Справа № 460/1101/19
Суддя: Недашківська К.М.
Дата ухвалення: 2019-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

19 липня 2019 року м. Рівне №460/1101/19

Рівненський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Недашківської К.М., розглянув в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Рівненській області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу.

У провадженні Рівненського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 (далі іменується позивач) до Головного управління ДФС у Рівненській області (далі іменується відповідач), в якому позивач просить суд визнати протиправною та скасувати податкову вимогу від 06.02.2019 №1883-51 щодо нарахування податкового боргу на суму 5051 грн. 08 коп.

Заяви по суті справи.

Позов обґрунтовано тим, що сума плати за землю, визначена в оспорюваній вимозі, визначена на підставі попереднього договору від 20.01.2015, укладеного між Берегівською сільською радою Млинівського району Рівненської області та ОСОБА_1 , який не є основним договором оренди земельної ділянки та не зареєстрований в установленому поряду в державному реєстрі. Згідно з інформації з державного реєстру, у володінні чи користуванні позивача відсутня будь-яка земельна ділянка. Оскільки у позивача відсутнє право володіння чи користування земельною ділянкою, то у нього не виникло обов`язку сплати плати за землю у формі земельного податки чи орендної плати за земельні ділянки. Крім того, передумовою для сплати плати за землю є саме податкове повідомлення-рішення, а не податкова вимога. Відтак, оспорювана вимога винесена з порушенням норм чинного податкового законодавства України та підлягає скасуванню. Просив позов задовольнити повністю.

Відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, у якому він заперечив проти заявлених позовних вимог. Зазначив, що податковий орган володіє інформацією про наявність у власності позивача земельної ділянки площею 0,1га на території Берегівської сільської ради Млинівського району Рівненської області. Крім того, від Берегівської сільської ради Млинівського району Рівненської області надійшла інформація, що у користуванні позивача перебуває земельна ділянка площею 0,29 га на підставі договору оренди від 20.01.2016 №3. На підставі вказаної інформації позивачу нараховано плату за землю у вигляді земельного податку та орендної плати за земельні ділянки. На виконання вимог податкового законодавства про наявність такого податкового зобов`язання позивача повідомлено шляхом надсилання податкової вимоги. Вважає, що оспорювана вимога прийнята на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Ухвалою суду від 15 травня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі за правилами загального позовного провадження.

6 червня 2019 року судом постановлено ухвалу, якою відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про витребування додаткових доказів. Разом з тим, судом прийнято рішення про витребування додаткових доказів у Млинівської селищної ради та у ГУ ДФС у Рівненській області. Судом оголошено перерву у підготовчому судовому засіданні.

Ухвалою суду від 25 червня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

16 липня 2019 року судом постановлено ухвалу про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Відповідно до частини першої статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд при вирішенні справи керується принципами верховенства права, законності, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом, змагальності сторін, диспозитивності та офіційного з`ясування всіх обставин, гласності і відкритості адміністративного процесу.

Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 отримано податкову вимогу форми «Ф» за №1883-51, сформовану ГУ ДФС у Рівненській області для позивача 06.02.2019 (а.с.8), згідно з якою станом на 05.02.2019 за ОСОБА_1 рахується податковий борг в сумі 5051,08грн, з якої: 880,50грн земельний податок; 4170,58грн орендна плата за земельні ділянки.

У березні 2019 року до відповідача направлено адвокатський запит від 06.03.2019 №44 щодо надання письмової інформації про підстави здійснення нарахування вказаного податкового боргу (а.с.10).

Листом від 14.03.2019 за №73/14з/17-00-13-02-04 ГУ ДФС у Рівненській області повідомлено позивача, що нарахування податкового боргу здійснено на підставі інформації Берегівської сільської ради Млинівського району Рівненської області щодо заключного договору оренди земельної ділянки (гноєсховища, площею 0,29га) з ОСОБА_1 за №3 від 20.01.2016 (а.с.11).

Вважаючи таку вимогу контролюючого органу протиправною, ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідним позовом.

Перевіривши правову та фактичну обґрунтованість мотивів, покладених суб`єктом владних повноважень в основу оскаржуваних дій та рішень, на відповідність вимогам частини другої статті 2 КАС України, яка визначає, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку; суд зазначає наступне.

Статтею 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, та порядок їх адміністрування, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює ПК України.

Пунктом 1.1 статті 1 ПК України визначено, що він регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Відповідно до пункту 41.1 статті 41 ПК України, контролюючими органами є органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування єдиної державної податкової, державної митної політики в частині адміністрування податків і зборів, митних платежів та реалізує державну податкову, державну митну політику, забезпечує формування та реалізацію державної політики з адміністрування єдиного внеску, забезпечує формування та реалізацію державної політики у сфері боротьби з правопорушеннями при застосуванні податкового та митного законодавства, а також законодавства з питань сплати єдиного внеску (далі - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику), його територіальні органи.

Положеннями пункту 10.1 та 10.2-1 статті 10, підпункту 265.1.3 пункту 265.1 статті 265 ПК України визначено, що податок на майно, складовою якого є плати за землю, відноситься до місцевих податків. Специфіка місцевих податків полягає в тому, що їх встановлюють місцеві ради в межах повноважень, визначених цим Кодексом, вирішують питання відповідно до вимог цього Кодексу щодо встановлення, зокрема, податку на майно (в частині плати за землю, крім земельного податку за лісові землі).

Підпунктом 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу).

Так, статтями 269, 270 ПК України передбачено, що платниками податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі, а об`єктами оподаткування - земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.

Разом з тим, пунктом 286.1 статті 286 ПК України регламентовано, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.

Порядок сплати орендної плати визначено статтею 288 ПК України, згідно з пунктами 288.2 та 288.3 якої, платником орендної плати є орендар земельної ділянки, а об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.

Відповідно до пункту 288.1 статті 288 ПК України, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки.

Стаття 1 Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998 №161-XIV (далі Закон №161-XIV) визначає, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі статтею 13 Закону №161-XIV, договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 14 Закону №161-XIV регламентовано, що договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для формування оспорюваної вимоги є інформація з АІС «Податковий блок» про наявність у володінні позивача земельної ділянки прощею 0,1га на території Берегівської сільської ради Млинівського району Рівненської області, а також попередній договір від 20.01.2015 щодо оренди земельної ділянки.

Вказаний попередній договір укладено між Берегівською сільською радою Млинівського району Рівненської області (Сторона 1) та ОСОБА_1 (Сторона 2) (а.с.71), згідно з пунктом 1 якого, Сторони домовились про те, що Сторона 2 зобов`язується до _________ подати необхідні матеріали до Млинівської райдержадміністрації для отримання дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду та протягом року з дня отримання відповідного дозволу виготовити відповідну землевпорядну документацію та подати її на затвердження у встановленому законом порядку, а Сторона 1 відповідним чином, в межах чинного законодавства, сприяти їй в цьому.

Відповідно до положень статті 635 Цивільного кодексу України, попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Таким чином, в розумінні Цивільного кодексу України попередній договір не є основним договором, а лише документом, який визначає строки та умови для укладання основного договору.

Згідно зі статтею 640 Цивільного кодексу України, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

За змістом статтей 125 і 126 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, яка оформляється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 №1952-IV.

Відтак, моментом укладення договору оренди земельної ділянки є державна реєстрація права оренди земельної ділянки.

Водночас, згідно з пунктом 287.1 статті 287 ПК України, власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.

Як вбачається з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 06.03.2019 №158658841 (а.с.9), у позивача відсутні право власності на будь-яку земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки.

Відповідачем не надано суду доказів володіння позивачем земельною ділянкою прощею 0,1га на території Берегівської сільської ради Млинівського району Рівненської області до 06.03.2019, чи користування ним земельною ділянкою площею 0,29га на підставі договору оренди у такому періоді.

Крім того, викладене свідчить про те, що станом на 06.03.2019 між Берегівською сільською радою Млинівського району Рівненської області та ОСОБА_1 не укладено основного договору оренди земельної ділянки на території Берегівської сільської ради Млинівського району Рівненської області площею 0,29га, визначеної у попередньому договорі від 20.01.2015, а відтак, у позивача відсутній обов`язок сплати плати за землю, як у вигляді земельного податку, так і у вигляді орендної плати за земельні ділянки.

За змістом пункту 288.7 статті 288 ПК України порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285-287 цього розділу.

Так, пунктом 286.5 статті 286 ПК України чітко визначено, що нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 14.1.157 пункту 14.1 статті 14 ПК України, податкове повідомлення-рішення - письмове повідомлення контролюючого органу (рішення) про обов`язок платника податків сплатити суму грошового зобов`язання, визначену контролюючим органом у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами, контроль за виконанням яких покладено на контролюючі органи, або внести відповідні зміни до податкової звітності.

Тобто податковим законодавством чітко регламентовано, що повідомлення фізичних осіб щодо визначення їм грошового зобов`язання з плати за землю здійснюється контролюючим органом шляхом надсилання (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року саме податкового повідомлення-рішення, яке є підставою для сплати такого податкового зобов`язання.

Відповідачем не надано суду жодних доказів щодо належного формування та надіслання на адресу позивача податкового повідомлення-рішення про сплату грошового зобов`язання з плати за землю, що свідчить про відсутність факту узгодження будь-яких сум грошового зобов`язання.

Таким чином, повідомлення позивача щодо визначення йому грошового зобов`язання з плати за землю шляхом надсилання податкової вимоги здійснено контролюючим органом не у спосіб, визначений податковим законодавством.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з підпунктом 21.1.1 пункту 21.1 статті 21 Податкового кодексу України, посадові особи контролюючих органів зобов`язані дотримуватися Конституції України та діяти виключно у відповідності з цим Кодексом та іншими законами України, іншими нормативними актами.

За таких обставин, суд дійшов висновку про протиправність оспорюваної вимоги, оскільки юридичні підстави для її формування у контролюючого органу були відсутні, а відтак, вона прийнята не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідач, всупереч вимогам статті 77 КАС України, не довів правомірності оспорюваної вимоги, а тому позов підлягає до задоволення повністю.

За правилами частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

На користь позивача підлягає стягненню сума судового збору 768,40 грн., сплачена відповідно до квитанції від 7 травня 2019 року №24, оригінал якої знаходиться в матеріалах справи (а.с.3).

Керуючись статтями 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління ДФС у Рівненській області (вулиця Відінська, 12, місто Рівне, 33023; ) про визнання протиправною та скасування податкової вимоги задовольнити повністю.

Визнати протиправною та скасувати податкову вимогу Головного управління ДФС у Рівненській області від 06 лютого 2019 року №1883-51.

Стягнути на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 (сорок) коп. за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління ДФС у Рівненській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Рівненський окружний адміністративний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 19 липня 2019 року.

Суддя Недашківська К.М.