Справа № 420/1183/19
Суддя: Соколенко О. М.
Дата ухвалення: 2019-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/1183/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2019 року м. Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді - Соколенко О.М.;

за участю:

секретаря судового засідання - Хлевитської С.І.,

представника позивача - Юрасова М.С. (адвоката, згідно ордеру),

представника відповідача - Юренко А.В. (за довіреністю),

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління ДФС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, визнання протиправним та скасування рішення про застосування штрафних санкцій та визнання протиправною та скасування вимоги, -

ВСТАНОВИВ:

28 лютого 2019 року до Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_2 , підприємець) до Головного управління ДФС в Одеській області (далі - відповідач, ГУ ДФС в Одеській області, контролюючий орган) про скасування податкових повідомлень-рішень, скасування рішення про застосування штрафних санкцій та скасування податкової вимоги.

Ухвалою суду від 05 березня 2019 року позовну заяву залишено без руху з підстав невідповідності позовної заяви вимогам ст.160, 161 КАС України, в якій встановлено десятиденний строк з дня отримання копії ухвали на усунення недоліків позовної заяви (т.5 а.с.171-174).

На виконання ухвали суду від 05.03.2019 позивачем 12.03.2019 подано до суду уточнену позовну заяву та оригінал квитанції про сплату судового збору (т.5 а.с.177-180).

В уточненій позовній заяві позивач просить суд:

- визнати протиправними та скасувати: податкове повідомлення-рішення № від 15.01.2019, податкове повідомлення-рішення № від 15.01.2019, податкове повідомлення-рішення № від 15.01.2019, податкове повідомлення-рішення № від 15.01.2019, прийняті ГУ ДФС в Одеській області на підставі акта перевірки № 2081/15-32-13-04/ від 26.09.2018 та листа № 358/В/15-32-13-04-12 від 11.01.2019;

- визнати протиправними та скасувати: рішення № про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 15.01.2019 та податкову вимогу про сплату боргу (недоїмки) № від 15.01.2019, прийняті ГУ ДФС в Одеській області на підставі акту перевірки № 2081/15-32-13-04/ від 26.09.2018 та листа №358/В/15-32-13-04-12 від 11.01.2019.

В обґрунтування позовних вимог ФОП ОСОБА_2 зазначає наступне.

З 30.08.2018 до 19.09.2018 відповідачем проводилась документальна планова перевірка позивача щодо дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства та правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 до 31.12.2017. За результатами перевірки відповідачем складено акт № 2081/15-32-13-04/ НОМЕР_1 від 26.09.2018, не погоджуючись із висновками якого, позивач подав відповідачу заперечення на нього із додатками.

Однак, позивач зазначає, що заперечення враховані відповідачем лише частково та усунуті лише деякі неточності, а інша частина акта залишена фактично без змін. Доводи позивача, які викладені в запереченнях на Акт перевірки, відповідачем до уваги не прийняті. Про прийняте рішення за результатом розгляду заперечень відповідач направив позивачу лист від 11.01.2019 № 358/В/15-32-13-04-12. На підставі акта перевірки відповідачем прийняті оскаржувані податкові-повідомлення рішення, якими збільшено суму грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, з податку на додану вартість, зі сплати військового збору, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування суми єдиного внеску та вимога щодо сплати єдиного внеску.

Позивач не погоджується з висновками акта перевірки та вважає, що оскаржувані податкові-повідомлення рішення, вимога та рішення про застосування штрафних санкцій підлягають визнанню протиправними та скасуванню з таких підстав.

Позивач вважає, що ним не допущено жодних порушень податкового законодавства, а податковий облік ним здійснювався ним відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України», Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженому наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, з урахуванням особливостей, встановлених Податковим кодексом України для фізичних осіб-підприємців.

Як зазначає позивач, всі оскаржувані рішення відповідача прийняті на підставі того, що, на думку відповідача, позивачем завищено розмір валових витрат та відповідно занижено розмір оподаткованого (чистого) доходу на суму 257645,53 грн., у зв`язку з чим й були нараховані грошові зобов`язання по податку на доходи фізичних осіб, по військовому збору, страховим внескам та застосовані штрафі санкції. Однак, позивач стверджує, що у нього наявні всі первинні документи, які підтверджують валові витрати.

Позивачем зазначено, що в акті перевірки відповідачем не наведено будь-яких розрахунків виявлених розбіжностей, не наведено посилання на певні господарські операції та відповідні первинно-бухгалтерські документи, якими керувався відповідач при складанні акта перевірки. Крім того, відповідачем не зазначено жодної інформації в акті перевірки щодо використання позивачем у своїй господарській діяльності транспортного засобу - легкового автомобіля Mitsubishi L200, який належить позивачу та відомості про який позивач надавав відповідачу разом із запереченнями на акт перевірки. В позовній заяві зазначено, що акт перевірки не містить інформації щодо передання позивачем відповідачу для проведення перевірки подорожних листів на будівельно-вантажну техніку, актів списання товарів на запчастини та пальне, актів інвентаризації за період з 01.01.2015 до 31.12.2017.

Стосовно зазначених в акті перевірки порушень позивач наводить наступні доводи.

Щодо податку на доходи фізичних осіб, позивач вказує, що в акті перевірки зазначено, що при перевірці встановлено завищення показника витрат на загальну суму 257645,83 грн., а саме: у 2016 році на 29480,83 грн., у 2017 році на 228165,00 грн. У 2016 та 2017 роках позивач відносив до складу витрат придбані товарно-матеріальні цінності, які не використовувались в підприємницькій діяльності, зокрема, позивач придбавав бензин, дизпаливо та автозапчастини. Однак, як зазначено в акті перевірки, позивач не надав в повному обсязі акти списання бензину та дизельного палива на автотранспорт, а саме: товарно-транспортні накладні, шляхові листи та інше. Позивач не погоджується з даними висновками акта перевірки та зазначає, що основним видом діяльності позивача є знесення, який включає розбирання та злам будівель і споруд, та позивач дійсно протягом 2016-2017 років до складу витрат відносив придбання автозапчастин, бензину та дизпалива, які використовував у своїй господарській діяльності, що підтверджується відповідними актами списання, актами інвентаризації, актами наданих послуг, подорожніми листами, які надані до суду разом із позовною заявою, та які надавались позивачем відповідачу для проведення перевірки, а в подальшому, і як додатки до заперечень до акта перевірки. Однак відповідач не прийняв до уваги зазначені документи. Наданими відповідачу документами підтверджується факт використання у господарській діяльності позивача бензину та дизпалива, за актами інвентаризації прослідковується кількість використаного дизпалива та бензину, їх залишок на певну дату, для проведення ремонтних робіт будівельно-вантажної техніки позивач використовував послуги підрядників, про що є відповідні акти виконаних робіт, які надані відповідачу та до суду. Крім того, більшість ремонтних робіт з встановлення тих чи інших автозапчастин позивач здійснював власними силами. За такими ремонтними роботами будівельно-вантажної техніки складалися акти списання автозапчастин, акти встановлення автозапчастин, акти інвентаризації по залишках автозапчастин.

Позивач також звертає увагу на те, що в акті перевірки є посилання на Додаток 1, але відповідачем не надано цей додаток для ознайомлення.

Крім того, за твердженням позивача, відповідач в акті перевірки не наводить жодної конкретизації щодо того, які саме автозапчастини були придбані та не були використані в підприємницькій діяльності позивача. Також, акт перевірки не містить доказів того, що придбані автозапчастини, бензин та дизпаливо за період 2016-2017 років не використовувались у підприємницькій діяльності позивача, Акт перевірки, на думку позивача, містить лише припущення, що не підтверджуються жодними доказами. При цьому, жодних зауважень щодо оформлення первинних бухгалтерських документів наданих для проведення перевірки, акт перевірки не містить.

Щодо єдиного соціального внеску та військового збору, позивач не погоджується із зазначеним в акті перевірки порушенням позивачем в частині заниження податкового зобов`язання з військового збору та заниженням суми єдиного соціального внеску, оскільки ці порушення пов`язані з встановленим порушенням в частині податку на доходи фізичних осіб, неправомірність нарахування якого позивачем вже обґрунтована.

Щодо податку на додану вартість, позивач не погоджується із зазначеним порушенням в акті перевірки щодо завищення суми податкового кредиту на суму 47725,00 грн. Так, в Акті перевірки зазначено, що перевіркою автоматизованого співставлення податкових зобов`язань та податкового кредиту на рівні ГУ ДФС України, з урахуванням додатку 5 до податкової декларації з ПДВ «Розшифровка податкових зобов`язань та податкового кредиту у розрізі контрагентів», встановлено розбіжність у сумах податкового кредиту позивача з податковим зобов`язанням ТОВ «Авіас» (), тобто податковий кредит позивача більше податкового зобов`язання контрагента, а саме у вересні 2015 року на суму ПДВ 43333,0 грн. та у квітні 2016 року на суму 4392,0 грн. Позивач вважає ці доводи безпідставними, оскільки формування податкового кредиту ним зроблено відповідно до вимог ПК України, що підтверджується відповідними первинними документами, а саме: договорами поставки, видатковими накладними, зареєстрованими податковими накладними, рахунками-фактурами та банківськими виписками за вересень 2015 року та за березень 2016 року. Відтак, позивач вважає правомірним формування податкового кредиту у сумі 47725,00 грн., який сформовано по взаємовідносинам з ТОВ «Авіас».

Більш того, в п. 2.6 акта перевірки зроблено висновок про те, що в період з 01.01.2015 до 31.12.2017 позивач здійснював торгівлю автозапчастинами без застосування реєстратора розрахункових операцій, що, на думку позивача, не відповідає дійсності та не підтверджено жодними доказами.

В обґрунтування своїх доводів позивач посилається на ст. 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», ст. 44, 177, 187, 198, 200, 201 Податкового кодексу України, п. 2.3.2.2. Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами, затвердженим наказом Міністерства фінансів України № 395 від 14.03.2013, п.п. 2.1, 2.2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995.

За вищенаведених обставин позивач просить суд задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою суду від 14 березня 2019 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Підготовче засідання судом призначено на 10.04.2019 (т.1 а.с.1-4).

Відповідачем 09.04.2019 через канцелярію суду надано відзив на позовну заяву із додатками (т.5 а.с.191-196,197-260), які залучено до матеріалів справи протокольною ухвалою у підготовчому засіданні 10.04.2019. У відзиві на позовну заяву зазначено, що відповідач не погоджується з доводами позивача та вважає, що позов не підлягає задоволенню. В обґрунтування своєї позиції відповідач зазначив, що за результатами проведення документальної планової виїзної перевірки щодо дотримання позивачем вимог податкового, валютного та іншого законодавства та правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.012015 до 31.12.2017 складено акт перевірки від 26.09.2018 № 2081/15-32-13-09/ НОМЕР_1 , яким встановлені порушення позивачем, зокрема:

- п.177.1, п.177.2, п.177.4 ст.177, п.167.1 ст.167 Податкового кодексу України, оскільки завищено вартість документально підтверджених витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів за період, що перевірявся, що привело до заниження сум податку на доходи з фізичних осіб з підприємницької діяльності у розмірі 46376,25 грн., а саме у 2016 році на 5306,55 грн., у 2017 році на 41069,70 грн. ;

- п. 185.1 ст. 185, п.187.1., ст.187, п.198.1., п.198.3 ст.198 , п. 198.6, ст. 198 п. 200.1, 200.4 ст. 200, ст. 202 ПК України;

- в частині завищення суми від`ємного значення з податку на додану вартість у грудні 2017 року на суму 4569,0 грн.;

- п.2, ст.7 , п.5. ст.8 та п.8 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», оскільки занижена сума єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу, з урахуванням максимальної суми єдиного внеску, на загальну суму 56682,08 грн., а саме у 2016 році на 6485,78 грн., у 2017 році на 50196,30 грн.;

- п. 162.1 п. 162 , п. 163.1 ст.163, п.164.1 ст.164, пп. 1.1, пп. 1.2, пп.1.4, пп.1.5 та пп. 1.6 п. 16 1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, а саме, заниження податкового зобов`язання з військового збору в загальної сумі 3864,68 грн.

Відповідач зазначає, що вищезазначені порушення є обґрунтованими, а висновки акта перевірки ґрунтуються на нормах Податкового кодексу України, зокрема, на ст. 164, 167, 177, 185, 187, 198, 200, 202, п.п. 1.1, 1.2, 1.4, 1.5, 1.6 п. 16 підрозділу 1 розділу ХХ ПК України, ст. 7, 8, 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

На підтвердження правильності висновків, які викладені в акті перевірки, відповідач наводить наступні доводи:

- позивач у 2016 та у 2017 роках відносив до складу витрат придбані товарно-матеріальні цінності, які не використовувались в підприємницькій діяльності у 2016 та у 2017 роках відповідно, що призвело до завищення витрат, які безпосередньо пов`язані з господарською діяльністю за період, що перевірявся, на 257645,83 грн., а саме у 2016 році на 29480,83 грн. та у 2017 році на 228165,0 грн. Позивачем в періоді, що перевірявся, придбавався бензин, дизпаливо та автозапчастини згідно наступних накладних. Згідно наданих до перевірки документів, а саме: згідно виписок банку та накладних на придбання товару, наданих до перевірки, та Декларацій про майновий стан і доходи за 2015 - 2017 роки, позивач в періоді з 01.01.2016 по 31.12.2017 включав до складу валових витрат придбання бензину, дизпалива та автозапчастин. Позивачем до перевірки не надано акти виконаних робіт та акти списання автозапчастин, та не надано в повному обсязі актів списання бензину та дизельного палива на автотранспорт, а саме: товарно-транспортні накладні, шляхові листи та інше. Таким чином, аналізуючи зміст вказаних документів, не можливо встановити на якій машині, по якому маршруту здійснено перевезення, від чого залежить обсяг витраченого бензину та чи дійсно вони пов`язані з веденням господарської діяльності та неможливо встановити для якого автотранспорту закуплялись автозапчастини. З урахуванням безпідставного віднесення позивачем витрат на придбання бензину, дизпалива та автозапчастин у сумі 257645,53 грн. до складу валових витрат, у позивача встановлено заниження суми податку, що підлягає сплаті до бюджету, у розмірі 46376,25 грн.;

- з урахуванням заниження суми доходу позивачем на суму 257645,53 грн., у позивача встановлено заниження суми єдиного внеску, який підлягає сплаті, у розмірі 56682,28 грн.;

- перевіркою достовірності відображених показників у поданих деклараціях з податку на додану вартість (рядки 1 - 8.4) за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2017 року встановлено заниження задекларованих суб`єктом підприємницької діяльності показників у рядку (1 -8.4) Декларації з податку на додану вартість на загальну суму 51530,0 грн., яке виникло у зв`язку з не включенням до валових зобов`язань з ПДВ сум отриманого доходу від продажу матеріалів, детальний опис порушення викладено в пп. 2.1 акта перевірки;

- перевіркою повноти визначення податкового кредиту за період з 01.01.2015 до 31.12.2017 встановлено завищення позивачем податкового кредиту на 47725,0 грн., а саме у вересні 2015 року на суму 43333,0 грн. та квітні 2016 року на суму 4392,0 грн. Перевіркою автоматизованого співставлення податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ГУ ДФС України, з урахуванням Додатку №5 до податкової декларації з ПДВ «Розшифровка податкових зобов`язань та податкового кредиту у розрізі контрагентів», встановлено розбіжність у сумах податкового кредиту позивача з податковим зобов`язанням ТОВ «Авіас» (), тобто податковий кредит позивача більше податкового зобов`язання контрагента, а саме у вересні 2015 року на суму ПДВ 43333,0 грн. та у квітні 2016 року на суму 4392,0 грн.;

- перевіркою встановлено заниження податкового зобов`язання з військового збору в загальної сумі 3864,68 грн., а саме за результатами звітного 2016 року у сумі 442,21 грн. та за результатами звітного 2017 року у сумі 3422,47 грн.;

З урахуванням викладеного, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Протокольною ухвалою суду від 10.04.2019 у підготовчому засіданні оголошено перерву до 08.05.2019 у зв`язку з необхідністю надання до суду інших заяв по суті справи та додаткових доказів.

Представником позивача через канцелярію суду 17.04.2019 надано відповідь на відзив (т.6 а.с.8-11), яка залучена до матеріалів справи протокольною ухвалою у підготовчому засіданні 08.05.2019. У відповіді на відзив позивачем зазначена позиція, аналогічна позиції, викладеній в позовній заяві. Так, позивач наполягає на протиправності та скасуванні оскаржуваних податкових повідомлень-рішень, вимоги та рішенні про застосування штрафних санкцій та стверджує про необґрунтованість висновків акту перевірки.

Ухвалою суду від 08.05.2019 продовжено шістдесятиденний строк підготовчого провадження на 30 днів та відкладено підготовче засідання на 21.05.2019 (т.6 а.с.17-18).

Представником позивача 13.05.2019 через канцелярію суду подана заява про виклик та допит свідка ОСОБА_3 , яка в підготовчому засіданні 21.05.2019 протокольною ухвалою суду задоволена, долучена до матеріалів справи та суд постановив проводити допит свідка під час розгляду справи по суті.

Представником позивача через канцелярію суду 21.05.2019 надані додаткові письмові пояснення та клопотання про долучення доказів до матеріалів справи (т.6 а.с.21-40,41-257,т.7 а.с.1-29). Протокольною ухвалою 21.05.2019 в підготовчому засіданні суд приєднав до матеріалів справи додаткові письмові пояснення позивача та долучив надані позивачем докази. В додаткових поясненнях позивач додатково акцентує увагу на наявності первинних документів, які підтверджують правомірність формування ним валових витрат із зазначенням реквізитів документів та їх систематизації.

В підготовчому засіданні 21.05.2019 представником відповідача подано клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів по справі. Суд протокольною ухвалою постановив залучити додаткові докази до матеріалів справи.

Протокольною ухвалою суду від 21.05.2019 за клопотанням представника відповідача суд оголосив перерву в судовому засіданні до 04.06.2019.

Ухвалою суду від 04.06.2019 закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 10.06.2019 (т.7 а.с.40-41).

У судовому засіданні 10.06.2019 судом заслухано вступне слово представника позивача, представника відповідача та проведено допит свідка ОСОБА_3 . Протокольною ухвалою суду від 10.06.2019 суд оголосив перерву в судовому засіданні до 10.07.2019.

Представником відповідача через канцелярію суду 18.06.2019 подано клопотання про долучення додаткових документів до матеріалів справи, а саме: додатку № 1 до акта перевірки та опису документів, наданих до перевірки. В судовому засіданні 10.07.2019 суд протокольною ухвалою задовольнив клопотання відповідача та залучив до матеріалів справи додаткові документи згідно додатку.

У судовому засіданні 10.07.2019 представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд задовольнити позов в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, відповіді на відзив, додаткових письмових поясненнях, показаннях свідка, наданих під час вступного слова поясненнях та зважаючи на подані до суду докази, які також були надані під час проведення перевірки.

Представник відповідача у судовому засіданні 10.07.2019 заявлений позов не визнала та просила суд відмовити у його задоволенні, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву, в акті перевірки, та у вступному слові, а також, зважаючи на подані до суду докази.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши вступне слово представників сторін, промову в судових дебатах, ознайомившись із заявами сторін по суті справі, дослідивши обставини, якими обґрунтовуються ці заяви, та перевіривши їх доказами, суд встановив такі обставини.

ОСОБА_2 зареєстрований фізичною особою-підприємцем 04.08.2004, що підтверджується копією свідоцтва про державну реєстрацію фізичної-особи підприємця серії НОМЕР_2 від 04.08.2004 (т.1 а.с.23). Відповідно до відкритої інформації з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основним видом діяльності позивача є знесення (Код КВЕД 43.11), позивач перебуває на податковому обліку в ДПІ у Суворовському районі м. Одеси ГУ ДФС в Одеській області з 16.08.2004 за № 2115.

Позивач зареєстрований платником податку на додану вартість, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію платника податку на додану вартість № 75670003 від 19.08.2004 (т.1 а.с.24).

Відповідачем направлено позивачу лист, в якому повідомлено позивача про проведення документальної планової виїзної перевірки за період з 01.01.2015 по 31.12.2017 з проханням надати первинні документи для проведення перевірки (т.1 а.с.29-30).

На підставі направлення, виданого Головним управлінням ДФС в Одеській області 28.08.2018 посадовими особами ГУ ДФС в Одеській області відповідно до пп.20.1.4 п. 20.1 ст.20, п.77.1 ст.77 Податкового кодексу України, згідно плану-графіка проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків на 2018 рік, на підставі наказу ГУ ДФС в Одеській області від 27.07.2018 № 5395 (т.1 а.с.28), проведена планова виїзна документальна перевірка фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Термін перевірки визначений з 30 серпня 2018 року тривалістю 10 робочих днів.

Наказом Головного управління ДФС в Одеській області від 11.09.2018 № 6797 продовжено термін проведення документальної планової виїзної перевірки з 13 вересня 2018 року тривалістю 5 робочих днів (т.5 а.с.230). Копію наказу та відповідне направлення вручено позивачу під підпис (т.5 а.с.226).

За результатами вказаної перевірки Головним управлінням ДФС в Одеській області складено акт перевірки № 2081/15-32-13-04/ НОМЕР_1 від 26.09.2018 «Про результати документальної планової виїзної перевірки з питань дотримання вимог податкового, та іншого законодавства фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за період з 01.01.2015 по 31.12.2017р. дотримання законодавства щодо укладення трудових відносин з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за період з 01.01.2015р. по 31.12.2017р.» (т.1 а.с.31-69), яким встановлено:

- порушення п.177.1, п.177.2, п.177.4 ст.177, п.167.1 ст.167 Податкового кодексу України, а саме: ФОП ОСОБА_2 завищено вартість документально підтверджених витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів за період, що перевірявся, що привело до заниження сум податку на доходи з фізичних осіб з підприємницької діяльності у розмірі 46376,25 грн., а саме у 2016 році на 5306,55 грн., у 2017 році на 41069,70 грн.;

- порушення п. 185.1 ст. 185, п.187.1 ст.187, п.198.1, п.198.3, п.198.6, ст.198, п. 200.1, 200.4 ст.200, ст.202, а саме: за період з 01.01.2015 по 31.12.2017 та станом на 31.12.2017 р. у сумі 99255,0 грн.: за вересень 2015 року на суму 43333,0 грн., за березень 2016 року в сумі 2016,0 грн., за квітень 2016 року на суму 4392,0 грн., за серпень 2016 року в сумі 1427,0 грн., за вересень 2016 року в сумі 829,0 грн., за жовтень 2016 року в сумі 318,0 грн., за грудень 2016 року в сумі 927,0 грн., за січень 2017 року в сумі 13415,0 грн., за лютий 2017 року в сумі 2539,0 грн., за березень 2017 року в сумі 684,0 грн., за квітень 2017 року в сумі 344,0 грн., за червень 2017 року в сумі 3381,0 грн., за жовтень 2017 року в сумі 3450,0, за грудень 2017 року в сумі 22200,0 грн.

- перевіркою повноти визначення суми залишку від`ємного значення податку на додану вартість за період з 01.01.2015р. по 31.12.2017р. та станом на 31.12.2017р. встановлено завищення суми від`ємного значення з податку на додану вартість у грудні 2017 року на суму 4569,0 грн.;

- порушення п.2, ст.7, п.5 ст.8 та п.8 ст.9 Закону України №2464-УІ від 08.07.2010 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», а саме, підприємцем занижена сума єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу, з урахуванням максимальної суми єдиного внеску, на загальну суму 56682,08 грн.: у 2016 році на 6485,78 грн., у 2017 році на 50196,30 грн.;

- порушення п. 162.1 п. 162 , п. 163.1 ст.163, п.164.1 ст.164, пп. 1.1, пп. 1.2, пп.1.4, пп.1.5 та пп. 1.6 п. 16 1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, оскільки перевіркою встановлено заниження податкового зобов`язання з військового збору в загальної сумі 3864,68 грн., а саме за результатами звітного 2016 року у сумі 442,21 грн. та за результатами звітного 2017 року у сумі 3422,47 грн.;

- порушення п.1 ст.3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».

У зв`язку з неявкою позивача для підписання та ознайомлення з актом перевірки, відповідачем 26.09.2019 складено акт про неявку посадової особи для підписання та ознайомлення з актом перевірки ФОП ОСОБА_2 (т.5 а.с.225).

Позивач отримав примірник акта перевірки поштовим відправленням 24.12.2018 (т.5 а.с.197).

Не погодившись з висновками акта перевірки, позивач подав заперечення на цей акт перевірки разом з первинними документами за переліком, наведеним в них (т.1 а.с.58-62), за результатами розгляду яких Головним управлінням ДФС в Одеській області на адресу позивача направлено лист-відповідь від 11.01.2019 № 358/В/15-32-13-04-12 (т.1 а.с.63-69), яким частково задоволено заперечення позивача та викладено висновки акта перевірки в наступній редакції: «Документальною плановою виїзною перевіркою встановлені порушення фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 :

- порушення п.177.1, п.177.2, п.177.4 ст.177, п.167.1 ст.167 Податкового кодексу України від 02.10.10р. №2755-VI із змінами та доповненнями, ФОП ОСОБА_2 завищено вартість документально підтверджених витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів за період, що перевірявся, що привело до заниження сум податку на доходи з фізичних осіб з підприємницької діяльності у розмірі 46376,25 грн., а саме у 2016 році на 5306,55 грн., у 2017 році на 41069,70 грн. ;

- порушення п. 185.1 ст. 185, п.187.1., ст.187, п.198.1., п.198.3 ст.198 , п. 198.6, ст. 198 п. 200.1, 200.4 ст. 200, ст. 202 ФОП ОСОБА_2 за період з 01.01.2015 по 31.12.2017 та станом на 31.12.2017р. у сумі 99255,0 грн., а саме за: вересень 2015 року на суму 43333,0 грн., березень 2016 року в сумі 2016,0 грн., квітень 2016 року на суму 4392,0 грн., серпень 2016 року в сумі 1427,0 грн., вересень 2016 року в сумі 829,0 грн., жовтень 2016 року в сумі 318,0 грн., грудень 2016 року в сумі 927,0 грн., січень 2017 року в сумі 13415,0 грн., лютий 2017 року в сумі 2539,0 грн., березень 2017 року в сумі 684,0 грн., квітень 2017 року в сумі 344,0 грн., червень 2017 року в сумі 3381,0 грн., жовтень 2017 року в сумі 3450,0, грудень 2017 року в сумі 22200,0 грн.

- порушення п. 198.5 ст. 198 Податкового кодексу України від 02.10.10р. №2755-VI (із змінами та доповненнями), в результаті чого не складено та не зареєстровано податкові накладні за 2016-2017р., а саме: на загальну суму 46013,0 грн., січень 2017 року в сумі 13415,0 грн., лютий 2017 року в сумі 2539,0 грн., березень 2017 року в сумі 684,0 грн., квітень 2017 року в сумі 344,0 грн., червень 2017 року в сумі 3381,0 грн., жовтень 2017 року в сумі 3450,0 грн., грудень 2017 року в сумі 22200,0 грн.;

- порушення п.2 ст.7 , п.5. ст.8 та п.8 ст.9 Закону України №2464-УІ від 08.07.2010 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», із змінами та доповненням підприємцем, занижена сума єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу, з урахуванням максимальної суми єдиного внеску, на загальну суму 56682,08 грн., а саме у 2016 році на 6485,78 грн., у 2017 році на 50196,30 грн.;

- порушення п. 162.1 п. 162 , п. 163.1 ст.163, п.164.1 ст.164, пп. 1.1, пп. 1.2, пп.1.4, пп.1.5 та пп. 1.6 п. 16 1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України від 2 грудня 2010 року №2755-VI, із змінами та доповненнями, перевіркою встановлено заниження податкового зобов`язання з військового збору в загальної сумі 3864,68 грн., а саме за результатами звітного 2016 року у сумі 442,21 грн. та за результатами звітного 2017 року у сумі 3422,47 грн.

На підставі вищевказаних висновків акта перевірки, з урахуванням листа від 11.01.2019 № 358/В/15-32-13-04-12, Головним управлінням ДФС в Одеській області прийняті:

- податкове повідомлення-рішення від 15.01.2019 № форми "Р", яким за порушення п.177.1, п.177.2, п.177.4 ст.177, п.167.1 ст.167 Податкового кодексу України позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування» у розмірі 57970,31 грн., з яких: за податковими зобов`язаннями - 46376,25 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 11594,06 грн. (т.1 а.с.70);

- податкове повідомлення-рішення від 15.01.2019 № форми "Р", яким за порушення п. 162.1 ст. 162, п. 163.1 ст. 163, п. 164.1 ст. 164, пп. 1.1, пп. 1.2, пп.1.4, пп.1.5 та пп. 1.6 п. 16 1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «військовий збір» у розмірі 4830,85 грн., з яких: за податковими зобов`язаннями - 3864,68 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями - 966,17 грн. (т.1 а.с.71);

- податкове повідомлення-рішення від 15.01.2019 № форми «Р», яким за порушення п. 185.1 ст. 185, п.187.1., ст.187, п.198.1., п.198.3 ст.198, п. 198.6, ст. 198, п. 200.1 ст.200, ст. 202 Податкового кодексу України позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)» у розмірі 124068,75 грн., з яких: за податковими зобов`язаннями - 99255,0 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 24813,75 грн. (т.1 а.с.72);

- податкове повідомлення-рішення від 15.01.2019 № форми «Н», яким за відсутність реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування на суму ПДВ в розмірі 46013,00 грн. застосовано до позивача штраф на суму 23006,50 грн. (т.1 а.с.73);

- рішення № від 15.01.2019 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким за донарахування позивачу 56682,08 грн. єдиного внеску застосовано до позивача штрафні санкції в розмірі 14170,52 грн. (т.1 а.с.74);

- вимога про сплату боргу (недоїмки) від 15.01.2019 № Ф- щодо стягнення донарахованої відповідачем суми єдиного внеску в розмірі 56682,08 грн. (т.1 а.с.75-76).

Не погодившись з висновками податкового органу та прийнятими Головним управлінням ДФС в Одеській області податковими повідомленнями-рішеннями від 15.01.2019 року № , № , № , № , рішенням № від 15.01.2019, вимогою про сплату боргу (недоїмки) від 15.01.2019 № Ф-, позивач оскаржив вказані рішення суб`єкта владних повноважень в судовому порядку, звернувшись до суду з позовною заявою.

Вирішуючи даний публічно-правовий спір, що винник між сторонами, суд виходить з такого.

Спірні податкові повідомлення-рішення, якими позивачу збільшено суми грошових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб, податку на додану вартість, військового збору, єдиного внеску та застосовані штрафні санкції, базуються на викладених в акті перевірки висновках податкового органу щодо порушення позивачем вимог податкового законодавства, а саме: п.177.1, п.177.2, п.177.4 ст.177, п.167.1 ст.167, п. 185.1 ст. 185, п.187.1. ст.187, п.198.1., п.198.3, п. 198.5, п. 198.6 ст.198, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200, ст. 202, пп. 1.1, пп. 1.2, пп.1.4, пп.1.5 та пп. 1.6 п. 16 1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, п.2 ст.7 , п.5. ст.8 та п.8 ст.9 Закону України №2464-УІ від 08.07.2010 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Вказані висновки відповідача в акті перевірки обґрунтовані таким.

Відповідно до п.1.13 акта перевірки (т.1 а.с.35), при перевірці використано: реєстраційні документи, облікова справа, декларації про отримані доходи, накладні, податкові накладні, реєстри отриманих та виданих податкових накладних, банківські виписки з первинними документами, книги обліку доходів та витрат, угоди, договори, звіти про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та суми нарахованого єдиного внеску, відомості нарахування заробітної плати, трудові угоди. При цьому, в акті перевірки зазначено, що опис наданих для перевірки документів складений головним бухгалтером ФОП ОСОБА_2 в присутності заступника начальника відділу планування контрольно-перевірочної роботи управління податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДФС в Одеській області Трянової О .М, яка безпосередньо здійснювала перевірку позивача.

З наданої відповідачем до суду копії опису документів від 30.08.2018 вбачається, що позивач надав наступні документи для проведення перевірки: книга ф.10 - 1 шт., акти виконаних робіт за 2015, 2016, 2017 - 3 пакети, договори по контрактах - 2 шт., акти виконаних робіт по ТОВ «Реал-Груп», ТОВ «Новий Квартал» - 1 пакет, папка «шляхові листи» з 2015 по 2017 - 1 шт., папка «Каса. Платіжні відомості» з 2015 по 2017 - 1 шт., файл з копіями статутних документів, технічних паспортів, трудових договорів, банківські виписки помісячно з 2015 по 2017. В опису також зазначено, що документи надані в повному об`ємі, інших документів немає (т.7 а.с.55).

В п.2.1.2 «Визначення витрат, безпосередньо пов`язаних з одержанням доходу (документально підтверджених)» акта перевірки зазначено, що перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненням діяльності, відображених в податкових деклараціях про майновий стан і доходи у додатку Ф2 до розділу ІІ декларації «Розрахунок податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів, отриманих самозайнятою особою» встановлено завищення показника витрат на загальну суму 257645,83 грн., а саме у 2016 році на 29480,83 грн., у 2017 році на 228165,0 грн.

В ході перевірки використані надані до перевірки документи та відомості, що містяться в інформаційних базах даних АІС «Податковий блок» - підсистеми «Аналітична система», а саме, дані податкових накладних на придбання товару за 2015 рік, 2016 рік та 2017 рік. Проведеним аналізом показників придбаного у 2015 році, 2016 року та у 2017 року товару по найменуванню, показників реалізованого товару та задекларованих валових витрат на ТМЦ встановлено наступне.

ФОП ОСОБА_2 у 2016 року та у 2017 року відносив до складу витрат придбані товарно-матеріальні цінності, які не використовувались в підприємницькій діяльності у 2016 року та у 2017 року відповідно, що призвело до завишення витрат, які безпосередньо пов`язані з господарською діяльністю за період, що перевірявся, на 257645,83 грн., а саме: у 2016 році на 29480,83 грн. та у 2017 році на 228165,0 грн.

ФОП ОСОБА_2 у періоді, що перевірявся, придбався бензин, дизпаливо та автозапчастини згідно накладних, які наведені в додатку №1 до акту перевірки.

Згідно наданих до перевірки документів, а саме: виписок банку та накладних на придбання товару, наданих до перевірки та декларацій про майновий стан і доходи за 2015 - 2017 роки, ФОП ОСОБА_2 в періоді з 01.01.2016р. по 31.12.2017р. включав до складу валових витрат придбання бензину, дизпалива та автозапчастин.

ФОП ОСОБА_2 до перевірки не надано акти виконаних робіт та списання автозапчастин, та не надано в повному обсязі актів списання бензину та дизельного палива на автотранспорт, а саме, товарно-транспортні накладні, шляхові листи та інше.

Таким чином, відповідач зазначає, що аналізуючи зміст вказаних документів, не можливо встановити на якій машині, по якому маршруту здійснено перевезення, від чого залежить обсяг витраченого бензину та чи дійсно вони пов`язані з веденням господарської діяльності, та не можливо встановити для якого автотранспорту закуплялись автозапчастини.

Вищевказані суми витрат включено до складу декларацій про майновий стан за 2015 рік (№ від 18.02.2016р.), за 2016 рік (уточнена № від 07.08.2018р.) та за 2017 рік (уточнена № від 14.08.2018р.), але враховуючи вищевказане, оскільки бензин, дизпаливо та автозапчастини не використовуються у підприємницькій діяльності ФОП ОСОБА_2 та безпосередньо не відносяться до виконання робіт, надання послуг, тому витрати на їх придбання безпідставно включено до складу валових витрат у сумі 257645,53 грн. (додаток №1 до акту перевірки).

Отже, ФОП ОСОБА_2 у 2016 року та у 2017 року відносив до складу витрат придбання автозапчастин, бензину та дизпалива, які не використовувались в підприємницькій діяльності та валовий дохід за реалізацію яких не був отриманий у 2016 року та у 2017 року відповідно, що призвело до завишення витрат, які безпосередньо пов`язані з господарською діяльністю за період, що перевірявся, на загальну суму 257645,53 грн., а саме у 2016 році на 29480,83 грн., у 2017 році на 228164,70 грн.

Як зазначено в п.2.1.3 «Визначення суми податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб від провадження діяльності» акта перевірки, перевіркою правильності визначення оподатковуваного доходу, відображеного в деклараціях про доходи, з даними про суми оподатковуваного доходу, визначеними в ході перевірки, встановлено: заниження оподатковуваного доходу на суму 257645,53 грн., а саме у 2016 році на 29480,83 грн., у 2017 році на 228164,70 грн.

В п.2.1.4 акта перевірки зазначено, що в порушення п.177.1, п.177.2, п.177.4 ст.177, п.167.1 ст.167 Податкового кодексу України, ФОП ОСОБА_2 завищено вартість документально підтверджених витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів за період, що перевірявся, що привело до заниження сум податку на доходи з фізичних осіб з підприємницької діяльності у розмірі 46376,25 грн., а саме у 2016 році на 5306,55 грн., у 2017 році на 41069,70 грн.

Стосовно відображення у звітності сум, на які нараховуються та з яких утримуються єдиний внесок в акті перевірки, зокрема, в п. 2.3.3. зазначено, що відповідно п.2.1 цього акту перевірки сума чистого оподатковуваного доходу за даними перевірки складає 327612,77 грн., а саме: у 2015 році - 9356,24 грн., у 2016 році - 36001,01 грн., у 2017 році - 282255,52 грн.

За даними звітів ФОП ОСОБА_2 сума чистого оподатковуваного доходу, на який нараховується єдиний внесок у розмірі 34,7 % та 22% складає 69966,94 грн., а саме у 2015 році 9356,24 грн., у 2016 році - 6520,18 грн., у 2017 році - 54090,52 грн.

Отже, як зазначає відповідач в акті перевірки, в порушення п.2 ст.7, п.5 ст.8 та п.8 ст.9 Закону України №2464-УІ від 08.07.2010 «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», підприємцем занижена сума доходу, отриманого від здійснення діяльності, що підлягає обкладенням податком на доходи фізичних осіб, та на який нараховується єдиний внесок у розмірі 22%; з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску занижено на суму 56682,08 грн., а саме у 2016 році на 6485,78 грн., у 2017 році на 50196,30 грн.

Аргументуючи заниження податкових зобов`язань позивачем з податку на додану вартість, відповідач в п.2.4.1. акта перевірки зазначає, що ФОП ОСОБА_2 за період з 01.01.2015р. по 31.12.2017р. задекларовано податкових зобов`язань по податку на додану вартість у сумі 1589016,0 грн., за даними перевірки - 1640546,0 грн. Перевіркою повноти визначення податкових зобов`язань за період з 01.01.2015р. по 31.12.2017р. встановлено заниження податкового зобов`язання з ПДВ на загальну суму 51530,00 грн., а саме: за березень 2016 року в сумі 2016,0 грн., за серпень 2016 року в сумі 2574,0 грн., за грудень 2016 року в сумі 1306,0 грн., за січень 2017 року в сумі 14389,0 грн., за грудень 2017 року сумі 2214,0 грн., за червень 2017 року в сумі 3381,0 грн., за жовтень 2017 року в сумі 3450,0 грн., за грудень 2017 року в сумі 22200,0 грн.

Перевіркою достовірності відображених показників у поданих Деклараціях з податку на додану вартість (рядки 1 - 8.4) за період з 01 січня 2015 року по 31 грудня 2017 року встановлено заниження задекларованих суб`єктом підприємницької діяльності показників у рядку (1-8.4) Декларації з податку на додану вартість на загальну суму 51530,0 грн., яке виникло у зв`язку з не включенням до валових зобов`язань з ПДВ сум отриманого доходу від продажу матеріалів, детальний опис порушення викладено в пп. 2.1 цього акту, чим порушено п.185.1 ст.185 , п.187.1 ст.187 Податкового кодексу України.

Стосовно правильності визначення позивачем податкового кредиту в п.2.4.2. акта перевірки зазначено наступне.

Перевіркою повноти визначення податкового кредиту за період з 01.01.2015р. по 31.12.2017р. встановлено його завищення на 47725,0 грн., а саме у вересні 2015 року на суму 43333,0 грн. та в квітні 2016 року на суму 4392,0 грн. Перевіркою автоматизованого співставлення податкових зобов`язань та податкового кредиту в розрізі контрагентів на рівні ГУ ДФС України, з урахуванням додатку №5 до податкової декларації з ПДВ «Розшифровка податкових зобов`язань та податкового кредиту у розрізі контрагентів», встановлено розбіжність у сумах податкового кредиту ФОП ОСОБА_2 з податковим зобов`язанням ТОВ «Авіас» (), тобто податковий кредит ФОП ОСОБА_2 більше податкового зобов`язання контрагента, а саме, у вересні 2015 року на суму ПДВ - 43333,0 грн. та у квітні 2016 року на суму 4392,0 грн.

У зв`язку із чим в акті зазначається, що в порушення п.198.1,198.3 ст.198 ПК України, ФОП ОСОБА_2 завищено податковий кредит у вересні 2015 року та у квітні 2016 року на загальну суму 47725,0 грн., а саме, у вересні 2015 року на 43333,0 грн. та у квітні 2016 року на суму 4392,0 грн.

Також в п. 2.5. акта перевірки зазначено, що перевіркою правильності визначення оподатковуваного доходу (чистого доходу), відображеного в податкових деклараціях, з даними про суми оподатковуваного доходу (чистого доходу), визначеними в ході перевірки, за рахунок помилок, суть порушення яких детально відображено в підпункті розділу 2 акту перевірки, встановлені розбіжності, що призвело до заниження показника військового збору.

Отже, в порушення п. 162.1 п. 162 , п. 163.1 ст.163, п.164.1 ст.164, пп. 1.1, пп. 1.2, пп.1.4, пп.1.5 та пп. 1.6 п. 16 1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу, перевіркою встановлено заниження податкового зобов`язання з військового збору в загальної сумі 3864,68 грн., а саме, за результатами звітного 2016 року у сумі 442,21 грн. та за результатами звітного 2017 року у сумі 3422,47 грн.

Суд не погоджується з вказаними вище висновками акту перевірки щодо порушення позивачем вимог податкового законодавства, на підставі яких прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення, вимога та рішення про застосування штрафних санкцій, виходячи з наступного.

Аналізуючи норми чинного в Україні законодавства, діючого на час здійснення позивачем господарської діяльності, суд зазначає, що відносини, які виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України, ведення бухгалтерського обліку по податкових операціях встановлено Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», порядок нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування регулюється Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Відповідно до ст. 44 ПК України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено поняття первинного документу - це документ, який містить відомості про господарську операцію.

Згідно з ч.1 та ч.2 ст.3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства. Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Вимоги до первинного та зведеного документу визначені в ч.2 ст. 9 цього ж Закону.

Згідно ч.2 ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Як зазначено в ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Отже, проведення будь-якої господарської операції підприємства фіксується та підтверджується первинними документами, на підставі яких ведеться бухгалтерський облік.

Відповідно до п.2.15 Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704 первинні документи підлягають обов`язковій перевірці (в межах компетенції) працівниками, які ведуть бухгалтерський облік, за формою і змістом, тобто перевіряється наявність у документі обов`язкових реквізитів та відповідність господарської операції чинному законодавству у сфері бухгалтерського обліку, логічна ув`язка окремих показників.

Відповідно до ч.2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», на даних бухгалтерського обліку базуються фінансова, податкова, статистична та інші види звітності.

Отже, первинні документи по відображенню господарської операції є підставою й для податкового обліку.

В свою чергу, оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, регулюється ст.177 ПК України.

Відповідно до п.177.2 ст.177 ПК України, об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.

У п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України зазначено, що до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:

- витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;

- витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);

- обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;

- суми податків, зборів, які пов`язані з проведенням господарської діяльності такої фізичної особи - підприємця (крім податку на додану вартість для фізичної особи - підприємця, зареєстрованого як платник податку на додану вартість, та акцизного податку, податку на доходи фізичних осіб з доходу від господарської діяльності, податку на майно); суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом; платежі, сплачені за одержання ліцензій на провадження певних видів господарської діяльності фізичною особою - підприємцем, одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, які пов`язані з господарською діяльністю фізичної особи - підприємця;

- інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.

В свою чергу, порядок формування податкового кредиту, а також порядок та обов`язок реєстрації податкових накладних визначено розділом V Податкового кодексу України.

Відповідно до п. 185.1 ст. 185 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є операції платників податку з: постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; ввезення товарів на митну територію України; вивезення товарів за межі митної території України; постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.

Як зазначено в п. 187.1 ст. 187 ПК України, датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:

- дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;

- дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.

За приписами п. 198.1. т. 198 ПК України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності); в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України; г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу; ґ) ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.

Водночас, п. 198.5. ст. 198 ПК України передбачено, що платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися, зокрема, в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).

Згідно з п. 198.6. ст. 198 ПК України, не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

З 1 січня 2015 року набрали чинності зміни, внесені Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи" №71-VІІІ від 28.12.2014 в частині оподаткування військовим збором доходів фізичних осіб-підприємців.

Так, відповідно до п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Перехідних положень ПК України тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.

Платниками збору є особи, визначені п.162.1 ст.162 ПК України, а саме: фізична особа - резидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні, так і іноземні доходи; фізична особа - нерезидент, яка отримує доходи з джерела їх походження в Україні.

При цьому, об`єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені ст.163 Податкового кодексу України: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування; іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Відповідно до пп.164.1.3 п.164.1 ст.164 ПК України загальний річний оподатковуваний дохід дорівнює сумі загальних місячних оподатковуваних доходів, іноземних доходів, отриманих протягом такого звітного податкового року, доходу, отриманих фізичною особою-підприємцем від провадження господарської діяльності згідно із статтею 177 цього Кодексу, та доходів, отриманих фізичною особою, яка проводить незалежну професійну діяльність згідно зі статтею 178 цього Кодексу.

Згідно п.177.2 ст.177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Отже, військовий збір нараховується, утримується та перераховується із сум чистого доходу, який визначається виходячи із документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю такої фізичної особи-підприємця.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464).

Згідно з п.4 ч.1 ст.4 Закону №2464 платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.6 Закону №2464 платник єдиного внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Пунктом 2 частини 1 статті 7 Закону №2464 визначено, що єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пункті 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування) та 5 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб, та на суму доходу, що розподіляється між членами сім`ї фізичних осіб - підприємців, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за кожну особу за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).

Відповідно до ч.5 ст.8 Закону №2464 єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.

Відповідно до ч.2, ч.3 ст.9 Закону №2464 обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках,передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності, що подається платниками до органів доходів і зборів , бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат (доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок.

Згідно з п. 3 ч.11 ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» орган доходів і зборів застосовує до платника єдиного внеску такі штрафні санкції: за донарахування територіальним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску накладається штраф у розмірі 10 відсотків зазначеної суми за кожний повний або неповний звітний період, за який донараховано таку суму, але не більш як 50 відсотків суми донарахованого єдиного внеску.

Отже, єдиний внесок повинен сплачуватись із тієї суми доходу, з якої сплачується податок на доходи фізичних осіб.

Відповідно до частини першої статті 3 Господарського кодексу України, під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Згідно з пп.14.1.36 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач є фізичною особою-підприємцем, основним видом діяльності якого є знесення (Код КВЕД 43.11). Відповідно до Класифікації видів економічної діяльності ДК 009:2010, затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 11.10.2010 № 457, зазначений вид діяльності включає в себе розбирання або злам будівель і споруд.

Позивач протягом охопленого періоду перевірки з 01.01.2015 до 31.12.2017 здійснював діяльність на загальній системі оподаткування та був платником податків: податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності; єдиного соціального внеску; податку на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами; податку на додану вартість; військового збору.

Судом встановлено, що у власності позивача є транспортні засоби та будівельно-вантажна техніка: самоскид марки КрАЗ 256 Б1, д.н. НОМЕР_3 ; автомобіль марки Mitsubishi L200 (пікап), д.н. НОМЕР_4 (т.6 а.с.157-158).

Позивач також використовував у своїй діяльності такі транспортні засобі та будівельно-вантажну техніку:

- бульдозер марки ДЗ-27 (Т-17001), д.н. НОМЕР_5 , на підставі договору оренди будівельно-вантажної техніки б/н від 05.02.2011, укладеного з ОСОБА_5 , який є власником зазначеної техніки, строком на 10 років, з метою використання у господарській діяльності ФОП ОСОБА_2 . Відповідно до п. 7.1. договору, орендодавець зобов`язується, зокрема, здійснювати за власний рахунок заміну деталей та частин автомобіля, а також здійснювати за власний рахунок заправлення бульдозера (т.6 а.с.145-148);

- трактор марки ДТ-75, д.н. НОМЕР_6 , на підставі договору оренди будівельно-вантажної техніки від 14.10.2012, укладеного з ОСОБА_6 , який є власником транспортного засобу зазначеної техніки, строком на 10 років, з метою використання у господарській діяльності ФОП ОСОБА_2 . Відповідно до п. 7.1. договору, орендодавець зобов`язується, зокрема, здійснювати за власний рахунок заміну деталей та частин автомобіля, а також здійснювати за власний рахунок заправлення бульдозера (т.6 а.с.149-152);

- екскаватор марки Liebherr А900, д.н. НОМЕР_7 , на підставі договору на надання послуг автотракторної техніки від 01.01.2016, укладеного з Приватним підприємством «Віртуоз» (код ЄДР 22491978), яке є власником зазначеної техніки, строком на 1 рік з автоматичною пролонгацією. Відповідно до п. 1.1. Договору, у вартість тарифу погодинної оплати роботи екскаватора не входить вартість заправки дизельним паливом. Згідно з п. 1.2. Договору, виконавець надає замовнику площадку для стоянки техніки, а також для її ремонту (т.6 а.с.153-154, 156);

- легковий транспортний засіб марки ВАЗ 2110, д.н. НОМЕР_8 , на підставі договору оренди легкового автомобіля у приватної особи від 01.09.2015, укладеного з ОСОБА_3 , який є власником транспортного засобу, строком на 5 років, з метою використання для службових поїздок персоналу орендаря, а також для вантажного перевезення дрібних речей. Відповідно до п. 7.1. Договору, орендар зобов`язується, зокрема, здійснювати заміну деталей та частин автомобіля, здійснювати за власний рахунок заправлення автомобіля ПММ (т.6 а.с.155, 159-162).

Суд зазначає, що в акті перевірки в п.1.6.2. відображені зазначені транспортні засоби та будівельно-вантажна техніка, окрім легкового автомобіля марки Mitsubishi L200, д.н. НОМЕР_4 . При цьому, про використання зазначеного автомобіля у власній господарській діяльності позивач зазначав у запереченнях на акт перевірки (т.1 а.с.58-62).

Відповідно до ч. 1 ст. 78 КАС України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

В акті перевірки зазначено та не заперечується сторонами по справі, що позивач перебував у господарських правовідносинах в періоді, що перевірявся, з такими суб`єктами-контрагентами: ПП «ОККО-БІЗНЕС КОНТРАКТ», ТОВ «Катран», ТОВ «ЕКСПЕДИТОР», ТОВ «РІНОПАРТ», ТОВ «Мотордеталь», Колективна Фірма «Будма», ПП «Укрпалетсистем», ПП «МІЦАР І КО», ТОВ «ГідроХаус», ТОВ «БУДМАРИН», ТОВ «БІЗНЕС ТРЕЙДІНГ ОПТ», ТОВ «ОП «НОВИЙ КВАРТАЛ», ППВ-К ФІРМА «МІКРОМЕГАС», ТОВ «НАЯДА-СЕРВІС», ТОВ «ПБ ГРУПА ІНТОБУД», ТОВ «ЕНЕРГОСИЛА 52», ТОВ «ДЖИ БІ ДІ», ПП «СПЕЦІАЛЬНІ ТЕХНОЛОГІЇ», ТОВ «ДОБРОБУД-МХ», ТОВ «Е-ТРЕЙД ІНВЕСТ», ТОВ «РЕАЛ-ГРУПП» та з іншими контрагентами щодо придбання бензину, дизельного палива та автозапчастин.

Стосовно придбання бензину, дизельного палива та автозапчастин суд зазначає, що позивачем наданні відповідні первинні документи, зокрема, договори на придбання, видаткові накладні та фіскальні чеки. Відповідачем не спростовується факт придбання позивачем бензину, дизельного палива та автозапчастин. Отже, правомірність придбання зазначених матеріальних цінностей підтверджена матеріалами справи.

В свою чергу, на підтвердження використання зазначених вище транспортних засобів у своїй господарській діяльності, на яких саме й використовувались придбані позивачем бензин, дизельне паливо та автозапчастини, позивачем до суду, а також під час проведення перевірки - відповідачу, надані такі первинні документи:

- акти виконаних робіт з оренди екскаватора, підписані з ПП «Віртуоз» щодо оренди екскаватора від 26.12.2017 (т.2 а.с.149), від 30.11.2017 (т.2 а.с.150), від 10.11.2017 (т.2 а.с.179), від 13.10.2017 (т.2 а.с.203), від 23.08.2017 (т.2 а.с.239); від 21.07.2017 (т.3 а.с.14), від 10.06.2017 (т.3 а.с.40), від 31.05.2017 (т.3 а.с.71), від 07.04.2017 (т.3 а.с.98), від 31.01.2017 (т.3 а.с.160), від 31.03.2016 (т.4 а.с.38), від 13.04.2016 (т.4 а.с.85), від 10.06.2016 (т.4 а.с.141), від 29.07.2016 (т.4 а.с.184), від 15.09.2016 (т.5 а.с.9), від 17.11.2016 (т.5 а.с.96), від 29.12.2016 (т.5 а.с.144);

- акти виконаних робіт з надання позивачем ТОВ «Будмарин» послуг бульдозера ДТ-75, Т-170 від 30.11.2014 (т.2 а.с.153), від 01.11.2017 (т.2 а.с.154), 11.10.2017 (т.2 а.с.185);

- акт виконаних робіт з надання позивачем ТОВ «Наяда-Сервіс» послуг самоскида КРаЗ від 16.11.2017 (т.2 а.с.155), акт надання послуг бульдозера Т-170, послуг екскаватора, самоскида КРаЗ від 30.01.2017 (т.3 а.с.149), акт надання послуг екскаватора, самоскида від 15.11.2016 (т.5 а.с.81), акт надання послуг бульдозера від 09.12.2016 (т.5 а.с.114);

- акти виконаних робіт з надання позивачем послуг ТОВ «Екстра-Буд»: акт надання послуг з земляних робіт № 35 від 01.09.2017 (т.2 а.с.211), акт надання послуг екскаватора № 28 від 15.05.2017 (т.3 а.с.50), № 27 від 07.04.2017 (т.3 а.с.85), № 4 від 13.03.2017 (т.3 а.с.107);

- акти з надання позивачем послуг ТОВ «Інградбуд»: акт надання послуг бульдозера ДТ-75, доставки обладнання № 23 від 12.06.2017 (т.3 а.с.23), № 22 від 31.03.2017 (т.3 а.с.108);

- акти виконання позивачем будівельних робіт ТОВ «Реал-Групп» за січень 2016 року (т.3 а.с.212-216), за лютий 2016 року (т.3 а.с.246-250, т.4 а.с.1-4), за березень 2016 року (т.4 а.с.49-57), за квітень 2016 року (т.4 а.с.86-96), за липень 2016 року (т.4 а.с.185-198), за вересень 2016 (т.5 а.с.12-18), за листопад 2016 (т.5 а.с.76-80);

- акти надання позивачем послуг бульдозера ДТ-75, самоскида КРаЗ Обслуговуючому кооперативу житлово-будівельному кооперативу «Кварталбуд-3» № 13 від 11.02.2016 (т.3 а.с.223), № 24 від 25.04.2016 (т.4 а.с.71), № 28 від 06.06.2016 (т.4 а.с.124), № 29 від 10.06.2016 (т.4 а.с.125), № 30 від14.06.2016 (т.4 а.с.126), № 48 від 11.08.2016 (т.4 а.с.204), № 46 від 19.08.2016 (т.4 а.с.209), № 50 від 09.09.2016 (т.4 а.с.244);

- акти надання позивачем послуг з перевезення ґрунту, послуг екскаватора ТОВ «Енергосила 52» №16 від 21.03.2016 (т.4 а.с.13), № 17 від 21.03.2016 (т.4 а.с.14), № 42 від 24.05.2016, № 44 від 04.08.2016 (т.4 а.с.208);

- акт надання позивачем послуг екскаватора ТОВ «ДЖИ БІ ДІ» № 23 від 01.04.2016, акт надання послуг бульдозера № 43 від 29.07.2016 (т.4 а.с.157); акт надання послуг бульдозера ДТ-75 від 02.08.2016 (т.4 а.с.206);

- акти виконання позивачем будівельних робіт ТОВ «ОП «Новий квартал» за серпень (т.4 а.с.221, 227-239), за жовтень 2016 (т.4 а.с.50-62), за листопад 2016 (т.4 а.с.99-108), за грудень 2016 (т.4 а.с.145-166);

- акти надання позивачем послуг бульдозера Т-170, ДТ-75 ТОВ «ПБ ГРУПА ІНТОБУД» № 7 від 17.03.2017 (т.3 а.с.109), № 35 від 19.07.2016 (т.4 а.с.155), № 39 від 29.08.2016 (т.4 а.с.205);

- інвентаризаційні описи за 2015-2017 роки, в яких зазначено найменування автозапчастин, їх кількість та вартість, та які оформлені відповідно до типової форми № М-21, затвердженої наказом Мінстату України 21.06.96 № 193 (т.1 а.с.98-115);

- подорожні листи службових легкових автомобілів та вантажно-будівельної техніки, складені у період 2015-2017 років, в яких містяться відомості, зокрема, щодо автомобіля, водія та його режиму роботи, завдання водія, руху пального, показання спідометрів, витрат пального, загального пробігу та час у наряді, а також акти про списання товарів, зокрема, дизельного палива та бензину, в яких зазначені дані щодо товару, його кількість, ціна та сума (т.1 а.с.115-249, т.1 а.с.1-97);

- акти установки (зміни) матеріальних цінностей, запасних частин за період 2016-2017 роки, в яких відображені транспортний засіб, на якому проводилась заміна запчастин, найменування, кількість запчастин, дата заміни (т.2 а.с.98-129) Так, відповідно до акта установки (заміни) матеріальних цінностей, запасних частин від 29.01.2016 (т.2 а.с.98) на бульдозері (тракторі) ДТ-75 проведено заміну поршневих кілець ПД-10 Р-1 у кількості 2 шт., стрічки гальмівної ДТ-75 у кількості 2 шт., стрічки фрикційної ДТ-75 у кількості/ 2 шт., що відповідає придбаним запасним частинам у ТОВ «Експедитор» відповідно до видаткової накладної № РН-0000339 від 29.01.2016 (т.3 а.с.203); відповідно до акта установки (заміни) матеріальних цінностей, запасних частин від 12.02.2016 (т.2 а.с.99) на автомобілі КРаЗ 256 встановлено шини Long march 13 R22.5 LM328 18 PR, шини Long march 315/80 R22.5 LM328 20PR у загальній кількості 8 шт., що відповідає придбаним шинам у ТОВ «Хандлопекс» відповідно до видаткових накладних № 156 від 12.02.2016 (т.3 а.с.224) та № 157 від 12.02.2016 (т.3 а.с.225); відповідно до акта установки (заміни) матеріальних цінностей, запасних частин від 25.07.2017 (т.2 а.с.123) на бульдозері Т-170, ДТ-75, Краз 256, екскаваторі Liebherr A900, Mitsubishi L200, ВАЗ 2110 проведено заміну мастила моторного Mostela M-10ДМ (бочка 180 кг), що відповідає придбаній продукції у ТОВ «Компания смазочных материалов «Сиол» відповідно до видаткової накладної № 48297 від 25.07.2017 (т.3 а.с. 8) тощо.

На підтвердження наявності у позивача техніки, ремонт якої здійснювався з використанням вищевказаних автозапчастин, позивачем до суду надані докази наявності у позивача такої техніки, які вже досліджені судом.

В свою чергу, свідок ОСОБА_3 , який перебуває у трудових відносинах з позивачем - працює на посаді бухгалтера, що підтверджується трудовим договором (т.6 а.с.52-54), в судовому засіданні 10.06.2019 пояснив, що дійсно працює бухгалтером у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , приймав участь у проведенні перевірки відповідачем, та зазначив, що в акті перевірки відсутня інформація стосовно автомобіля Mitsubishi L200 (пікап), який належить на праві власності позивачу, хоча така інформація постійно надавалась позивачем відповідачу у податковій звітності, під час проведення перевірки та разом із запереченнями до акта перевірки. Вказаний транспортний засіб використовувався позивачем для підвезення пального, автозапчастин та використовувався для транспортних цілей в господарській діяльності, зокрема, поїздок до податкових органів, контрагентів, суду тощо. Свідок підтвердив, що первинні документи щодо придбання, списання та використання у господарській діяльності позивача дизельного палива, бензину та автозапчастин надавалися в повному обсязі під час проведення перевірки, про що свідчить опис наданих до перевірки документів, який, в свою чергу, має міститися в матеріалах перевірки. ОСОБА_3 підтвердив, що додаток № 1 до акта перевірки не надавався позивачу на ознайомлення та будь-яких копій чи оригіналу позивачу відповідачем не надано. Серед документів, які надавались під час проведення перевірки, свідок зазначив, зокрема, подорожні листи, акти заміни автозапчастин. Крім того, за показаннями свідка, інспектору з перевірки ОСОБА_7 пропонувалось здійснити звірку замінених автозапчастин безпосередньо на місці виконання робіт по заміні автозапчастин, на що остання відмовилась. Свідок також пояснив взаємозв`язок між актами виконаних робіт з надання послуг позивачем контрагентам та подорожніми листами щодо використання техніки у господарській діяльності позивача.

Суд відхиляє доводи відповідача, зазначені в акті перевірки щодо ненадання позивачем до перевірки актів виконаних робіт та списання автозапчастин, та не надання в повному обсязі актів списання бензину та дизельного палива на автотранспорт, а саме: товарно-транспортні накладні, шляхові листи та інше, з огляду на досліджені судом докази, зокрема, з огляду на надану відповідачем копію опису документів від 30.08.2018 (т.7 а.с.55), наданих для перевірки, та заперечення позивача на акт перевірки (т.1 а.с.58-62).

Суд зазначає, що акт перевірки не містить будь-яких висновків щодо недоліків первинних документів, в акті перевірки не зазначено та не конкретизовано які саме документи, щодо яких саме товарно-матеріальних цінностей, їх кількості та вартості не були надані позивачем при проведені перевірки. Крім того, в акті перевірки не визначено які саме автозапчастини, бензин та дизельне паливо, відповідно до яких первинних документів, які підтверджують придбання цих товарно-матеріальних цінностей та у яких саме контрагентів, не використовувались позивачем у господарській діяльності.

Суд погоджується з доводами позивача про те, що акт перевірки не відповідає вимогам п. 2.3.2.2. Порядку оформлення результатів документальних перевірок щодо дотримання податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи державної податкової служби, платниками податків - фізичними особами, затвердженим наказом Міністерства фінансів України № 395 (надалі - Порядок оформлення результатів документальних перевірок). Так, відповідно до п. 2.3.2.2. Порядку оформлення результатів документальних перевірок, у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті фактом порушення необхідно, зокрема, зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи з обліку, та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків і зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення. Натомість, відповідач зазначає про придбання позивачем бензину, дизельного палива та автозапчастин, документи щодо придбання позивачем зазначених товарно-матеріальних цінностей надавались відповідачу під час перевірки, але відповідач в Акті перевірки не зазначив жодних відомостей щодо первинних документів з придбання товарно-матеріальних цінностей та подальше невикористання у господарській діяльності.

Водночас, суд не приймає до уваги наданий відповідачем у якості доказу по справі Додаток 1 до акта перевірки, який наданий суду представником відповідача через канцелярію суду 18.06.2019 (т.7 а.с.56-59), оскільки він не відповідає вимогам законодавства, зокрема, Додаток 1 не підписаний уповноваженою особою, платником податків та не містить реквізитів щодо його складання, що не відповідає вимогам п. 3.2. Порядку оформлення результатів документальних перевірок, а саме: усі додатки, які містять інформацію про діяльність платника податку (крім додатків, що містять податкову інформацію з обмеженим доступом, у тому числі інформацію про опрацювання встановлених ризикових операцій, матеріали зустрічних звірок), та відомості або таблиці, в яких згруповані факти однотипних порушень та порушень, які повторюються, підписуються посадовими (службовими) особами органу державної податкової служби, які здійснили перевірку, та платником податків або його законними представниками та додаються до двох примірників акта (довідки) перевірки. Крім того, суд звертає увагу на те, що позивачем не отримано додатку № 1 до акта перевірки.

Отже, з урахуванням вищенаведеного, враховуючи надані до суду позивачем докази, суд погоджується із доводами позивача та вважає, що списання дизельного пального, бензину та запасних автозапчастин відбувалося на підставі передбачених чинним законодавством первинних документів та інших документів, які у своїй сукупності беззаперечно підтверджують факт використання позивачем дизельного палива, бензину та автозапчастин у межах здійснення його господарської діяльності.

Суд не проходжується з висновком акта перевірки щодо завищення позивачем податкового кредиту на 47725,0 грн., а саме у вересні 2015 року на суму 43333,0 грн. та у квітні 2016 року на суму 4392,0 грн.

Так, на підтвердження обґрунтованості формування податкового кредиту позивач надав суду, а також відповідачу під час проведення останнім перевірки позивача, такі первинні документи:

- договір поставки № 657/09 від 22.09.2015, укладений з товариством з обмеженою відповідальністю виробничо-торгівельною фірмою «Авіас», на купівлю дизельного палива та бензину (т.1 а.с.83-86);

- рахунок-фактуру № 0029/0003736 від 22.09.2015 (т.1 а.с.86);

- видаткову накладну № 0029/0003550 від 23.09.2015 на загальну суму 260000,00 грн., в тому числі ПДВ 43333,33 грн. (т.1 а.с.89);

- видаткову накладну № 0115/0000692 від 29.03.2016 на загальну суму 26350,00 грн., в тому числі ПДВ 4391,67 грн. (т.1 а.с.93);

- податкову накладну № 217/29 від 23.09.2015, яка зареєстрована відповідно до вимог Податкового кодексу України 15.10.2015 на загальну суму 260000,00 грн., в тому числі ПДВ 43333,33 грн. (т.1 а.с.88-89);

- податкову накладну № 189 від 29.03.2016, яка зареєстрована відповідно до вимог Податкового кодексу України 15.04.2016 на загальну суму 26350,00 грн., в тому числі ПДВ 4391,67 грн. (т.1 а.с.90-91).

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні 10.06.2019 підтвердив надання відповідачу первинних документів щодо формування податкового кредиту.

Суд також зазначає, що відповідно до копії супровідного листа позивача від 14.12.2015 (т.1 а.с.96) на запит № 13502/15-54-17-04 від 25.11.2015 та копії супровідного листа від 26.01.2016 на запит № 15319/15-54-17-0 від 31.12.2015, позивачем надані первинні документи відповідачу щодо формування податкового кредиту.

Отже, враховуючи приписи чинного законодавства та надані позивачем докази, суд вважає, що позивачем підтверджено правомірність формування податкового кредиту у вересні 2015 року на суму 43333,0 грн. та у квітні 2016 року на суму 4392,0 грн.

Суд критично ставиться до тверджень відповідача про те, що перевіркою автоматизованого співставлення податкових зобов`язань та податкового кредиту на рівні ГУ ДФС України, з урахуванням Додатку 5 до податкової декларації з ПДВ «Розшифровка податкових зобов`язань та податкового кредиту у розрізі контрагентів», встановлено розбіжність у сумах податкового кредиту позивача з податковим зобов`язанням ТОВ «Авіас» (), тобто податковий кредит позивача більше податкового зобов`язання контрагента, а саме у вересні 2015 року на суму ПДВ 43333,0 грн. та у квітні 2016 року на суму 4392,0 грн. з такого.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Булвес» АД проти Болгарії», № 3991/03, рішення від 22.01.2009 року Європейьский суд зазначив, що платник податку не повинен нести наслідків невиконання постачальником його зобов`язань зі сплати податку і в результаті сплачувати ПДВ другий раз. На думку Європейського Суду такі вимоги стали надмірним тягарем для платника податку, що порушило справедливий баланс, який повинен підтримуватися між вимогами суспільного інтересу та вимогами захисту права власності. Право на податковий кредит є «власністю» у розумінні статті 1 Протоколу №1, яке повинно розглядатися як таке, що виникло у момент повного виконання своїх зобов`язань щодо податкової звітності з ПДВ («Булвес» АД проти Болгарії», № 3991/03, п. 71, рішення від 22.01.2009 року).

Отже, позивач не має нести відповідальність за невиконання його контрагентом обов`язку зі сплати ПДВ.

Висновки відповідача в акті перевірки щодо заниження податкового зобов`язання з ПДВ, заниження податкового зобов`язання з військового збору, заниження суми єдиного внеску ґрунтуються на висновку про заниження позивачем суми оподаткованого доходу на суму 257645,83 грн. за рахунок завищення валових витрат на суму 257645,83 грн. Оскільки суд дійшов висновку про правомірність формування позивачем валових витрат, зазначені висновки акта перевірки є безпідставними.

Враховуючи викладене, оцінивши докази у справі, з огляду на зазначені вище норми законодавства та враховуючи обставини справи, суд вважає, що позивачем цілком правомірно у відповідності до ст.177 Податкового кодексу України віднесено суми до валових витрат з придбання та використання у господарській діяльності бензину, дизпалива та автозапчастин та до податкового кредиту у відповідності до ст.198 Податкового кодексу України, порушень законодавства, що регулює вказані питання, судом не встановлено. Отже, суд дійшов висновку, що визначення відповідачем суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб, податку на додану вартість, військового податку та єдиного внеску є протиправним, а, отже, і накладення штрафних (фінансових) санкцій на підставі цих порушень та направлення позивачу податкової вимог зі сплати донарахованої суми єдиного внеску є також протиправним.

У зв`язку із цим, податкове повідомлення-рішення від 15.01.2019 № форми "Р", яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування» у розмірі 57970,31 грн., з яких: за податковими зобов`язаннями - 46376,25 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 11594,06 грн., податкове повідомлення-рішення від 15.01.2019 № форми "Р", яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «військовий збір» у розмірі 4830,85 грн., з яких: за податковими зобов`язаннями - 3864,68 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 966,17 грн., податкове повідомлення-рішення від 15.01.2019 № форми «Р», яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем «податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг)» у розмірі 124068,75 грн., з яких: за податковими зобов`язаннями - 99255,0 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями 24813,75 грн., податкове повідомлення-рішення від 15.01.2019 № форми «Н», яким за відсутність реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування на суму ПДВ в розмірі 46013,00 грн., застосовано до позивача штраф на суму 23006,50 грн., вимога про сплату боргу (недоїмки) від 15.01.2019 № Ф- щодо стягнення донарахованої відповідачем суми єдиного внеску в розмірі 56682,08 грн., рішення № від 15.01.2019 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким застосовано до позивача штрафні санкції в розмірі 14170,52 грн., є протиправними та підлягають скасуванню.

Решта доводів позивача та його представника висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29). Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Оцінюючи правомірність дій та рішень органів владних повноважень, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури.

Частиною 1 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Частиною 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Згідно зі ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав суду достатніх беззаперечних доказів в обґрунтування обставин, на яких ґрунтуються його рішення та відзив на позов, і не довів суду правомірності вчинених ними дій та прийнятих рішень.

Отже, з огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем сплачено судовий збір за подачу позовної заяви у загальному розмірі 2807,29 грн. (дві тисячі вісімсот сім гривень 29 копійок), що підтверджується платіжним дорученням № 270 від 27.02.2019 на суму 2665,58 грн. (т.1 а.с.6) та квитанцією від 11.03.2019 № 0.0..1 на суму 141,71 грн. (т.5 а.с.186).

Отже, оскільки вимоги позивача про визнання протиправними та скасування спірних рішень судом задоволені, відповідно до ч.1 ст.139 КАС України наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у розмірі 2807,29 грн.

10.07.2019 року судом оголошено вступну та резолютивну частину рішення суду та зазначено, що повний текст рішення суду буде виготовлений у строк, визначений ч.3 ст.243 КАС України.

Згідно з приписами ч.3 ст.243 КАС України залежно від складності справи складення рішення, постанови у повному обсязі може бути відкладено на строк не більш як десять, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

Згідно з ч. 1 ст. 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Згідно з ч.6 ст.120 КАС України якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.

Таким чином, з урахуванням наведених приписів ч.1, ч.6 ст.120 КАС України, останнім днем для складання рішення суду у повному обсязі по вказаній справі є 22.07.2019 року.

Керуючись ст.ст.2, 9, 72, 76, 77, 78, 90, 120, 139, 193, 241-246, 255, 295 КАС України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління ДФС в Одеській області визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, визнання протиправним та скасування рішення про застосування штрафних санкцій та визнання протиправною та скасування вимоги - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області форми «Р» від 15.01.2019 № .

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області форми «Р» від 15.01.2019 № .

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області форми «Р» від 15.01.2019 №

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС в Одеській області форми «Н» від 15.01.2019 № .

Визнати протиправним та скасувати вимога про сплату боргу (недоїмки) від 15.01.2019 № Ф-.

Визнати протиправним та скасувати рішення № від 15.01.2019

Стягнути з Головного управління ДФС в Одеській області (, адреса: вул. Семінарська, 5, м. Одеса, 65044) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС в Одеській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (РНОКПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 2807,29 грн. (дві тисячі вісімсот сім гривень 29 копійок), сплачений згідно платіжного доручення № 270 від 27.02.2019 та квитанції від 11.03.2019 № 0.0..1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги через Одеський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Копія апеляційної скарги одночасно надсилається особою, яка її подає, до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано суддею 22.07.2019 року.

Суддя О.М. Соколенко

.