Справа № 240/7531/19
Суддя: Черноліхов Сергій Вікторович
Дата ухвалення: 2019-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2019 року м. Житомир справа № 240/7531/19

категорія 112030500

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Черноліхова С.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Новоград-Волинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання неправомірними дій, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просила:

- визнати неправомірними дії Новоград-Волинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (далі у тексті - УПФ) щодо обчислення та призначення їй зменшеного розміру пенсії по інвалідності відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII;

- зобов`язати УПФ обчислити та призначити їй пенсію по інвалідності відповідно до вимог частини 9 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VІІ з дати подання заяви, з 19.12.2018 року, визначивши її розмір з розрахунку 60 відсотків від її заробітної плати у розмірі 33515,09 гривень, відповідно до довідки прокуратури Житомирської області №18-26 вих-19 від 24.01.2019 року.

В обґрунтування позову зазначила, що після звільнення з посади прокурора Новоград-Волинської прокуратури Житомирської області вона звернулася до УПФ із заявою про призначення їй пенсії по інвалідності відповідно до вимог ст.86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII. Після чого, 24.01.2019 позивач додала довідку прокуратури Житомирської області №18-26вих-19 від 24.01.2019, в якій її заробітна плата становить 33515,09 гривень. 03.05.2019 від відповідача отримала лист, у якому вказано, що пенсія їй призначена з розрахунку суми заробітку 31515,09 грн без роз`яснення причин зменшення його розміру. Такі дії відповідача вважає неправомірними.

Ухвалою судді Житомирського окружного адміністративного суду від 10.06.2019 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи та встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.

20.06.2019 до суду надійшов відзив на позов, в якому відповідач заперечує проти задоволення позову, оскільки вважає, що пенсія позивачу призначена відповідно до вимог Закону України «Про прокуратуру», а при обчисленні її розміру не враховується доплата за класний чин.

Згідно з частиною четвертою статті 243 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.

Відповідно до положень частини п`ятої статті 262, частини першої статті 263 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Частиною п`ятою статті 250 КАС України встановлено, що датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку.

Встановлено, що у період з 11.04.2005 по 18.12.2018 ОСОБА_1 працювала в органах прокуратури Житомирської області, час роботи її на прокурорських посадах складає 13 років 08 місяців 07 днів. Вказане підтверджується наявними записами у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 05.04.2005 року та довідкою прокуратури Житомирської області від 19.12.2018 №11-656вих18 (а.сп.18-22, 26).

Згідно наказу Генерального прокурора України від 29.01.2013 року №25к ОСОБА_1 , відповідно до ст. 47 Закону України «Про прокуратуру» та Положення про класні чини працівників органів прокуратури України, присвоєно класний чин - молодшого радника юстиції (копія наказу - а.с.23).

06.12.2018 позивачу встановлено другу групу інвалідності, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серії 12ААБ №101805. Наказом прокурора Житомирської області №284а від 12.12.2018 ОСОБА_1 звільнено 18.12.2018 з посади прокурора Новоград-Волинської місцевої прокуратури Житомирської області та органів прокуратури Житомирської області за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, відповідно до ст.38 КЗпП України та ст.58 Закону України «Про прокуратуру» (копія наказу - а.с.25).

19.12.2018 року позивач звернулася до Новоград-Волинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення пенсії по інвалідності, відповідно до вимог ст.86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII. 24.01.2019 року нею додатково подано до УПФ довідку прокуратури Житомирської області №18-26вих-19 від 24.01.2019 про розмір заробітної плати та отриманих виплат за останні 60 календарних місяців за період її роботи в органах прокуратури (а.сп.33).

За змістом цієї довідки заробітна плата ОСОБА_1 на 30.11.2018 року складається з основного окладу - 5660,00 грн, класного чину - 2000,00 грн, вислуги років - 1415,00 грн, інших виплат, передбачених законодавством - 24165,06 грн, індексації - 275,03 грн, а всього становить 33515,09 гривень (5660,00+2000,00+1415,00+24165,06+275,03=33515,09).

Згідно листа Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області №147 від 22.04.2019 позивачу призначено пенсію по інвалідності відповідно до вимог ст. 86 Закону України «Про прокуратуру», з 19.12.2018 розмір пенсії по інвалідності обчислено відповідно до Закону №1697-VІІ, який становить 18909,05 грн (31515,09 грн. х 60%) та виплачується в максимальному розмірі 14970 гривень (а.с.31-32).

Враховуючи те, що відповідачем призначено пенсію у меншому розмірі, позивач звернулася до суду з вказаним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.

Пенсійне забезпечення прокурорів та працівників прокуратури визначено в Законі України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 №1697-VІІ, який набрав чинності 15.07.2015 року (далі - Закон №1697-VII).

Відповідно до частини 9 статті 86 Закону №1697-VІІ прокурорам, визнаним особами з інвалідністю І або II групи, призначається пенсія по інвалідності в розмірах, передбачених частиною другою цієї статті, за наявності стажу роботи в органах прокуратури не менше 10 років. Пенсії за вислугу років відповідно до цієї статті призначаються, перераховуються і виплачуються уповноваженими на це державними органами.

Відповідно до ч. 2 ст. 86 Закону №1697-VІІ пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 01 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.

За змістом вказаної норми пенсія призначається з розрахунку місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування чи страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.

У відповідності до ч.1 ст.7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України "Про оплату праці", та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами.

Частиною 7 даної статті передбачено, що Перелік видів виплат, на які не нараховується єдиний внесок, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Переліком видів виплат, що здійснюються за рахунок коштів роботодавців, на які не нараховується єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, який затверджений постановою КМУ від 22.12.2010 № 1170, не віднесено надбавку працівникам прокуратури за класні чини до виплат, на які не нараховується єдиний внесок.

Відповідно до пункту 2.24 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1 (далі - Порядок №22-1), при призначенні (перерахунку) пенсії відповідно до Закону України "Про прокуратуру" для визначення розміру пенсії за нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" для розмежування джерел фінансування особа надає пакет документів, передбачених підпунктами 2 і 3 пункту 2.1 цього розділу.

Пунктом 2.10 цього Порядку визначено, що довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працювала особа, яка звертається за пенсією.

Згідно довідки про заробітну плату ОСОБА_1 станом на 30.11.2018 її заробітна плата складалась з основного окладу - 5660,00 грн, класного чину - 2000,00 грн, вислуги років - 1415,00 грн, інших виплат, передбачених законодавством - 24165,06 грн, та індексації - 275,03 грн.

Доказів того, що вказану довідку скасовано, відкликано або ж вона містить недостовірну інформацію суду не надано, а тому підстави для неврахування її даних відсутні.

Враховуючи те, що надбавка за класний чин включена до структури заробітної плати та не віднесена до виплат на які не нараховується єдиний внесок, суд дійшов висновку що на вказану надбавку нараховувались страхові внески, а тому зазначена доплата має враховуватись при обчисленні розміру пенсії. В ході судового розгляду відповідачем вказані обставини не спростовано.

Крім цього, відповідно до підпункту 1 пункту 3 Прикінцевих Положень Розділу XII Закону України «Про прокуратуру» №1697-VІІ визнано такими, що втратили чинність із набранням чинності цим Законом: Закон України «Про прокуратуру" (Відомості Верховної Ради України, 1991 р., із змінами, внесеними Законом України від 14 серпня 2014 року № 1642-УІІ), крім пункту 8 частини першої статті 15, частини четвертої статті 16, абзацу першого частини другої статті 462, статті 47, частини першої статті 49, частини п`ятої етапі 50, частин третьої, четвертої, шостої та одинадцятої етапі 501, частини третьої статті 512, статті 53 щодо класних чинів (їх дія поширюється на осіб, яким присвоєно класні чини до набрання чинності цим Законом).

За змістом вказаної норми, положення, що стосуються класних чинів працівників прокуратури є чинними.

Відтак, суд визнає безпідставними доводи УПФ про те, що ним правомірно не враховано суму надбавки позивача за класний чин при обрахунку розміру пенсії відповідно до ст. 86 Закону України «Про прокуратуру».

Відповідно до вимог пункту 5 частини 1 статті 16 Закону №1697- VII гарантії незалежності прокурора забезпечується належним матеріальним, соціальним та пенсійним забезпеченням прокурора.

Приписами ч.2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і формував правову позицію, згідно з якою Конституція України відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави.

До них, зокрема належать громадяни, які відповідно до статті 17 Конституції України перебувають на службі у правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, в т. ч. в прокуратурі (рішення Конституційного суду України від 06.07.1999 р. №8-рп/99 у справі щодо права на пільги та від 20.03.2002 р. №5-рп/2002 у справі щодо пільг, компенсації і гарантій).

Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

У відповідності до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідачем не доведено правомірність призначення позивачу пенсії по інвалідності без врахування всіх складових заробітної плати ОСОБА_1 , зазначених у довідці №18-26 вих-19 від 24.01.2019. Територіальне управління Пенсійного фонду діяло не на підставі та не у спосіб, що передбачені законом, а тому суд визнає його дії щодо обрахунку і призначення пенсії позивачу неправомірними.

Що стосується вимоги про зобов`язання відповідача провести обчислення та призначити пенсію позивачу суд зазначає наступне.

Як випливає зі змісту Рекомендації Комітету Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідно до частини четвертої статті 245 Кодексу адміністративного судочинства України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997року, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати заявникові такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі Афанасьєв проти України від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02), п.53 рішення у справі Ковач проти України, п.59 рішення у справі Мельниченко проти України, п.50 рішення у справі Чуйкіна проти України тощо).

Отже, ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Враховуючи наведене, суд вважає, що вимога позивача про зобов`язання УПФ провести обчислення та призначити пенсію є належним способом захисту порушеного права, а тому вона підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

Згідно з п.1.7 Порядку №22-1 днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви.

З огляду на те, що із заявою про призначення пенсії ОСОБА_1 звернулася до пенсійного органу 19.12.2018, тому саме з цієї дати її права підлягають відновленню шляхом зобов`язання відповідача призначити їй пенсію по інвалідності відповідно до вимог частини 9 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VІІ.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України, суд враховує, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання даного позову, доказу понесення ним інших судових витрат суду не надано, тому відсутні підстави для їх відшкодування.

Керуючись статтями 77, 90, 242-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

Адміністратитвний позов ОСОБА_1 до Новоград-Волинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання неправомірними дій, зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Визнати неправомірними дії Новоград-Волинського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Єрьоменка, 16, м.Новоград-Волинський, Житомирська область, 11708, ) щодо обчислення та призначення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) пенсії по інвалідності, відповідно до статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII, у меншому розмірі.

Зобов`язати Новоград-Волинське об`єднане управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Єрьоменка, 16, м.Новоград-Волинський, Житомирська область, 11708, ) обчислити та призначити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) пенсію по інвалідності відповідно до вимог частини 9 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VІІ з дати подання заяви - 19.12.2018 року, визначивши її розмір з розрахунку 60 відсотків від суми заробітної плати 33515,09 гривень, відповідно до довідки прокуратури Житомирської області №18-26вих-19 від 24.01.2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Черноліхов