Справа № 420/3407/19
Суддя: Самойлюк Г. П.
Дата ухвалення: 2019-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/3407/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого судді: Самойлюк Г.П.

за участю секретаря: Казарян С.Б.

сторін:

позивач: ОСОБА_1

ОСОБА_2 (представник за ордером)

відповідач: ОСОБА_3 (представник за довіреністю)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесіматеріали позовної ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 ) до Ради адвокатів Одеської Області(65026, м. Одеса, вул. Жуковського, 14) про визнання протиправним та скасування рішення Ради адвокатів Одеської області, зобов`язання вчинити певні дії, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Ради адвокатів Одеської Області, в якому позивач просить:

визнати протиправним та скасувати рішення оформлене протоколом засідання Ради адвокатів Одеської області № 24 від 15.05.2019р. в частині відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 15.04.2019р. щодо приведення його до присяги адвоката та видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю;

зобов`язати Раду адвокатів Одеської області прийняти у ОСОБА_1 присягу адвоката та видати свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Ухвалою суду від10.06.2019р. відкрито провадження у справі та визначено, що справа буде розглядатись одноособово в порядку спрощеного позовного провадження (з викликом сторін); встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву; встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив; встановлено відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення; призначено судове засідання по справі на 08.07.2019 р.

В обґрунтування позовної заяви зазначено, що Радою адвокатів Одеської області 15.05.2019р. прийнято рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 15.04.2019р. щодо приведення до прийняття присяги адвоката та видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, оформлене протоколом № 24 Засідання ради адвокатів Одеської області від 15.05.2019р.

Вказане рішення мотивоване посиланням відповідачана на норми ст.ст. 6, 7 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», згідно яких позивач повинен був не пізніше тридцяти днів з дня прийняття рішення про видачу свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю (тобто з 15.02.2017р.) усунути обставини несумісності з діяльністю адвоката, тобто звільнитися з органів прокуратури, а у випадку не усунення у визначений строк обставин несумісності позивач не може бути приведений до присяги адвоката.

Позивач з даним рішенням не погоджується, зазначаючи, що 12.04.2019р. він звільнився з органів прокуратури за власним бажанням та 15.04.2019р. надав до Ради адвокатів Одеської області відповідні підтверджуючі документи (копія наказу про звільнення та трудової книжки) разом із заявою про прийняття присяги адвоката та видачу свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, а отже підстави наведенні в рішення відповідача не відповідають дійсності.

Ухвалою суду від 08.07.2019р., яку занесено до протоколу судового засідання у судовому засіданні оголошено перерву до 17.07.2019р.

Ухвалою суду від 17.07.2019р.прийнято відмову позивача від позову в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми судового збору та судових витрат; закрито провадження у справі в частині позовних вимог до Ради адвокатів Одеської Області (65026, м. Одеса, вул. Жуковського, 14) про стягнення з відповідача на користь позивача суми судового збору та судових витрат.

У судове засідання 17.07.2019р. з`явилися представники сторін.

У відкритому судовому засіданні представник позивача та позивач підтримали позовні вимоги у повному обсязі та просили їх задовольнити.

У відкритому судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав, заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ч.4 ст.159 КАС України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.

У встановлений судом строк відзив до суду не надходив.

08.07.2019р. (вх. № 24237/19) від відповідача надійшов лист №245/0/9-19, в якому викладено правову позицію відповідача щодо заявлених позовних вимог. Так, зокрема, представником відповідача зазначено, що ОСОБА_1 пройшов стажування, своєчасно надав всі документи для оцінювання результатів стажування і на засіданні Ради адвокатів Одеської області 15.02.2017 р. було прийняте рішення про видачу йому свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, за умови усунення обставин несумісності у 30-ти денний строк з дня прийняття Радою адвокатів Одеської області рішення про задовільні результати проходження стажування. Проте позивачем вказану вимогу у зазначені строки не виконано, у зв`язку з чим Рада адвокатів Одеської області відмовила ОСОБА_1 у прийнятті у нього присяги адвоката та видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 29.05.2015р., маючи намір стати адвокатом та відповідаючи вимогам встановленим ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», склав кваліфікаційний іспит та пройшов стажування у відповідності до вимог Закону.

14.11.2017р. позивач звернувся з заявою до Голови ради адвокатів Одеської області, в якій просив: за результатами проведеної 14.02.2017р. Радою адвокатів Одеської області оцінки результатів стажування винести рішення про видачу свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю; упродовж тридцяти днів з дня прийняття відповідного рішення радою адвокатів прийняти присягу адвоката та видати свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю; зупинити діяльність у зв`язку з перебуванням позивача на посаді прокурора відділу організації діяльності у сфері запобігання та протидії корупції прокуратури Одеської області.

Радою адвокатів Одеської області 15.02.2017р. прийнято рішення, оформлене протоколом № 55 Засідання ради адвокатів Одеської області від 15.02.2017р., яким встановлено, що відповідно до поданих ОСОБА_1 заяви, звіту про проходження стажування та звіту про оцінку стажування, визнавши їх задовільними, відповідно до п.7 ст. 10 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» відстрочено видачу свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю до моменту звільнення позивача з державної служби та представленню до Ради адвокатів Одеської області відповідних підтверджуючих документів.

Судом встановлено, що позивача 12.04.2019р. звільнено з посади прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури, що підтверджується наказом №672к від 12.04.2019 р. та копією трудової книжки з відповідним записом.

15.04.2019р. позивач звернувся з заявою до Голови ради адвокатів Одеської області про прийняття у нього присяги адвокати та видачу свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

15 травня 2019 року відбулося засідання Ради адвокатів Одеської області.

На порядок денний було поставлення питання про розгляд заяви ОСОБА_1 про видачу йому свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. За результатами розгляду заяви позивачу відмовлено в задоволені заяви на підставі вимог ст.ст.6,7 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а саме у зв`язку не усуненням особою у визначений строк обставин несумісності.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Перевіривши законність дій та рішень відповідача, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

15.12.2017р. набрав чинності Закон України від 03.10.2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким викладено у новій редакції Господарський процесуальний кодекс України, Цивільний процесуальний кодекс України, Кодекс адміністративного судочинства України.

За приписами вищевказаних Кодексів держава, територіальна громада бере участь у справі через відповідний орган державної влади, орган місцевого самоврядування відповідно до його компетенції, від імені якого діє його керівник або представник (ч.4 ст.58 ЦПК України, ч.4 ст.56 ГПК України, ч.4 ст.55 КАС України).

Відповідно до ч.3 ст.131-2 Конституції України виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення.

Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України, ч.1 ст.58 ГПК України, ч.1 ст.57 КАС України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Перехідними положеннями Кодексів також передбачено, що положення цих Кодексів застосовуються з урахуванням підпункту 11 пункту 161 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України.

Відповідно до пп.11 п.16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 та статті 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року. Представництво органів державної влади та органів місцевого самоврядування в судах виключно прокурорами або адвокатами здійснюється з 1 січня 2020 року.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатура України - недержавний самоврядний інститут, що забезпечує здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги на професійній основі, а також самостійно вирішує питання організації і діяльності адвокатури в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з ч.1 ст.6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою, має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Частиною 2 ст.6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» наведено перелік осіб, які не можуть бути адвокатом, а саме особа, яка: 1) має непогашену чи незняту в установленому законом порядку судимість за вчинення тяжкого, особливо тяжкого злочину, а також злочину середньої тяжкості, за який призначено покарання у виді позбавлення волі; 2) визнана судом недієздатною чи обмежено дієздатною; 3) позбавлена права на заняття адвокатською діяльністю, - протягом двох років з дня прийняття рішення про припинення права на заняття адвокатською діяльністю; 4) звільнена з посади судді, прокурора, слідчого, нотаріуса, з державної служби або служби в органах місцевого самоврядування за порушення присяги, вчинення корупційного правопорушення, - протягом трьох років з дня такого звільнення.

Таким чином, суд погоджується з позивачем, що зазначений перелік осіб, які не можуть бути адвокатом, є виключним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Відповідно до рішення Ради адвокатів Одеської області від 15.05.2019 року отримання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю ОСОБА_1 є порушенням ст.ст. 6, 7 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Згідно з ч.1 ст.7 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» несумісною з діяльністю адвоката є: 1) робота на посадах осіб, зазначених у пункті 1 частини 1 статті 4 Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції»; 2) військова або альтернативна (невійськова) служба; 3) нотаріальна діяльність; 4) судово-експертна діяльність.

01.09.2016 року втратив чинністьЗакон України «Про засади запобігання і протидії корупції», на який міститься посилання у ч.1 ст.7 Закону. З втратою чинностіЗакону України «Про засади запобігання і протидії корупції`доЗакону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» відповідні зміни внесені не були. Проте, діючий Закон України «Про запобігання корупції» містить положення стосовно обмеження сумісництва аналогічні закону, який втратив чинність. Тобто, правове регулювання цих правовідносин фактично не змінилося.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.25 Закону України «Про запобігання корупції» особам, зазначеним у пункті 1 частини першої статті 3 цього Закону, в тому числі посадовим особам місцевого самоврядування, забороняється займатися іншою оплачуваною (крім викладацької, наукової і творчої діяльності, медичної практики, інструкторської та суддівської практики із спорту) або підприємницькою діяльністю, якщо інше не передбачено Конституцією або законами України.

Згідно з п.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Таким чином, суд погоджується з позивачем, що законодавство встановлює відповідні обмеження лише щодо безпосереднього здійснення адвокатом адвокатської діяльності, яка спрямована на надання правової допомоги клієнту. Однак, судом встановлено, що на момент звернення до Ради адвокатів Одеської області позивач вже був звільнений з посади прокурора Білгород-Дністровської місцевої прокуратури.

Крім того, положеннями Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено право адвоката на підставі заяви зупинити адвокатську діяльність.

Тобто, отримання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю підтверджує саме факт набуття особою, у тому числі тією, трудова діяльність якої несумісна з адвокатською, права здійснювати таку діяльність. Законодавчі обмеження чи заборони отримувати свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю посадовими особами місцевого самоврядування відсутні, оскільки таку діяльність можливо зупинити після отримання відповідного свідоцтва.

Відповідно до ч.2 ст.7 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» у разі виникнення обставин несумісності, встановлених частиною першою цієї статті, адвокат у триденний строк з дня виникнення таких обставин подає до ради адвокатів регіону за адресою свого робочого місця заяву про зупинення адвокатської діяльності.

Пунктом 1 частини 1 статті 31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється у разі подання адвокатом заяви про зупинення адвокатської діяльності.

Право на заняття адвокатською діяльністю зупиняється з підстави, передбаченої пунктом 1 частини 1 цієї статті, з дня подання раді адвокатів регіону за адресою робочого місця адвоката відповідної заяви адвоката (п.1 ч.2 ст.31 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Суд зазначає, що обставини несумісності можуть виникнути лише в особи, яка вже набула статус адвоката, тобто склала присягу та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю, однак такі обставини можуть бути усунуті на підставі ч.2 ст.7 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а саме шляхом подання адвокатом у триденний строк з дня виникнення таких обставин до ради адвокатів регіону за адресою свого робочого місця заяву про зупинення адвокатської діяльності.

Таким чином, отримання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю підтверджує саме факт набуття особою, у тому числі тією, трудова діяльність якої несумісна з адвокатською, права здійснювати таку діяльність.

Разом з цим, сам факт отримання свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю не свідчить про безпосереднє здійснення особою адвокатської діяльності. Законодавчі обмеження чи заборони отримувати свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю посадовими особами органів місцевого самоврядування відсутні, оскільки таку діяльність можливо зупинити після отримання відповідного свідоцтва.

Згідно з ч.3 ст.9 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» особі, яка склала кваліфікаційний іспит, протягом десяти днів з дня складення кваліфікаційного іспиту кваліфікаційно-дисциплінарна комісія адвокатури безоплатно видає свідоцтво про складення кваліфікаційного іспиту.

Відповідно до п.5.8 Положення про організацію та порядок проходження стажування для отримання особою свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 01 червня 2018 року № 80, до заяви про направлення на стажування додаються: 5.8.1. оригінал свідоцтва про складання кваліфікаційного іспиту; 5.8.2. нотаріально посвідчена копія документа державного зразка, що підтверджує здобуття помічником адвоката повної вищої юридичної освіти; 5.8.3. копія трудової книжки, засвідчена за останнім місцем роботи, а якщо особа на час подання документів не працює - оригінал та копія трудової книжки; 5.8.4. копія паспорта; 5.8.5. документ встановленої форми (довідка, витяг) про відсутність у такої особи судимості, виданий компетентним органом. 5.8.6. фотокартка в електронному вигляді для виготовлення посвідчення стажиста.

Згідно з п.11.3 Положення про організацію та порядок проходження стажування для отримання особою свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 01 червня 2018 року № 80, до заяви про оцінку результатів стажування додаються: 11.3.1. звіт про результати стажування; 11.3.2. щоденник про проходження стажування; 11.3.3. проекти складених документів правового характеру; 11.3.4. інші матеріали стажування (копії судових рішень по справах, в яких приймав участь стажист, тощо).

За таких обставин, рішення Ради адвокатів Одеської області від 15.04.2019р. про відмову у приведенні позивача до Присяги адвоката та видачі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, оформлене протоколом № 24 Засідання ради адвокатів Одеської області від 15.05.2019р., є протиправним та належить до скасування.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з положеннями ст.9 Конституції України та ст.17, ч.5 ст.19 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди та органи державної влади повинні дотримуватись положень Європейської конвенції з прав людини та її основоположних свобод 1950 року, застосовувати в своїй діяльності рішення Європейського суду з прав людини з питань застосування окремих положень цієї Конвенції.

Європейський Суд з прав людини підкреслює особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що в разі коли йдеться про питання загального інтересу, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000, «Онер`їлдіз проти Туреччини» [ВП] (Oneryэldэz v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року). Також, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (див., наприклад, рішення у справах «Лелас проти Хорватії» (Lelas v. Croatia), заява № 55555/08, п. 74, від 20.05.2010 року, і «Тошкуце та інші проти Румунії» (ToscutaandOthers v. Romania), заява № 36900/03, п. 37, від 25.11.2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах.

Крім того, Європейський Суд з прав людини у своєму рішення по справі YvonnevanDuynv.Home Office зазначив, що «принцип юридичної визначеності означає, що зацікавлені особи повинні мати змогу покладатися на зобов`язання, взяті державою, навіть якщо такі зобов`язання містяться в законодавчому акті, який загалом не має автоматичної прямої дії». З огляду на принцип юридичної визначеності, держава не може посилатись на відсутність певного нормативного акта, який би визначав механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституції чи інших актах. Така дія названого принципу пов`язана з іншим принципом - відповідальності держави, який полягає в тому, що держава не може посилатися на власне порушення зобов`язань для запобігання відповідальності. Захист принципу обґрунтованих сподівань та юридичної визначеності є досить важливим у сфері державного управління та соціального захисту. Так, якщо держава чи орган публічної влади схвалили певну концепцію своєї політики чи поведінки, така держава чи такий орган вважатимуться такими, що діють протиправно, якщо вони відступлять від такої політики чи поведінки щодо фізичних та юридичних осіб на власний розсуд та без завчасного повідомлення про зміни у такій політиці чи поведінці, позаяк схвалення названої політики чи поведінки дало підстави для виникнення обґрунтованих сподівань у названих осіб стосовно додержання державою чи органом публічної влади такої політики чи поведінки.

У рішенні від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008 року), Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

При обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права ст.1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.

З урахуванням зазначеного, суд вважає за необхідне зобов`язати Раду адвокатів Одеської області прийняти у ОСОБА_1 присягу адвоката та безоплатно видати ОСОБА_1 свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.

Згідно з ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

У процесі розгляду справи не встановлено інших фактичних обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення спору, і доказів на підтвердження цих обставин.

Відповідно до п.58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року, заява 4909/04, Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Розподіл судових витрат не здійснюється, оскільки ухвалою суду від 17.07.2019р. прийнято заяву позивача про відмову від позову в частині позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми судового збору та судових витрат, та закрито провадження у справі в цій частині позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині визнання протиправним та скасування рішення Ради адвокатів Одеської областіоформлене протоколом засідання Ради адвокатів Одеської області № 24 від 15.05.2019р. в частині відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 від 15.04.2019р. щодо приведення його до присяги адвоката та видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та зобов`язання Ради адвокатів Одеської області прийняти у ОСОБА_5 Петровича присягу адвоката та видати йому свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 7, 8, 9, 10, 77, 90, 139, 242-246, 250, 251, 255, 295, 297 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Ради адвокатів Одеської Області(65026, м. Одеса, вул. Жуковського, 14) про визнання протиправним та скасування рішення Ради адвокатів Одеської області, зобов`язання вчинити певні дії, - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення оформлене протоколом засідання Ради адвокатів Одеської області(65026, м. Одеса, вул. Жуковського, 14) № 24 від 15.05.2019р. в частині відмови у задоволенні заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )від 15.04.2019р. щодо приведення його до присяги адвоката та видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю;

Зобов`язати Раду адвокатів Одеської області(65026, м. Одеса, вул. Жуковського, 14) прийняти у ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 )присягу адвоката та видати свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається учасниками справи відповідно до п.15.5 ч.1 розділу VІІ «Перехідні положення» КАС України через Одеський окружний адміністративний суд до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 19.07.2019р.

Суддя Г.П. Самойлюк

.