Справа № 260/1102/18
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2019 рокуЛьвів№ 857/6432/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Шевчук С.М.,

суддів Носа С.П., Сеника Р.П.,

за участі секретаря судового засідання Ігнатищ Л.М.,

представника позивача Ковача І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління Держпраці у Закарпатській області на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 травня 2019 року (рішення ухвалене в м. Ужгород, судом під головуванням судді Плеханова З.Б., дата складення повного тексту рішення суду 14.05.2019) у справі № 260/1102/18 за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до Першого заступника начальника Управління Держпраці у Закарпатській області Грицика Василя Івановича, Управління Держпраці у Закарпатській області про визнання протиправною та скасування постанови, суд-

ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

У жовтні 2018 року Фізична особа-підприємець ОСОБА_4 звернувся до суду з позовною заявою, якою просив визнати протиправною та скасувати постанову Управління Держпраці у Закарпатській області №ЗК 202/215/АВ/П/ПТ-ТД-ФС-80 від 12.06.2018 про накладення уповноваженими посадовими особами на фізичну особу-підприємця ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ІПН НОМЕР_1 ) штрафу у розмірі 111690 гривень. Судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 травня 2019 року позовну заяву задоволено повністю.

Визнано протиправною та скасовано постанову Управління Держпраці у Закарпатській області №ЗК 202/215/АВ/П/ПТ-ТД-ФС-80 від 12.06.2018 про накладення уповноваженими посадовими особами на фізичну особу-підприємця ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ІПН НОМЕР_1 ) штрафу у розмірі 111690 (сто одинадцять тисяч шістсот дев`яносто) гривень.

Стягнуто на користь ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ІПН НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір в розмірі 1116 ( тисячу сто шістнадцять ) грн. 91 коп. згідно квитанції № АТ "Комінвестбанк" від 12.10.2018 року за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Закарпатській області (, м. Ужгород, вул. Минайська, 16).

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Управління Держпраці у Закарпатській області (далі - відповідач-1) звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

На підтвердження доводів апеляційної скарги відповідач-1 зазначає, що оскаржуване рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню. Вважає, що судом неповно з`ясовано всі фактичні обставини, на яких було винесено постанову №ЗК 202/215/АВ/П/ПТ-ТД-ФС-80 від 12.06.2018 про накладення на ФОП ОСОБА_4 штрафу, дано невірну оцінку доказам, наявним в матеріалах справи.

Зокрема зазначає, що інспекційним відвідуванням, проведеним 25.05.2018 року у зв`язку із розглядом звернення від 14.05.2018 року гр. ОСОБА_5 , який вказав, що він 12.04.2018 року, 13.04.2018 року та 16.04.2018 року працював в ПАБі «Честер» (АДРЕСА_2), де здійснює свою діяльність ФОП ОСОБА_4 без належним чином укладеного трудового договору, як наслідок відповідач встановив, що ФОП ОСОБА_4 допустив до виконання роботи бармена громадянина ОСОБА_5 без укладання з ним трудового договору, що зафіксовано посадовими особами органу Держпраці, тим самим порушив вимоги ч.3 ст. 24 Кодексу законів про працю України, за що передбачена відповідальність, встановлена статтею 265 Кодексу законів про працю України (далі- КЗпП України).

Вказує, що постанова про накладення штрафу №ЗК202/215/АВ/П/ПТ-ТД-ФС-80 від 12.06.2018 винесена уповноваженою посадовою особою Управління Держпраці у Закарпатській області з урахуванням процедури, визначеної Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2013р. №509, та на підставі абз. 2 ч.2 ст. 265 КЗпП України, а отже є законною і скасуванню не підлягає.

Щодо подвійної відповідальності звертає суду увагу на те, що відповідальність, визначена ст. 265 КЗпП України не є адміністративною. Це самостійний вид відповідальності - накладення фінансових санкції, і ототожнення таких штрафів із адміністративною відповідальність є неправильним, оскільки така відповідальність є публічно-правовою.

Позивач на апеляційну скаргу у встановлений судом строк подав відзив, у якому зазначає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення суду з додержанням норм матеріального і процесуального права. Зокрема зазначає, що судом першої інстанції правильно зроблено висновок, що контролюючий орган не вжив вичерпних заходів для з`ясування фактичних обставин під час здійснення перевірки, здійснені висновки щодо обставин в оскаржувані постанові не відповідають фактичним обставинам, а тому не можна говорити про дотримання відповідачем повноти, об`єктивності та неупередженості здійснення державного нагляду (контролю) у ненаданні належної оцінки та перевірки пояснень позивача, ненадання позивачу права на використання поновлення документів, які були викрадені, відібрання пояснень у особи, яка звернулася з приводу не укладення з нею трудових відносин, у наявності припущень стосовно обставин перевірки без здійснення відповідних запитів, притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне і те саме порушення. Також зазначає, що аргумент відповідача незаконності судового рішення побудований на доводі, що безпосередньо працівником ОСОБА_5 було повідомлено відповідача про існування з ним неформальних трудових відносин. Однак, вказаний аргумент не може слугувати підставою для встановлення факту наявності неформальних трудових відносин. Обставини, що дають можливість не брати до уваги твердження гр. ОСОБА_5 , наводились позивачем безпосередньо в позовній заяві та під час дачі свідчень, як в межах розгляду даної справи, так і під час розгляду адміністративного протоколу, складеного за результатами інспекційного відвідування. Звертає увагу, що відповідачем забезпечено формальний підхід з метою з`ясування фактичних взаємовідносин між позивачем та гр. ОСОБА_5 . Проте, факт існування між ними трудових відносин відповідач обґрунтовує своїми домислами. Щодо подвійної відповідальності, то, на думку позивача, апелянтом здійснюється свідоме маніпулювання судовою практикою та сформованою позицією позивача. З огляду на наведене, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін.

Відповідачі були повідомлені про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги у відповідності до вимог ст.124 КАС України, шляхом надіслання повідомлень на електронну пошту, зазначену даними учасниками справи, про що в матеріалах справи містяться відповідні докази. В судове засідання не прибули, про причини неприбуття не повідомили. Клопотань про відкладення слухання справи не направляли.

ІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи обставини, які стосуються предмета спору та доказування, що відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ОСОБА_4 є фізичною особою - підприємцем, яка здійснює господарську діяльність, пов`язану з наданням послуг мобільного харчування (а.с.13).

14 травня 2018 року на адресу Управління Держпраці надійшло звернення ОСОБА_5 щодо не оформлення ФОП ОСОБА_4 з ним трудових відносин під час його роботи в ПАБі «Честер» з 12.04. до 13.04. і один день 16.04. (а.с.51).

Начальник Управління Держпраці у Закарпатській області на заяві ОСОБА_5 від 14.05.2018 наклав резолюцію про необхідність проведення інспекційного відвідування (а.с.51).

12.05.2018 року Управлінням Держпраці у Закарпатській області видано наказ №84 про проведення інспекційного відвідування у ФОП ОСОБА_4 за місцем здійснення діяльності АДРЕСА_2 щодо порушень при оформленні трудових відносин та оплати праці.(а.с.45-46).

Згідно направленням Управлінням Держпраці у Закарпатській області від 22.05.2018 року № 471 про проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_4 за місцем здійснення діяльності ПАБ «Честер» АДРЕСА_2, виданого відповідно до наказу від 22.05.2018 року №84, з метою перевірки додержання законодавства про працю направились для проведення інспекційного відвідування такі посадові особи: головний державний інспектор Сумара А . Ф . , за участю головних державних інспекторів Гукс М.М . , Цапулич Н.І. та головних спеціалістів-інспекторів Худанич Н.І. , Якими Т . А . (а.с.24).

В період з 13 год. 30 хв. 24 травня 2018 року до 13 год. 00 хв. 25 травня 2018 року головним державним інспектором Управління Держпраці у Закарпатській області Гукс М.М., за участю Сумари А.Ф. , Худанич Н.І. , Якими Т.А. проведено інспекційне відвідування фізичної особи - підприємця ОСОБА_4. за місцем здійснення ним підприємницької діяльності - АДРЕСА_2 (ПАБ « Честер» ), про що складено акт № ЗК202/215/АВ від 25.05.2018 року (а.с.52-57).

В ході інспекційного відвідування встановлено, що інспектування фізичної особи - підприємця ОСОБА_4 проведено у зв`язку із розглядом звернення від 14.05.2018 року гр. ОСОБА_5 , який вказав, що він 12.04.2018 року, 13.04.2018 року та 16.04.2018 року працював в ПАБі «Честер» (АДРЕСА_2), де здійснює свою діяльність ФОП ОСОБА_4 , без належним чином укладеного трудового договору. Під час проведення інспекційного відвідування за місцем здійснення діяльності ФОП ОСОБА_4 знаходилися ОСОБА_12 , який виконував роботу кухара та ОСОБА_13 - практикант з училища № 20. Також вказано, що ФОП ОСОБА_4 в письмовому поясненні від 25.05.2018 року повідомив, що гр. ОСОБА_5 пропрацював у нього по цивільно-правовій угоді на посаді бармена три дні: 18.04.2018 року, 21.04.2018 року та 22.04.2018 року. Цивільно-правову угоду з гр. ОСОБА_5 ФОП ОСОБА_4 не надав, пояснивши це тим, що вона зникла після крадіжки в ПАБі. Також повідомив, що по даному факту крадіжки органами поліції проводиться розслідування. В результаті інспекційного відвідування констатовано, що ФОП ОСОБА_4 18.04.2018 року, 21.04.2018 року та 22.04.2018 року допустив до виконання роботи бармена громадянина ОСОБА_5 без укладання з ним трудового договору, чим порушив вимоги ч. 3 ст. 24 КЗпП України.

На підставі вказаного акту інспекційного відвідування головним державним інспектором Управління Держпраці у Закарпатській області Гукс М.М. складено протокол про адміністративне правопорушення №ЗК/202/АВ/П/ПТ від 25.05.2018 року відносно ФОП ОСОБА_4 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.41 КУпАП ( а.с.77-79).

Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 липня 2018 року у справі №308/6040/18 з розгляду протоколу головного державного інспектора Управління Держпраці у Закарпатській області відносно ФОП ОСОБА_4 про адміністративне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 41 КУпАП, закрито провадження в справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_4 на підставі п.1 ч.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Вказана постанова суду набрала законної сили 16.07.2018 року (а.с.25-27).

Головним державним інспектором Гукс М.М. винесено припис про усунення виявлених порушень №ЗК202/215/АВ/П від 25.05.2018 року, яким ФОП ОСОБА_4 зобов`язано усунути встановлені інспекційним відвідуванням порушення законодавства про працю та про виконання цього припису у визначені в ньому строки надати письмове повідомлення із долученням копій первинних документів за підписом уповноваженої особи об`єкта відвідування до 04.06.2018 року(а.с.75-76).

Заступником начальника Управління Держпраці у Закарпатській області 01.06.2018 року, на підставі розглянутого акта інспекційного відвідування № ЗК202/215/АВ від 25.05.2018 року, прийнято рішення №ЗК/202/АВ/П/ПТ/-ТД , що справа про накладення штрафу підлягає розгляду відповідно до ст. 265 КЗпПУ 12 червня 2018 року в Управлінні Держпраці у Закарпатській області за адресою м.Ужгород, вул. Минайська, 16 (а.с.48).

12 червня 2018 року першим заступником начальника Управління Держпраці у Закарпатській області Грицик В.І., за результатами розгляду акта №ЗК202/15/АВ від 25.05.2018 року, керуючись ст. 295 КЗпП України, ст. 53 Закону України "Про зайнятість населення", ч.3 ст. 34 Закону України "Про місцеве самоврядування", п.8 Порядку про накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013р. №509 та на підставі абз. 2 ч.2 ст. 265 КЗпП України, винесено постанову №ЗК202/215/АВ/П/ПТ-ТД-ФС-80 про накладення на фізичну особу-підприємця ОСОБА_4 штрафу у розмірі 111690 грн. (а.с.16-17).

Судом також встановлено, що представником ФОП ОСОБА_4 надіслано на адресу Ужгородського ВП ГУ НП поліції в Закарпатській області адвокатський запит №30-05/18-1 з проханням надати відомості про те, які товарно-матеріальні цінності, документи та інші речі значаться серед зниклих в результаті крадіжки в АДРЕСА_2 ПАБ «Честер», що мала місце в ніч з 18 на 19 квітня 2018 року (а.с.30).

Листом старшого слідчого СВ Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції Галаговець М.М. від 04.06.2018 року №12275/106/25/1-2018, адресованим адвокату Ковачу І.В., повідомлено, що 19.04.2018 року в ЄРДР зареєстровано кримінальне провадження №0001282 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України. За змістом цього листа видно, що кримінальне провадження №0001282 зареєстровано на підставі заяви ОСОБА_4 про крадіжку в ПАБІ "Честер" за адресою АДРЕСА_2, де серед викрадених речей вказано також і про викрадення цивільно-правового договору, укладеного з ОСОБА_5 (а.с.14).

ІІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач за місяць до подання заяви ОСОБА_5 звернувся до правоохоронних органів про крадіжку в ПАБІ "Честер", де серед викрадених речей вказав також і про викрадення цивільно-правового договору укладеного з ОСОБА_5 , у зв`язку з чим в ЄРДР зареєстровано кримінальне провадження. Дана обставина була зазначена позивачем під час проведеної перевірки і вказана відповідачем в Акті, але даному факту відповідачем не було надано ніякої оцінки. Суд першої інстанції констатував, що відповідач в даному випадку зобов`язаний був виконати вимоги, які вказані у п.18 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, де вказано, що у разі відсутності документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, об`єкту відвідування надсилається копія акта про неможливість проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування та письмова вимога із зазначенням строку поновлення документів. На час виконання такої вимоги строк проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування зупиняється. У зв`язку з невиконання цих вимог відповідач надав оцінку наявності саме трудовим відносинам між ОСОБА_4 та Старшун без врахування цивільно-правового договору.

Суд також вважав, що позивача притягнуто за абз.2 ч.2 ст.265 КЗпП України та ч.3 ст.41 КУпАП за абсолютно ідентичні факти - фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), а тому дійшов висновку, що притягнення позивача двічі за одне й те саме правопорушення порушує його права, передбачені ст.61 Конституції України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Узагальнюючи, суд першої інстанції прийшов до висновку, що контролюючий орган не вжив вичерпних заходів для з`ясування фактичних обставин під час перевірки, здійснені висновки щодо обставини викладені в оскаржуваній не відповідають фактичним обставинам, а тому не можна говорити про дотримання відповідачем повноти, об`єктивності та неупередженості здійснення державного нагляду (контролю), що виразилося у ненаданні належної оцінки та перевірки поясненням позивача, ненадання позивачу права на використання поновлення документів, які були викрадені, не відібрання пояснень у особи, яка звернулася з приводу не укладення з нею трудових відносин, у наявності припущень стосовно обставин перевірки без здійснення відповідних запитів, притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне і те саме порушення, що не відповідає вимогам ч.2 ст. 2 КАС України, у зв`язку з чим, враховуючи недоведеність належними та допустимими доказами факту скоєння позивачем такого правопорушення, суд вважав, що оскаржена постанова є такою, що прийнята всупереч норм чинного законодавства, а тому є протиправною та підлягає скасуванню.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Відповідно до частини третьої статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Тож суду належить з`ясувати, зокрема, чи було оскаржувані дії та рішення Управління Держпраці у Закарпатській області здійснені, зокрема, у межах повноважень, відповідно до закону та з дотриманням встановленої процедури, а також, чи були такі дії (бездіяльність) здійснені пропорційно та своєчасно.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначаються Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» від 05 квітня 2007 року № 877-V (далі - Закон № 877-V), дія якого поширюється на відносини, пов`язані зі здійсненням державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.

Згідно з частиною четвертою статті 2 Закону № 877-V заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.

Зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому Законом № 877-Vпорядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.

Зокрема, згідно частини п`ятої статті 2 Закону № 877-V, органи Держпраці при проведення заходів державного нагляду (контролю), додержуються принципів державного нагляду (контролю); місця здійснення державного нагляду (контролю); вимог щодо врегулювання окремих питань виключно законами; обмеження у проведеннях заходів нагляду контролю в разі наявності конфлікту інтересів; трактування норм на корить суб`єкта господарювання у разі їх неоднозначного трактування; заборона на вилучення оригіналів документів та техніки; обов`язку збереження комерційної та конфіденційної таємниці; умов проведення планових заходів, розробки методики для визначення критерії ризику; право суб`єкта господарювання на ознайомлення з підставами заходу та отримання посвідчення (направлення) на проведення заходу; вимог до складення наказу, посвідчення (направлення) на проведення заходу та акту за результатами заходу; відповідальність посадових осіб органу державного нагляду (контролю); права суб`єктів господарювання; право на консультативні підтримку суб`єктів господарювання; громадський захист; оскарження рішень органів державного нагляду (контролю); та умови віднесення суб`єктів господарювання до незначного ступеня ризиків у разі не затвердження відповідних критеріїв розподілу.

Відповідно до частини першої статті 259 КЗпП України державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктами 1, 7 «Положення про Державну службу України з питань праці», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2015 року №96 Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб. Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи.

Основні засади процедури здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю врегульовані «Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26 квітня 2017 року №295 (далі - Порядок № 295).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

З огляду на вищезазначені обставини, очевидним є те, що предметом перевірки позивача було питання дотримання вимог законодавства про працю, в даному випадку оформлення трудових відносин з найманими працівниками та порушення іншого трудового законодавства.

Законодавством визначено фінансові санкції для роботодавців за порушення в оформленні трудових відносин з працівниками.

Аналізуючи доводи скаржника стосовно правомірності оскаржуваної постанови, колегія суддів зазначає наступне.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено Кодексом законів про працю України.

Частиною першою статті 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Визначення трудового договору міститься у частині першій статті 21 КЗпП України та означає угоду між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За приписами статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у статті 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Так, вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За приписами статті 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

За змістом статті 265 КЗпП України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. Юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Частиною четвертою статті 265 КЗпП України передбачено, що штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 КЗпП України та частинами другою - сьомою статті 53 Закону України "Про зайнятість населення", визначено Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року № 509 (далі - Порядок № 509).

Відповідно до пункту 2 Порядку № 509 штрафи накладаються головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).

Штрафи можуть бути накладені, у тому числі, на підставі акту про виявлення під час перевірки суб`єкта господарювання або роботодавця ознак порушення законодавства про працю та/або зайнятість населення, складеного посадовою особою Держпраці чи її територіального органу (абзаци 2, 4 п. 2 Порядку № 509).

Пунктом 3 Порядку № 509 передбачено, що уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акту приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу.

Справа розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд (п. 4 Порядку № 509).

Пункт 6 Порядку № 509 визначає, що про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше, ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Відповідно до приписів пункту 7 Порядку № 509 справа розглядається за участю представника суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду.

Приписами пункту 8 Порядку № 590 визначено, що за результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі акту, зазначеного в пункті 3 цього Порядку, приймає відповідне рішення.

З матеріалів справи вбачається, розгляд вказаної справи був призначений на 12 червня 2018 року о 09:30 год. ФОП ОСОБА_4 був повідомлений листом Управління Держпраці у Закарпатській області від 05.06.2018 року №07-02/1878 шляхом передання його 05.06.2018 о 11:33 год. телефонограмою на номер НОМЕР_2 (а.с.93). Такі ж дані про повідомлення позивача містяться в Журналі реєстрації телефонограм управління Держпраці у Закарпатській області за порядковим номером 282 (а.с.95-96).

Згідно протоколу розгляду справи №65 від 12.06.2018 року (з вирішення питання про накладення на ФОП ОСОБА_4 штрафу відповідно до абз.2 ч. 2 ст. 265 КЗпПУ) за статтею 265 КЗпП та ч.2-7 ст. 53 Закону України «Про зайнятість населення» в Управлінні Держпраці у Закарпатській області розгляд справи здійснено за участі уповноваженого позивачем представника - адвоката Ковач І.В.

Постанову №ЗК202/215/АВ/П/ПТ-ТД-ФС-80 від 12.06.2018 року Управління Держпраці у Закарпатській області про накладення на ФОП ОСОБА_4 штрафу надіслано листом з повідомленням від 13 червня 2018, про що зроблено відмітку у вказаній постанові (а.с.16-17). Такі дані підтверджено супровідним листом Управління Держпраці у Закарпатській області від 13.06.2018 № 07-03/1973 та копією конверту, адресованому ФОП ОСОБА_4 зі штриховим поштовим ідентифікатором 439 (а.с.15).

Що ж стосується суті виявленого правопорушення, то з матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова винесена відповідачем за неналежне оформлення трудових відносин позивача з фізичною особою ОСОБА_5 .

Основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

З аналізу наведених норм вбачається, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

Позивач 19.04.2018 року (за місяць до подання заяви ОСОБА_5 14.05.2017 року) повідомив правоохоронні органи про крадіжку в ПАБІ "Честер" за адресою АДРЕСА_2, де серед викрадених речей вказав також і про викрадення цивільно-правового договору укладеного з ОСОБА_5 , у зв`язку з чим в ЄРДР зареєстровано кримінальне провадження №0001282 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України.

Про дані обставини було в установленому порядку повідомлено позивачем осіб, які проводили перевірку та що, відповідно, відображено в акті перевірки. Однак, приймаючи спірне рішення, відповідач даному факту не надав жодної оцінки.

Відповідно до п.18 Порядку здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 295 від 26 квітня 2017 року (- Порядок № 295) у разі відсутності документів, ведення яких передбачено законодавством про працю, об`єкту відвідування надсилається копія акту про неможливість проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування та письмова вимога із зазначенням строку поновлення документів. На час виконання такої вимоги строк проведення інспекційного відвідування або невиїзного інспектування зупиняється.

Натомість відповідач вказаних положень не дотримавсь не надав позивачу строку на поновлення втраченого (викраденого) документу - цивільно-правового договору, а відтак позбавив позивача гарантованого права на поновлення втрачених документів у строк визначений відповідачем.

Окрім зазначеного, колегією суддів встановлено, що в ході інспекційного відвідування відповідачем було відібрано пояснення у працівників позивача (а.с.63-64 т.1), проте, в ході відібрання таких пояснень, відповідач не з`ясовував обставин з приводу характеру правовідносин, які існували між позивачем та гр. ОСОБА_5 щодо того, на яких умовах перебувала вказана особа в ПАБІ "Честер", чи займала вона певну посаду та чи підпорядковувалась правилам внутрішнього розпорядку. Відсутні такі відомості і в акті перевірки. Відповідач також не опитав гр. ОСОБА_5 на предмет його правовідносин з позивачем.

Відтак, відповідач прийняв оскаржуване рішення щодо застосування санкцій за порушення в оформленні трудових відносин з працівниками, за фактичної відсутності жодних доказів, які б свідчили про існуючий характер правовідносин між позивачем та гр. ОСОБА_5 , а зокрема з приводу того, чи займала вказана особа певну посаду та чи підпорядковувалась правилам внутрішнього трудового розпорядку, затвердженим позивачем.

В суді першої інстанції позивач пояснив, що гр. ОСОБА_5 надавав йому виключно цивільно-правові послуги на підставі викраденої угоди, зміст яких полягає у навчанні працівників виготовляти різного роду коктейлі. Правилам внутрішнього розпорядку не підпорядковувався. Вказані пояснення позивача відповідають поясненням, викладеним в протоколі опитування практиканта ОСОБА_14 від 16.07.2019року, яка у спірний період перебувала на практиці у названому закладі громадського харчування.

Підсумовуючи викладені обставини справи, колегія суддів вважає постановлене відповідачем рішення щодо застосування до позивача санкцій за порушення в оформленні трудових відносин з працівниками таким, що є передчасним та постановленим за відсутності з`ясування всіх обставин справи стосовно характеру спірних правовідносин між позивачем та гр. ОСОБА_5 та за відсутності доказів надання позивачу строку, необхідного для поновлення втраченого (викраденого) документу, що підтверджує обставини укладення саме цивільно-правового договору.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до положень статті 259 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами - підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини 1 ст. 6 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» однією із підстав для здійснення позапланових заходів серед іншого є звернення фізичних та юридичних осіб про порушення суб`єктом господарювання вимог законодавства. Позаплановий захід у цьому разі здійснюється тільки за наявності згоди центрального органу виконавчої влади на його проведення.

З наказу відповідача №84 від 22.05.2018року слідує, що відповідачем проведено по відношенню до позивача позаплановий захід і підставою для такого заходу слугувало звернення гр. ОСОБА_5 (а.с. 45 т.1).

Стосовно ж наявності згоди центрального органу виконавчої влади на проведення обумовленого позапланового заходу, то вказаний наказ не містить жодних посилань з приводу отримання зазначеної згоди.

Водночас, в ході розгляду справи як в суді першої, так і апеляційної інстанцій відповідачем, в порушення ч. 2 ст. 77 КАС України, не надано суду доказів, які б підтверджували обставини з приводу наявності згоди центрального органу виконавчої влади на проведення обумовленого позапланового заходу відносно позивача.

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що відповідачем не доведено належними доказами правомірності проведення названого позапланового заходу (інспекційного відвідування позивача), за наслідками якого винесено оскаржуване рішення та, відповідно, не доведено належними та допустимими доказами, зібраними в установленому законом порядку, беззаперечних обставин щодо наявності порушення, вчиненого позивачем при оформленні трудових відносин з працівниками.

Приведені в апеляційній скарзі доводи висновку суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними.

Відтак, колегія суддів погоджується висновком суду першої інстанції з приводу того, що оскаржуване рішення винесено уповноваженою особою без урахуванням норм Порядку №295 та є таким, що не відповідає критеріям, визначеним статтею 2 КАС України, а відтак підставно скасовано судом.

Керуючись ст. 308, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328, ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління Держпраці у Закарпатській області залишити без задоволення.

Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 травня 2019 року у справі № 260/1102/18 залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення. У випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді С. П. Нос
Р. П. Сеник

Повне судове рішення складено 18 липня 2019 року.