Справа № 640/10693/19
Суддя: Лях М. Ю.
Дата ухвалення: 2019-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2019 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Лях М.Ю.,

за участю секретаря - Хомінської Т.В.,

розглянувши в порядку скороченого позовного провадження справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до УПП в Харківській області ДПП в особі інспектора взводу 2 роти тактико-оперативного реагування УПП у Харківській області ДПП лейтенанта поліції Матвієнко Микити Валерійовича (61033, м. Харків вул. Шевченко, 315-А), Департаменту патрульної поліції (, 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3, адреса для листування: 61033, м. Харків вул. Шевченко, 315-А) про визнання дій протиправними, скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, закриття провадження, стягнення витрат на правничу допомогу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів УПП в Харківській області ДПП в особі інспектора взводу 2 роти тактико-оперативного реагування УПП у Харківській області ДПП лейтенанта поліції Матвієнко Микити Валерійовича, Департаменту патрульної поліції про визнання дій інспектора поліції щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1, 2 статті 122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу - протиправними; скасування постанови серії ВР № 082854 про накладення на нього адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі інспектора взводу 2 роти тактико-оперативного реагування УПП у Харківській області ДПП лейтенанта поліції Матвієнко Микити Валерійовича, Департаменту патрульної поліції про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1, 2 статті 122 КУпАП; закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення та стягнення судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 17.05.2019 року відносно нього відповідачем було винесено оскаржувану постанову про накладання адміністративного стягнення за ч. 2 статті 122, ч.1 статті 126 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн. Вважає дії відповідача протиправними, винесену постанову серії ВР № 082854 незаконною, внаслідок чого підлягає скасуванню. Зазначає, що відповідач здійснив зупинку його транспортного засобу в зоні дії заборонного знаку, після зупинки його автомобіля повідомив про вчинення ним порушення Правил дорожнього руху, на місці розгляду справу та наклав адміністративне стягнення у вигляді штрафу, при цьому не дотримуючись встановленої процедури, без надання належних доказів вчинення ним адміністративного правопорушення.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 30.05.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Позивач - ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності в письмовому провадженні, заявлені позовні вимоги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі.

Відповідач - інспектор взводу 2 роти тактико-оперативного реагування УПП у Харківській області ДПП лейтенант поліції Матвієнко М.В., у судове засідання не з`явився, надав до суду відзив, просив відмовити в задоволені позову за необґрунтованістю та безпідставністю, зазначив, що при винесенні оскаржуваної постанови дотримувався положень Правил дорожнього руху, вимог КУпАП з урахуванням фактичних обставин справи, діяв у межах повноважень, з дотриманням процесуальних норм.

Представник відповідача - Департамента патрульної поліції у судове засідання не з`явився, надав до суду відзив, заперечував проти доводів позивача, викладених в позовній заяві, просив відмовити в задоволені позову за необґрунтованістю та безпідставністю. Надав до суду відеоматеріал на оптичному носієві інформацію. Зазначив, що при винесенні оскаржуваної постанови, інспектор взводу 2 роти тактико-оперативного реагування УПП у Харківській області ДПП лейтенант поліції Матвієнко М.В. діяв у межах наданих повноважень. Зазначив, що 17.05.2019 року приблизно о 16-00 годині перебуваючи на службі, інспектором Матвієнко М.В. було виявлено порушення ПДР з боку водія автомобіля Mitsubishi Pajero н.з. НОМЕР_1 , що полягало в порушенні вимог п. 11.4 ПДР. Під час перевірки інспектором документів у водія ОСОБА_1 , визначених п. 2.1. ПДР було встановлено, що надане позивачем водійське посвідчення серії НОМЕР_2 , видане 30.01.2009 року є недійсним у зв`язку із отриманням ним нового водійського посвідчення НОМЕР_3 від 26.06.2015. Встановивши відсутність дійсного водійського посвідчення водія, що надавало позивачу право керування транспортним засобом, інспектором було прийнято рішення про початок розгляду справи про адміністративне правопорушення за ч.1 статті 126 КУпАП (керування транспортним засобом особою, яка не має відповідних документів на право керування таким транспортним засобом або не пред`явила їх для перевірки. Інспектором проведено розгляд справи із дотриманням всіх вимог, передбачених статтями 278-279 КУпАП, права позивачу було роз`яснено, залучено до участі адвоката, до постанови додано відповідні докази. Також з зазначив, що позовні вимоги щодо проведення розгляду справи за місцем вчинення правопорушення та винесення постанови без проведення відповідного протоколу є безпідставними з огляду на положення п.2 Розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 року за № 1395, у відповідності до вимог ч.2 статті 258 КУпАП, ч.4 статті 258 КУпАП. Також зазначив, що накладення стягнення інспектором поліції здійснено на підставі статті 36 КУпАП, оскільки вчинене позивачем адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 статті 126 КУпАП є більш серйозним правопорушенням із числа вчинених, у зв`язку з чим інспектором поліції накладено стягнення в межах санкції, встановленої ч.1 статті 126 КУпАП.

11.07.2019 року до суду від позивача ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначає, що доданий до відзиву DVD-диск містить записи, джерело походження яких відповідачем не вказано, не зазначено чи є ці записи оригіналом або копією, не зазначено про наявність у відповідача або іншої особи оригіналів вказаних записів, не вказано якими технічними засобами вони зроблені, не зазначено їх технічні характеристики, не засвідчений електронним цифровим підписом, відеозапис не додавався до оскаржуваної постанови. Також зазначив, що до постанови не додано жодного доказу порушення позивачем ПДР, розгляд адміністративної справи фактично не відбувався, при цьому відповідач виніс оскаржувану постанову на місці зупинки транспортного засобу.

12.07.2019 року до суду надійшло заперечення від представника Департаменту патрульної поліції на відповідь зі змісту якого вбачається, що здійснення електронного цифрового підпису на доданому диску фізично не можливо, а відеозапис, який міститься на вказаному диску є доказом фіксації, якому суд має надана належну оцінка. Також надав пояснення щодо часу зазначеного в оскаржуваній постанові, а також уточнив державний номерний знак зупиненого автомобіля позивача.

12.07.2019 року до суду надійшло заперечення від інспектора взводу 2 роти тактико-оперативного реагування УПП у Харківській області ДПП лейтенант поліції Матвієнко М.В., в якому зазначив, що відеофіксація здійснювалась ним в процесу розгляду справи ОСОБА_1 за допомогою відео реєстратора ХА № 02060, який йому видано перед виїздом на патрулювання, який в подальшому передано для зберігання у відповідний відділ УПП, де було здійснено запис на DVD-диски, які надано до суду. Відзначив, що під час патрулювання виявлено, що водій автомобіля Mitsubishi Pajero н.з. НОМЕР_1 грубо порушував п. 11.4 ПДР, у зв`язку з чим прийняв рішення відреагувати належним чином, в тому числі перевірити стан водія вказаного автомобіля. Також зазначив, що постановою про накладення адміністративного стягнення серії ВР № 082854, позивача ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності саме за ч.2 статті 122 КУпАП та ч.1 статті 126 КУпАП, штраф накладено за порушення п.2.1.а ПДР згідно санкції ч.1 статті 126 КУпАП, оскаржувана постанова взагалі не містить посилання на п. 21.а12с ПДР, на який позивач посилається в позові як на підставу неправильного визначення інспектором характеру вчиненого адміністративного правопорушення. Як зазначив інспектор поліції підготовка до розгляду справи відбувалась на місці в присутності водія ОСОБА_1 , проте під час ознайомлення водія зі своїми правами він перебуваючи у своєму автомобілі зачинив бокове вікно, тобто проігнорував звернення інспектора поліції, у зв`язку з чим текст постанови складено у службовому автомобілі, після вручено позивачу.

Згідно з правилами ст. 12 КАС України зазначений спір є незначної складності, а тому відповідно до вимог ст. 257 КАС України справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідність до положень ч. 4 ст. 229 КАС України, судом не здійснювалося.

Суд, перевіривши доводи, викладені сторонами в обґрунтування заявлених вимог або заперечень, дослідивши матеріали справи в їх системному взаємозв`язку приходить до наступних висновків.

Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.

Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ч.1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Згідно п. 8 ч.1 статті 23 зазначеного Закону поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02 липня 2015 року №580-VIII «Про Національну поліцію» (далі - Закон № 580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Статтею 40 Закону № 580-VIII встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою, зокрема, попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, ПДР України).

Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. Згідно із п. 2.4 ПДР України на вимогу працівника поліції водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені у п. 2.1.

Згідно пункту 11.4 ПДР України на дорогах з двостороннім рухом, які мають щонайменше дві смуги для руху в одному напрямку, забороняється виїжджати на призначений для зустрічного руху бік дороги.

Частиною другою статті 122 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно підпункту а) п. 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі, зокрема, посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Частиною першою статті 126 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила для перевірки посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційного документа на транспортний засіб, а також поліса (договору) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка») у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Як встановлено дослідженими у справі доказами, ОСОБА_1 притягнуто оскаржуваною постановою за те, що 17.05.2019 року о 16:10 год., керуючи автомобілем Mitsubishi Pajero н.з. НОМЕР_1 по вул. Шевченко напроти б. 135 на дорозі з двостороннім рухом, яка має дві смуги та три смуги руху в одному напрямку здійснив виїзд на призначений для зустрічного руху бік дороги, чим порушив п.11.4 ПДР України, а також не мав при собі дійсного посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п.2.1.а. ПДР України.

У зв`язку з чим інспектором взводу 2 роти тактико-оперативного реагування УПП у Харківській області ДПП лейтенантом поліції Матвієнко М.В. 17.05.2019 року винесено постанову серії ВР №082854, якою встановлено, що ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст.122, ч. 1 ст. 126 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн.

Зі змісту адміністративного позову вбачається, що позивач не визнає себе винним і вказує на те, що інспектор Матвієнко М.В. невірно зазначено обставини ймовірного вчинення ним адміністративного правопорушення, зазначивши, що він виїжджав з вулиці Челюскінців в м. Харкові як другорядної вулиці, на вулицю Шевченка та здійснив поворот ліворуч в бік перехрестя з вулицею Мойсеївська без порушення вимог ПДР України, проте в оскаржуваній постанові зазначено, що він рухаючись на дорозі з двостороннім рухом, яка має дві смуги та три смуги руху в одному напрямку, здійснив виїзд на призначений для зустрічного руху бік дороги, чим порушив п.11.4 ПДР України. Окрім цього, позивач зазначає про недотримання інспектором поліції процедури розгляду цієї справи про адміністративне правопорушення, в оскаржуваній постанові не вірно зазначено час подій, виклад яких міститься у тексті постанови, не вірно встановлено посилання відповідача на порушенням ним п.21а12с ПДР України, також відповідачем не надано належних та допустимих доказів вчинення ним адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 122 КУпАП.

Вирішуючи питання щодо правильності визначення місця та дотримання процедури розгляду відповідачем цієї справи про адміністративне правопорушення суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи, зокрема, про адміністративні правопорушення про порушення Правил дорожнього руху. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Відповідно до ч.1 статті 8 Закону України «Про Національну поліцію» поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України. Згідно п. 8 ч.1 статті 23 зазначеного Закону поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.

Статтею 276 КУпАП визначено місце розгляду справи про адміністративне правопорушення. Так, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.

Відповідно до п. 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України 07 листопада 2015 року за № 1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 листопада 2015 року, № 1408/27853 у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.

Частиною 1, 2 розділу ІІІ Інструкції № 1395 передбачає, що справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення, за місцем проживання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, за місцем реєстрації транспортного засобу та на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно статті 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, зокрема і передбачених частиною першою, другою і третьою статті 122, статтями 124-1 - 126. Постанови у справі про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 80 і 81 (в частині перевищення нормативів вмісту забруднюючих речовин у відпрацьованих газах транспортних засобів), частинами першою, другою, третьою, п`ятою і шостою статті 121, статтями 121-1, 121-2, частинами першою, другою і третьою статті 122, частиною першою статті 123, статтею 124-1, статтями 125, 126, частинами першою, другою і третьою статті 127, статтями 128, 129, статтею 132-1, частинами шостою і одинадцятою статті 133-1, частинами першою, другою і третьою статті 140 КУпАП, виноситься на місці вчинення адміністративного правопорушення.

Таким чином, аналіз законодавчих норм, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, дає підстави для висновку, що працівники підрозділів Національної поліції мають право виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення за порушення ПДР (статті 122, 126 КУпАП) на місці вчинення такого правопорушення.

При цьому, положення ст.ст. 278, 279 КУпАП, що стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення, на спірні правовідносини не розповсюджуються, оскільки у даному випадку КУпАП передбачає спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності - винесення постанови на місці вчинення правопорушення.

Отже, відповідач при винесенні постанови на місці вчинення адміністративного правопорушення відносно позивача, діяв у рамках чинного законодавства України, на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений законом. Судом не встановлено порушень з боку інспектора вимог ст. 278, 279 КпАП України, з урахуванням вимог ч.2 розділу ІІІ вищезазначеної Інструкції. Окрім цього, в ході розгляду справи не було встановлено порушення інспектором патрульної поліції вимог чинного законодавства України щодо встановлення обставин вчинення позивачем адміністративного правопорушення та прийняття постанови про накладення адміністративного стягнення.

Згідно п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.

Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.

Згідно зі статтею 31 Закону № 580-VIII поліція може застосовувати превентивні заходи, серед яких: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, тощо.

Згідно зі статтею 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту копії рапорту інспектора взводу 2 роти тактико-оперативного реагування УПП у Харківській області ДПП лейтенанта поліції Матвієнко М.В. вбачається, що патрулюючи території міста Харкова рухаючись по вул. Шевченко, 135 в м. Харкові виявлено, що по вул. Шевченко зі сторони центру рухався автомобіль Mitsubishi Pajero н.з. НОМЕР_1 по зустрічній дорожній смузі, перетнув подвійну суцільну лінію проїжджої частини, водій поводив себе агресивно, намагався перестроїтися в крайній лівий ряд, в якому їхали інші автомобілі. Далі, о 16.12 год. вказаний автомобіль було зупинено по вул. Шевченко, 142 а, під час спілкування з водієм ОСОБА_1 , останній не визнавав свою провину, ознайомитись з відео фіксацією не було змоги, оскільки камера не працювала в момент правопорушення. Ознайомившись з поясненнями водія та керуючись наявними доказами, під час перевірки водійських прав через бази НАІС та АРМОР з`ясувалось, що вказаний водій пред`явив водійське посвідчення від 30.01.2009 року, яке є недійсним, та повинно бути вилучено, адже він має посвідчення нового зразку виданого 26.06.2015 року, але при собі він його не мав, чим порушив п.2.1.а ПДР України, тому керуючись КУпАП було прийнято рішення притягнути водія ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху України п.11.4. та п.2.1.а. ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч. 2 ст. 122 КУпАП та ч. 1 ст. 126 КУпАП. Водій був ознайомлений зі своїми правами згідно ст. 268 КУпАП, написав пояснення в допомозі адвоката не потребував, вже після розгляду справи визвав адвоката (арк. справи 74).

Зі змісту копії письмових пояснень ОСОБА_1 від 17.05.2019 року вбачається, що він був зупинений працівниками поліції начебто за перетин суцільної смуги, при цьому останні знаходились на відстані 100 метрів від його автомобілю. По зустрічній смузі він не їхав, а деякий час перестроювався, оскільки був щільний потік машин (арк. справи 75).

Згідно роздруківки ІПНП НАІС:Посвідчення водія вбачається, що за критерієм пошуку ОСОБА_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_2 видано посвідчення водія українське НОМЕР_3 , дата видачі 26.06.2015 року, видано ВРЕР ДАІ з обслуговування м. Харків № 1 ГУМВС України в Харківській області; посвідчення водія українське НОМЕР_4 , дата видачі 10.12.2010 року, видано ВРЕР ДАІ з обслуговування Чугуївського та Печенізького районів ГУМВС України в Харківській області; посвідчення водія українське НОМЕР_2 , дата видачі 30.01.2009 року, видано ВРЕР ДАІ з обслуговування Чугуївського та Печенізького районів ГУМВС України в Харківській області; посвідчення водія українське НОМЕР_5 , дата видачі 08.12.2010 року, видано ВРЕР ДАІ з обслуговування Чугуївського та Печенізького районів ГУМВС України в Харківській області; посвідчення водія українське НОМЕР_6 , дата видачі 18.07.1998 року; посвідчення водія українське НОМЕР_7 , дата видачі 28.05.2019 року, видано 6341; посвідчення водія українське НОМЕР_8 , дата видачі 26.12.2003 року, видано ВРЕР ДАІ з обслуговування м. Харків № 1 ГУМВС України в Харківській області (арк. справи 69-70).

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що позивачем пред`явлено відповідачу водійське посвідчення НОМЕР_2 , дата видачі 30.01.2009 року, видано ВРЕР ДАІ з обслуговування Чугуївського та Печенізького районів ГУМВС України в Харківській області, яке є недійсним відповідно до положень Постанови Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 року № «Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами», оскільки замість нього позивачем ОСОБА_1 впродовж наступних років отримано ще декілька водійських посвідчень. При цьому, як вбачається з роздруківки з бази НАІС:Посвідчення водія, після винесення оскаржуваної постанови від 17.05.2019 року та вилучення інспектором поліції водійського посвідчення у ОСОБА_1 . останнім знову отримано водійське посвідчення НОМЕР_7 , дата видачі 28.05.2019 року, видано 6341 (арк. справи 73).

За таких обставин, враховуючи вищенаведені обставини, які перевірено та встановлено на підставі наявних в матеріалах справи письмових доказів, суд приходить до висновку про наявність в діях позивача ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 статті 126 КУпАп, оскільки своїми діями він вчинив порушення пункту 2.1.а. ПДР України, у зв`язку з тим, що водій ОСОБА_1 пред`явив відповідачу під час зупинки його інспектором поліції недійсне посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Суд вважає, що постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення з дотриманням правил чинного законодавства; доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем у межах розгляду даної справи надано не було і судом таких обставин не встановлено, факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП, підтверджується наявними у матеріалах доказами, позивачем не спростовано, стягнення відповідачем застосовано в межах санкції ч.1 статті 126 КУпАП, за якою позивач притягнутий до адміністративної відповідальності, а тому підстави для задоволення позовний вимог в цій частині відсутні.

Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно позивач та накладення адміністративного стягнення за ч.1 ст.126 КУпАП, відповідач діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законодавством України, що регулює порядок розгляду справ про адміністративні правопорушення щодо порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту.

Разом з тим, вирішуючи питання про наявність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 статті 122 КУпАП суд приходить до наступних висновків.

Згідно із частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Винність особи у вчиненні правопорушення має бути доведена доказами, передбаченими статтею 251 КУпАП, зокрема, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків,показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.

Разом з тим, відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів порушення позивачем пункту 11.4 ПДР України та, як наслідок, вчинення позивачем ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 статті 122 КУпАП.

За таких обставин, приймаючи до уваги наведені обставини, суд приходить до висновку про недоведеність існування в діях позивача порушень пункту 11.4 Правил дорожнього руху, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 3 статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності суд має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.

Аналізуючи встановлені судом обставини по справі та досліджені судом матеріали справи, а також зважаючи на відсутність доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 статті 122 КУпАП, суд приходить до висновку, що постанова серії ВР № 082854 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі інспектора взводу 2 роти тактико-оперативного реагування УПП у Харківській області ДПП лейтенанта поліції Матвієнко М.В. в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 статті 122 КУпАП підлягає скасуванню, а провадження у справі про адміністративне правопорушення в цій частині підлягає закриттю.

Відповідно до положень статті 36 КУпАП при вчиненні однією особою двох або більше адміністративних правопорушень адміністративне стягнення накладається за кожне правопорушення окремо. Якщо особа вчинила кілька адміністративних правопорушень, справи про які одночасно розглядаються одним і тим же органом (посадовою особою), стягнення накладається в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених. До основного стягнення в цьому разі може бути приєднано одне з додаткових стягнень, передбачених статтями про відповідальність за будь-яке з вчинених правопорушень.

Зі змісту оскаржуваної постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі вбачається, що оскаржуваною постановою на позивача було накладено адміністративне стягнення в розмірі 425 грн., тобто інспектором поліції на підставі статті 36 КУпАП визначено розмір штрафу, з урахуванням санкцій ч.2 статті 122 та ч.1 статті 126 КУпАП за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, тобто за адміністративне правопорушення, передбачений санкції ч.1 статті 126 КУпАП. За таких обставин розмір штрафу, встановлений постановою серії ВР № 082854 від 17.05.2019 року залишається без змін - в розмірі 425 грн., оскільки виключення зі складу вчиненого позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 статті 122 КУпАП не змінює розмір штрафу, який накладається на позивача за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 статті 126 КУпАП.

Окрім цього, аналіз змісту оскаржуваної постанови дозволяє дійти висновку, що текст оскаржуваної постанови взагалі не містить посилання на вчинення позивачем ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 статті 121 КУпАП, у зв`язку з чим, суд позбавлений процесуальності можливості надавати правову оцінку тим обставин, за вчинення яких позивач не притягувався до відповідальності, у зв`язку з чим суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в цій частині за не обґрунтованістю.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 20 КАС України місцевим загальним судам як адміністративним судам підсудні адміністративні справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності.

Згідно ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Вирішуючи питання про стягнення судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу, які поніс позивач через допомогу суд приходить до наступного.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що через не обізнаність у юридичних питання, позивач був вимушений звернутися до адвокатського об`єднання «Юр Прайд» для отримання професійної правничої допомоги у зв`язку з чим поніс відповідні витрати, які було сплачено у відповідності до умов договору.

Разом з тим, як вбачається з наданих позивачем документів, позивач ОСОБА_1 ще 21.02.2018 року уклав договір № ЮП-099/02-18 про надання правової допомоги з адвокатським. об`єднанням «ЮР Прайд», згідно якого виконавець зобов`язується на умовах укладеного договору надати замовнику юридичні послуги, що виражаються у виконанні конкретних юридичних доручень замовника щодо здійснення конкретних дій або надання юридичних послуг, перелік яких визначений пунктом 1.1 укладеного договору. Згідно п.2.1 виконавець зобов`язується надавати замовникові за його окремими дорученнями юридичні послуги протягом строку цього договору. Відповідно до пункту 7.2 укладеного договору строк цього договору починає свій перебіг у момент, визначений у п.7.1 цього договору та закінчується 20 лютого 2019 року, а в частині грошових коштів - до повного виконання такого обов`язку. Зі змісту укладеного договору вбачається, що пролонгацію вказаного договору на певний строк не передбачено (арк. справи 39-42).

Таким чином, на момент зупинки водія ОСОБА_1 відповідачем 17.05.2019 року та складання відносно нього адміністративного правопорушення строк дії раніше укладеного між сторонами договору № ЮП-099/02-18 від 21.02.2018 року закінчився, у зв`язку з чим суд не приймає в якості належного доказу в підтвердження здійснення позивачем витрат на правову допомогу цей договір про надання правової допомоги та акт № 01 приймання-передачі робіт (послуг) від 20.05.2019 року, який має похідний характер від укладеного основного договору, оскільки вказані правовідносини припинили дію через закінчення строку на який укладалися, у зв`язку з чим не мають юридичної сили, не створюють юридичних наслідків та не мають доказового значення.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

За таких обставин, з огляду на відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених позивачем у зв`язку з розглядом справи в суді, враховуючи, що звернення позивача за правовою допомогою та укладення договору № ЮП-099/02-18 від 21.02.2018 року було обумовлено іншими причинами, не пов`язаними з оскарженням постанови серії ВР № 082854 від 17.05.2019 року, приймаючи до уваги результати судового розгляду справи, з урахуванням, що вказана категорія справ віднесена законодавцем до категорії малозначних, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу за недоведеністю та необґрунтованістю.

Таким чином, за результатами судового розгляду справи, на підставі повного і всебічного з`ясування обставин в адміністративній справі, підтверджених доказами та дослідженими в судовому засіданні, вбачаються правові підстави для часткового задоволення позовних вимог, у зв`язку з чим постанова серії ВР № 082854 від 17.05.2019 року підлягає скасуванню в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 статті 122 КУпАП з закриттям провадженні в цій частині.

В іншій частині постанова серії ВР № 082854 від 17.05.2019 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі інспектора взводу 2 роти тактико-оперативного реагування УПП у Харківській області ДПП лейтенанта поліції Матвієнко Микити Валерійовича про притягнення ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 статті 126 КУпАП та накладення штрафу в розмірі 425 грн. підлягає залишенню без змін.

На підставі наведеного, керуючись статтями , 6-10, 77, 122, 241-246, 255, 257, 263, 295 КАС України, ст. 293 КУпАП, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до УПП в Харківській області ДПП в особі інспектора взводу 2 роти тактико-оперативного реагування УПП у Харківській області ДПП лейтенанта поліції Матвієнко Микити Валерійовича, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення - задовольнити частково.

Постанову серії ВР № 082854 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі інспектора взводу 2 роти тактико-оперативного реагування УПП у Харківській області ДПП лейтенанта поліції Матвієнко Микити Валерійовича скасувати в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 статті 122 КУпАП, закрив провадженні в цій частині.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на судове рішення у справі може бути подана до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі його апеляційного оскарження - моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Суддя Київського районного суду

м. Харкова М.Ю. Лях