою ним особою або надсилається поштою цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення.

Відповідно до ч.5 ст.24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" державний кадастровий реєстратор, який здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, протягом чотирнадцяти днів з дня реєстрації заяви перевіряє відповідність документів вимогам законодавства та результатами перевірки здійснює державну реєстрацію земельної ділянки або надає заявнику мотивовану відмову у державній реєстрації.

Згідно з п.70 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року №1051, державний кадастровий реєстратор у момент надходження до нього заяви про внесення відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру разом з документами, зазначеними у п.69 цього Порядку, перевіряє у т.ч. повноваження особи, що звернулася за внесенням відповідних відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру.

Як вбачається з матеріалів справи, 19 червня 2018 року ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на підставі довіреності від 16 грудня 2015 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Афіндуліді В. І. та зареєстрованої в реєстрі за № 1843, звернувся до Головного управління Держгеокадастру у м. Києві із заявою про внесення відомостей до Державного земельного кадастру (реєстраційний номер ЗВ-017) для державної реєстрації земельної ділянки та пакетом відповідних документів.

Спірне рішення № РВ-018 від 03 липня 2018 року про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру мотивоване тим, що із заявою звернулась особа, яка не може бути заявником відповідно до порядку ведення Державного земельного кадастру; рекомендовано: відсутні повноваження представляти інтереси в Головному управлінні Держгеокадастру у м.Києві щодо реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі.

Згідно з ст.244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Відповідно до роз`яснень Міністерства юстиції України від 22 січня 2014 «Особливості нотаріального посвідчення довіреності» у довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненими.

Колегією суддів досліджено довіреність від 16 грудня 2015 року, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Афіндуліді В. І., та встановлено, що у довіреності від 16 грудня 2015 наданій ОСОБА_2 , зокрема, наявні повноваження вести від імені довірителя - ОСОБА_1 справи в будь-яких підприємствах, установах, організаціях, незалежно від їх підпорядкування, форм власності по всіх питаннях, що стосуються довірителя, а також подавати заяви від його імені, тощо.

Колегія суддів вважає, що зазначені у цій довіреності юридичні дії, правом на вчинення яких наділений повірений ОСОБА_2 , охоплюють, в тому числі, право на звернення до державного кадастрового реєстратора із заявою та доданими документами для державної реєстрації земельної ділянки у якості уповноваженої заявником особи відповідно до порядку ведення Державного земельного кадастру.

Таким чином, довіреність від 16 грудня 2015 року подана для державної реєстрації земельної ділянки належним чином засвідчує право ОСОБА_2 подавати до Головного управлінні Держгеокадастру у м.Києві заяву щодо реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі відповідно ч.4 ст.24 Закону України "Про Державний земельний кадастр" від імені ОСОБА_1 , тобто, ОСОБА_2 є особою, яка може бути заявником (представником заявника) відповідно до порядку ведення Державного земельного кадастру.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що занадто формальне тлумачення відповідачем поняття «уповноважена особа» по суті унеможливлювало реалізацію позивачем свого права на реєстрацію земельної ділянки в Державному земельному кадастрі протягом тривалого часу.

Враховуючи усе вищенаведене, колегія суддів вважає, що дії державного кадастрового реєстратора Головного управління Держгеокадастру щодо відмови у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру (реєстраційний номер ЗВ-017) про державну реєстрацію земельної ділянки, яка відводиться ОСОБА_1 за зверненням ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на підставі довіреності від 16 грудня 2015 року, є протиправними, що, відповідно, зумовлює протиправність оскаржуваного рішення №РВ-018 від 03 липня 2018 року та є підставою для його скасування.

Таким чином, доводи апеляційної скарги в цій частині не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29) .

Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Щодо позовної вимоги в частині зобов`язання відповідачів внести відомості до Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки, яка відводиться позивачу, колегія суддів зазначає наступне.

Під час апеляційного розгляду цієї адміністративної справи колегією суддів встановлено, що земельна ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 площею 0,0227 га, яка відводиться ОСОБА_1 , зареєстрована Головним управлінням Держгеокадастру у м.Києві у встановленому порядку із присвоєнням їй кадастрового номера.

Вказаний факт сторони визнали у судовому засіданні.

Згідно з п.8 ч.1 ст.238 КАС України суд закриває провадження у справі щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо оскаржувані порушення були виправлені суб`єктом владних повноважень і при цьому відсутні підстави вважати, що повне відновлення законних прав та інтересів позивача неможливе без визнання рішень, дій або бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправними після такого виправлення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що провадження у справі в цій частині підлягає закриттю.

З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог про зобов`язання відповідачів внести відомості до Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 площею 0,0227 га, яка відводиться ОСОБА_1 підлягає скасуванню, а провадження у справі в цій частині, відповідно, необхідно закрити; в решті рішення суду першої інстанції прийняте з додержанням норм матеріального та процесуального права, повно встановлено обставини справи, і відповідно до ст.316 КАС України рішення в частині задоволених позовних вимог необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. 238, 242, 243, 246, 250, 310, 315, 316, 317, 319, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у м.Києві задовольнити частково.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 січня 2019 року у справі №0740/832/18 в частині зобов`язання відповідачів внести відомості до Державного земельного кадастру щодо земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 площею 0,0227 га, яка відводиться ОСОБА_1 скасувати та прийняти постанову, якою провадження у цій частині закрити.

У решті рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 30 січня 2019 року у справі №0740/832/18 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя О. І. Мікула
судді В. Я. Качмар
А. Р. Курилець
Повне судове рішення складено 22 липня 2019 року.