Справа № 824/333/18-а
Суддя: Смілянець Е. С.
Дата ухвалення: 2019-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 824/333/18-а

Головуючий у 1-й інстанції: Дембіцький П.Д.

Суддя-доповідач: Смілянець Е. С.

11 липня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Смілянця Е. С.

суддів: Ватаманюка Р.В. Сторчака В. Ю.

за участю:

секретаря судового засідання: Бондаренко С.А.,

представника позивача: Ісар О.Я.,

представника відповідача: Чумак Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 Михайловича на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 20 березня 2019 року у справі за адміністративним позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до Головного управління Державної фіскальної служби України у Чернівецькій області про скасування рішень,

В С Т А Н О В И В :

в квітні 2018 року позивач, ФОП ОСОБА_2 , звернувся в Чернівецький окружний адміністративний суд з адміністративним позовом до ГУ ДФС України у Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 27.03.2018 за № Форми "Ш" Головного управління ДФС в Чернівецькій області в частині нарахування штрафних санкцій на суму 1780,60 грн.

Чернівецький окружний адміністративний суд рішенням від 20.03.2019 в задоволенні позову відмовив. Судове рішення мотивоване тим, що з урахуванням заборгованості у платника податку, відповідач та його посадові особи, з урахуванням вимог п. 87.9 ст. 87 ПКУ правомірно здійснювали зарахування коштів сплачених платником податків, в рахунок погашення податкового боргу, а тому, відповідач правомірно прийняв Податкове повідомлення-рішення Форми "Ш" від 27.03.2018 № про зобов`язання сплатити штраф за платежем єдиний податок з фізичних осіб.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що помилка при зазначенні невідповідного рахунку, не може слугувати підставою для застосування до позивача штрафних санкцій та нарахування пені за несвоєчасне перерахування ЄСВ. Вважає, що виконання платником податкового обов`язку по перерахуванню в бюджет суми податкового зобов`язання пов`язане з моментом подання в банк платіжного доручення на перерахування відповідних сум податкових зобов`язань та прийняття такого банком на виконання. У разі несвоєчасного надходження до державного бюджету грошових коштів не з вини платника податку, останній звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків: зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів. Вказані висновки узгоджуються з висновками, які булили висловлені в постанові Верховного Суду від 07 вересня 2018 року y справі №823/1985/17.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач зазначає, що пунктом 300.1. статті 300 Податкового кодексу України визначено, що платники єдиного податку несуть відповідальність відповідно до цього Кодексу за правильність обчислення, своєчасність та повноту сплати сум єдиного податку, а також за своєчасність подання податкових декларацій та враховуючи заборгованості у платника податку, відповідач та його посадові особи, з урахуванням вимог п. 87.9 ст. 87 ПКУ правомірно здійснювали зарахування коштів сплачених платником податків, в рахунок погашення податкового боргу, а тому податкове повідомлення-рішення № від 27.03.2018 року про зобов`язання сплатити штраф за платежем єдиний податок з фізичних осіб в сумі 3138,00 грн., є таким, що прийняте з дотриманням норм законодавства.

В судовому засіданні представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд задовольнити її.

Представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги позивача та просив суд залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, які прибули в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 зареєстрований, як фізична особа-підприємець за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

На підставі п. п. 75.1.1 п. 75.1. ст. 75 Податкового кодексу України головним державним ревізором-інспектором відділу адміністрування податків та зборів з фізичних осіб та контрольно-перевірочної роботи Чернівецького управління ГУ ДФС у Чернівецькій області проведено камеральну перевірку позивача, з питань своєчасності сплати узгоджених податкових зобов`язань до бюджету за 2014-2017 роки.

Згідно інформації викладеної в акті перевірки від 23.10.2017 № 834/24-13-54-02/ відповідачем встановлено, порушення позивачем п. 295.1 ст. 295 Податкового кодексу України несвоєчасна сплата сум податкового зобов`язання по єдиному податку з фізичних осіб за 2014-2017 роки.

На підставі Акту перевірки позивача від 23.10.2017 № 834/24-13-54-02/ НОМЕР_1 відповідачем, з урахуванням виявлених порушень, винесено податкове повідомлення-рішення форми «Ш» № від 21.11.2017.

11.12.2017 не погоджуючись із вищевказаним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся із скаргою до ДФС України.

За результатами розгляду скарги, ДФС України частково задовольнила скаргу ФОП Токар ОСОБА_3 . ОСОБА_4 ., а податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС України в Чернівецькій області від 21.11.2017 № скасувала в частині 457,80 грн. застосованих штрафних санкцій з єдиного податку.

27.03.2018 ГУ ДФС України в Чернівецькій області винесло нове Податкове повідомлення-рішення № Форми "Ш" про зобов`язання сплатити штраф за платежем єдиний податок з фізичних осіб в сумі 3138,00 грн. за не сплату у законодавчо встановлені терміни податкові зобов`язання з єдиного податку з фізичних осіб.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.

Згідно частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, стаття 2 та частина четверта статті 242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною другою статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України № 2755-VI від 02.12.2010 року (далі ПК України).

Стаття 67 Конституції України передбачає, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

У відповідності п. п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Пунктом 300.1. ст. 300 ПК України визначено, що платники єдиного податку несуть відповідальність відповідно до цього Кодексу за правильність обчислення, своєчасність та повноту сплати сум єдиного податку, а також за своєчасність подання податкових декларацій.

Згідно ст. 31 ПК України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.

Порядок сплати податків та зборів встановлюється цим Кодексом або законами з питань митної справи для кожного податку окремо.

Статтею 36 ПК України передбачено, що податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.

Відповідно ст. 38 ПК України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.

Згідно п. 291.3. ст. 291 ПК України юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.

Пунктом 293.1. ст. 293 ПК України визначено, що ставки єдиного податку для платників першої групи встановлюються у відсотках (фіксовані ставки) до розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня податкового (звітного) року (далі у цій главі - прожитковий мінімум), другої групи - у відсотках (фіксовані ставки) до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року (далі у цій главі - мінімальна заробітна плата), третьої групи - у відсотках до доходу (відсоткові ставки).

Згідно з п. 293.2 ст. 293 ПК України фіксовані ставки єдиного податку встановлюються сільськими, селищними, міськими радами або радами об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, для фізичних осіб - підприємців, які здійснюють господарську діяльність, залежно від виду господарської діяльності.

Відповідно до п. 295.1. ст. 295 ПК України платники єдиного податку першої і другої груп сплачують єдиний податок шляхом здійснення авансового внеску не пізніше 20 числа (включно) поточного місяця.

Такі платники єдиного податку можуть здійснити сплату єдиного податку авансовим внеском за весь податковий (звітний) період (квартал, рік), але не більш як до кінця поточного звітного року.

У разі якщо сільська, селищна або міська рада приймає рішення щодо зміни раніше встановлених ставок єдиного податку, єдиний податок сплачується за такими ставками у порядку та строки, визначені підпунктом 12.3.4 пункту 12.3 статті 12 цього Кодексу.

Відповідно п. 87.9. ст. 87 ПК України у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків. У такому ж порядку відбувається зарахування коштів, що надійдуть у рахунок погашення податкового боргу платника податків відповідно до статті 95 цього Кодексу або за рішенням суду у випадках, передбачених законом.

Спрямування коштів платником податків на погашення грошового зобов`язання перед погашенням податкового боргу забороняється, крім випадків спрямування цих коштів на виплату заробітної плати та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Згідно п. 131.2. ст. 131 ПК України при погашенні суми податкового боргу (його частини) кошти, що сплачує такий платник податків, у першу чергу зараховуються в рахунок податкового зобов`язання. У разі повного погашення суми податкового боргу кошти, що сплачує такий платник податків, в наступну чергу зараховуються у рахунок погашення штрафів, в останню чергу зараховуються в рахунок пені.

Якщо платник податків не виконує встановленої цим пунктом черговості платежів або не визначає її у платіжному документі (чи визначає з порушенням зазначеного порядку), контролюючий орган самостійно здійснює такий розподіл такої суми у порядку, визначеному цим пунктом.

Відповідно п. 122.1. ст. 122 ПК України несплата (неперерахування) фізичною особою - платником єдиного податку, визначеною підпунктами 1 і 2 пункту 291.4 статті 291 цього Кодексу, авансових внесків єдиного податку в порядку та у строки, визначені цим Кодексом, тягне за собою накладення штрафу в розмірі 50 відсотків ставки єдиного податку, обраної платником єдиного податку відповідно до цього Кодексу.

Як встановлено судом першої інстанції з інтегрованої картки платника податків станом на 31.01.2014 у ФОП ОСОБА_2 наявна заборгованість по єдиному податку у розмірі 11,90 грн., яка виникла у зв`язку з неповною сплатою ставки єдиного податку за січень 2014 року.

Також, за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року сума нарахувань податку складає 2679,60 грн., а фактично позивач сплатив єдиний податок за 2014 рік у розмірі 2667,70 грн. (11*243,60 грн.), що призвело до виникнення заборгованості та штрафних санкцій по єдиному податку.

Встановлено, що сплачені 20.11.2014 року кошти у розмірі 243,60 грн., погасили наявний податковий борг за жовтень 2014 року, сплачені 20.12.2014 кошти у розмірі 243,60 грн. погасили наявний податковий борг за листопад 2014 року. Відтак, усі наступні сплати зараховувалися на погашення податкового боргу, що призвело до порушення порядку сплати авансових платежів у 2014-2015 року. Єдиного податку по строках: 20.11.2014 року; 20.12.2014 року; 20.01.2015року; 20.02.2015 року; 20.04.2015 року, 20.05.2015 року, 20.06.2015 року, 20.07.2015 року, 20.08.2015 року, 20.09.2015 року повністю заборгованість погашено 22.09.2015 року.

З матеріалів справи встановлено, що штрафна санкція за листопад 2016 року скасована рішенням (про результати розгляду скарги) ДФС України №2306/т/99-99-11 від 16.02.2018 року.

Судом першої інстанції встановлено, що ФОП ОСОБА_2 , нараховано єдиний податок: за лютий 2017 року в сумі 640,00 грн. з граничним терміном сплати 20.02.2017 фактично погашено 21.03.2017 в частині 393,87 грн. згідно з доданим до скарги дублікатом квитанції № 0.0.730369797.1 на суму 640 грн. (дата валютування - 21.03.2017 року) з порушенням законодавчо встановленого терміну сплати (частина суми нарахованого єдиного податку з фiзичних осiб в розмірі 246,13 грн. погашена своєчасно згідно з квитанцією від 20.12.2016 року на суму 320,00 грн.); за березень 2017 року в сумі 640 грн. з граничним терміном сплати 20.03.2017 року фактично погашено 21.03.2017 року в частині 246,13 грн. згідно з доданим до скарги дублікатом квитанції № 0.0.730369797.1 на суму 640,00 грн. (дата валютування - 21.03.2017 року) з порушенням законодавчо встановленого терміну сплати та погашено 30.03.2017 року в частині 393,97 грн. згідно з заявою про перерахування коштів з одного рахунку (єдиного соціального внеску) на інший на суму 640,00 грн.; за травень 2017 року в сумі 640,00 грн. з граничним терміном сплати 20.05.2017 року фактично погашено 22.05.2017 року в частині 393,87 грн. згідно з доданим до скарги дублікатом квитанції №0.0.770359308.1 на суму 640,00 грн. (дата валютування - 22.05.2017 року) з порушенням законодавчо встановленого терміну сплати (частина суми нарахованого єдиного податку з фiзичних осiб в розмірі 246,13 грн. погашена своєчасно згідно з доданим до скарги дублікатом квитанції №0.0.750427209.1 на суму 640,00 грн.); за червень 2017 року в сумі 640 грн. з граничним терміном сплати 20.06.2017 року фактично погашено 21.06.2017 року в частині 393,87 грн. згідно з доданим до скарги дублікатом квитанції №0.0.790564329.1 на суму 640,00 грн. (дата валютування - 21.06.2017 року) з порушенням законодавчо встановленого терміну сплати (частина суми нарахованого єдиного податку з фiзичних осiб в розмірі 246,13 грн. погашена своєчасно згідно з доданим до скарги дублікатом квитанції №0.0.770359308.1 від 21.05.2017

Однак, суд першої інстанції не врахував, що починаючи з лютого 2017 року позивачем були сплачені суми єдиного податку відповідно до квитанцій, копії яких містяться в матеріалах справи, а саме: 20.02.2017р., 20.03.2017р., 20.04.2017р., 21.05.2017р., 20.06.2017р., 21.08.2017р. в cyмi по 640 грн. щомісячно.

Також, в інтегрованій картці зазначено, що станом на 31.12.2016 за позивачем рахується переплата в сумі 246,13 грн. Враховуючи те, що позивач в січні 2017 року перебував y відпустці та був звільнений від сплати єдиного податку за січень 2017р., то станом на лютий 2017 року переплата становила 246,13 грн.

20 лютого 2017 року за квитанцією № 0.0.711065114.1 на рахунок відповідача було сплачено 640 грн. Дані кошти були сплачені як ЄСВ для ФОП, замість єдиного податку.

Тобто, позивачем помилково зазначено інший код класифікатора податку, відповідно, в інтегрованій картці відображено сплата єдиного податку з лютого по березень 2017 року як несвоєчасна. B зв`язку з тим, що позивач помилково зазначив код класифікатора податку (ЄСВ), відповідачем за інтегрованою карткою розраховано суми штрафної санкції за лютий та березень 2017 року.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно правової позиції Верховного Суду від 14 серпня 2018 року у справі №821/1897/17 помилка при зазначенні невідповідного рахунку, не може слугувати підставою для застосування до позивача штрафних санкцій та нарахування пені за несвоєчасне перерахування ЄСВ.

Слід також зазначити, що судом першої інстанції не досліджено докази надані позивачем, а саме квитанцію № 0.0.711065114.1 від 20.02.2017 кошти в сумі 640 грн., яку отримано банком 20.02.2017 (а.с. 18), квитанцію № 0.0.730369797.1 від 20.03.2017 кошти в сумі 640 грн., яку отримано банком 20.03.2017 (а.с.19), квитанцію № 0.0.750427209.1 від 20.04.2017 , кошти в сумі 640 грн., яку отримано банком 20.04.2017 (а.с.19 зворотна сторона), квитанцію № 0.0.790564329.1 від 20.06.2017 кошти в сумі 640 грн., яку отримано банком 20.06.2017 (а.с.20 зворотна сторона) на загальну суму 1280 грн.

Згідно правової позиції Верховного Суду від 07 вересня 2018 року у справі №823/1985/17, від 11 вересня 2018 року у справі №826/17166/15 виконання платником податкового обов`язку по перерахуванню в бюджет суми податкового зобов`язання пов`язане з моментом подання в банк платіжного доручення на перерахування відповідних сум податкових зобов`язань та прийняття такого банком на виконання.

У разі несвоєчасного надходження до державного бюджету грошових коштів не з вини платника податку, останній звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів.

Тобто, відповідачем не враховано, що зазначені суми єдиного податку сплачені вчасно, відповідно до зазначених квитанцій, тому Головним управлінням Державної фіскальної служби України у Чернівецькій області у податковому повідомленні-рішенні № від 27.03.2018 неправомірно нараховані штрафні санкції на суму 1280 грн.

Відповідно до пункту 129.6 статті 129 Податкового кодексу України за порушення строку зарахування податків до бюджетів або державних цільових фондів, установлених Законом України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", з вини банку або органу, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, такий банк/орган сплачує пеню за кожний день прострочення, включаючи день сплати, та штрафні санкції у розмірах, встановлених цим Кодексом, а також несе іншу відповідальність, встановлену цим Кодексом, за порушення порядку своєчасного та повного внесення податків, зборів, платежів до бюджету або державного цільового фонду. При цьому платник податків звільняється від відповідальності за несвоєчасне або перерахування не в повному обсязі таких податків, зборів та інших платежів до бюджетів та державних цільових фондів, включаючи нараховану пеню або штрафні санкції.

Отже, відповідач неправомірно прийняв податкове повідомлення-рішення Форми "Ш" від 27.03.2018 № про зобов`язання сплатити штраф за платежем єдиний податок з фізичних осіб в частині нарахування штрафних санкцій на суму 1280 грн.

Слід зазначити, що судова практика вирішення податкових спорів виходить з презумпції добросовісності платника, яка передбачає економічну виправданість дій платника, що мають своїм наслідком отримання податкової вигоди, та достовірність у бухгалтерській та податковій звітності платника.

У силу п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

Згідно зі ст.317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

З огляду на викладені обставини справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що судом першої інстанції ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нової постанови про задоволення позовних вимог частково.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Токаря ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 20 березня 2019 року скасувати в частині відмови в задоволенні позову щодо скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби України у Чернівецькій області № від 27.03.2018 при нарахуванні штрафних санкцій на суму 1280 грн.

В цій частині ухвалити нову постанову, якою скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби України у Чернівецькій області № від 27.03.2018 в частині нарахування штрафних санкцій на суму 1280 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 19 липня 2019 року.

Головуючий Смілянець Е. С.

Судді Ватаманюк Р.В. Сторчак В. Ю.