Справа № 819/3047/15
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2019-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

17 липня 2019 року

Київ

справа №819/3047/15

адміністративне провадження №К/9901/4877/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Мороз Л.Л.,

суддів: Бучик А.Ю., Рибачука А.І.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами у касаційній інстанції адміністративну справу №819/3047/15

за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "ІМЕКСБАНК" Северин Юрія Петровича, третя особа - Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "ІМЕКСБАНК" Северин Юрія Петровича на постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 7 жовтня 2015 року, ухвалену у складі головуючого судді Ходакевич Н.І., та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 3 березня 2016 року, постановлену у складі колегії суддів: головуючого судді Носа С.П., суддів Яворського І.О., Кухтея Р.В.,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "ІМЕКСБАНК" Северина Юрія Петровича, в якому, просив суд визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи щодо не включення його до переліку вкладників АТ «ІМЕКСБАНК», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в розмірі вкладу на суму 200 000 грн., та зобов`язати відповідача надати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про нього, як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами у АТ «ІМЕКСБАНК» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором №660042254 «Про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 20 січня 2014 року Вклад «Постійний клієнт» 13 міс.» від 14.03.2014, в розмірі вкладу на суму 200 000 гривень, в порядку передбаченому ч. 1 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що Уповноваженою особою безпідставно та необґрунтовано не включено його до переліку вкладників АТ "ІМЕКСБАНК", які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Постановою Тернопільського окружного адміністративного суду від 7 жовтня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 3 березня 2016 року, позов задоволено.

Суди встановили, що 14.03.2014 між АТ «ІМЕКСБАНК» та ОСОБА_2 укладений договір №660042254 про приєднання до публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 20 січня 2014 року Вклад «Постійний клієнт» 13 міс.».

Відповідно до п. 3.1. Публічного договору №1 банківського вкладу (депозиту) від 20 січня 2014, банк приймає від Вкладника вклад, внесений на умовах (сума, валюта, процентна ставка, строк зберігання тощо), які визначені у цьому Договорі та Договорі про приєднання до Договору та зобов`язується повернути Вклад та сплатити проценти за його користування.

23.01.2015 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір про відступку права вимоги за договором №660042254, за умовами якого первісний кредитор відступає (передає) новому кредитору, а новий кредитор набуває належне первісному кредитору право вимоги на суму 200 000 грн. За цим Договором новий кредитор одержує право замість первісного кредитора вимагати від Боржника сплати грошових коштів у розмірі, визначеному в п. 2.1 цього Договору, в обсязі та на умовах, що існують на момент укладення цих договорів.

Листом від 05.02.2015 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 повідомили банк про відступку ОСОБА_1 прав вимоги за договором №660042254 на суму 200 000 грн. та просили здійснювати виплату коштів по вказаному депозиту у відповідності з укладеним договором про відступку прав вимоги.

Разом з цим, Постановою Правління Національного банку України від 26 січня 2015 року №50 "Про віднесення АТ "ІМЕКСБАНК" до категорії неплатоспроможних" виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 26 січня 2015 року №16 "Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ "ІМЕКСБАНК", згідно з яким з 27 січня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в АТ "ІМЕКСБАНК". Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в АТ "ІМЕКСБАНК" призначено Северина Ю.П.

28.05.2015 позивач звернувся до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "ІМЕКСБАНК" Северина Ю.П. із заявою про визнання його вкладником на суму 200 000 грн. на підставі договору, укладеного 23.01.2015 з ОСОБА_2 про відступку права вимоги та просив включити його до переліку вкладників АТ «ІМЕКСБАНК», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, в розмірі вкладу на суму 200000 грн. в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідь на звернення від Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "ІМЕКСБАНК" Северина Ю.П. позивач не отримував, в перелік вкладників АТ «ІМЕКСБАНК», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, позивач не включений.

Вважаючи таку бездіяльність протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, мотивував своє рішення тим, що позивач отримав всі права вкладника у відповідності до порядку, визначеного ст.ст. 512-517 ЦК України, а тому Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "ІМЕКСБАНК" допустила протиправну бездіяльність, безпідставно не включивши його до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду.

Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, Уповноважена особа звернулась з касаційною скаргою, у якій просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Вказує, що позивач безпосередньо не укладав з АТ «ІМЕКСБАНК» жодних договорів банківського вкладу, в т.ч. договору приєднання, а набув своїх прав на підставі договору цесії, укладеного з вкладником - третьою особою, яка саме і підписувала та укладала з АТ «ІМЕКСБАНК» вищезазначений Договір приєднання, та відомості про яку вносились у базу даних АТ «ІМЕКСБАНК», позивач не відповідає передбаченим в Законі ознакам вкладника. Зазначає, що відступлення прав вимоги за договором цесії, на яке посилається позивач, відбулось в сумі, що перевищувала гарантовану третій особи суму виплат. Укладення договору цесії на подібних умовах, тобто лише на частину вкладу, може свідчити про штучність та фіктивність цього правочину як такого, що спрямований виключно на досягнення єдиної мети - отримання первісним власником грошових коштів - вкладником, тобто третьою особою, за рахунок сум гарантованих виплат.

У поданих запереченнях позивач просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права і дотримання ними норм процесуального права, враховуючи межі касаційного перегляду, визначені статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені, зокрема, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин; Закон № 4452-VI).

Відповідно до частини першої статті 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

З огляду на вищенаведене, приписи Закону №4452-VI пов`язують виникнення права у особи на відшкодування суми коштів за вкладом разом з нарахованими на дату віднесення банку до категорії неплатоспроможних відсотками з наявністю у особи статусу вкладника та наявності такого вкладу станом на дату віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» установлено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти; вкладник - фізична особа (крім фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

Відповідно до частини третьої статті 1058 ЦК України до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Згідно з частиною першою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Так, у статті 512 ЦК України визначені підстави заміни кредитора в зобов`язанні, відповідно до пункту 1 частини першої якої кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Правочин щодо заміни кредитора в зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що й правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 513, стаття 514 ЦК України).

За змістом частини першої статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, за загальним правилом заміна кредитора в зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, оскільки не впливає на характер, обсяг і порядок виконання ним своїх обов`язків, не погіршує становища боржника та не зачіпає його інтересів.

За своєю правовою природою договір про відступлення права вимоги є лише підставою для заміни кредитора у зобов`язанні іншою особою. Проте, укладення такого договору не замінює основного правочину, з якого виникли відносини сторін, у цьому випадку - договору банківського вкладу між ПАТ «ІМЕКСБАНК» та ОСОБА_2 . Відтак, на підставі договору про відступлення права вимоги позивач не набуває статусу вкладника в розумінні Закону №4452-VI та пов`язаного з цим статусом права на отримання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладом від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, який не був учасником зобов`язання, в межах якого відбулось відступлення права вимоги.

Так, маючи документально підтверджені грошові вимоги до банку (боржника) щодо його грошових зобов`язань позивач стає кредитором цього банку. Водночас кредиторські вимоги позивача, які ґрунтуються на договорі про відступлення права вимоги, не можуть бути задоволені за рахунок коштів Фонду гарантування, які мають інше призначення і спрямування (відшкодування вкладникам коштів за їхніми вкладами).

При цьому, статусу вкладника фізична особа набуває лише у випадку укладення договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку, а також, якщо такі договори укладено на її користь. Набуття статусу вкладника у зв`язку з відступленням права вимоги за вкладом, заміни кредитора у зобов`язанні, що випливає із договору вкладу (рахунку, депозиту), чи придбання частини вкладу за договором купівлі-продажу, нормативними актами, що регулюють спірні правовідносини, не передбачено.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_1 не набув статусу вкладника банку, який має право на відшкодування суми вкладу за рахунок коштів ФГВФО, оскільки обставини, з якими Закон №4452-VI пов`язує виникнення права на відшкодування суми коштів за вкладом разом з нарахованими на дату віднесення банку до категорії неплатоспроможних відсотками, не існували, зокрема саме на дату віднесення банку до категорії неплатоспроможних, ні позивачем, ні на його користь не укладався договір банківського вкладу, натомість, позивач внаслідок укладення договору відступлення права вимоги набув статусу кредитора АТ «ІМЕКСБАНК».

Колегія суддів касаційного суду зауважує при цьому, що позивач не позбавлений права заявити свої вимоги до банку саме як кредитор відповідно до положень статті 52 Закону №4452-VI.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 351 КАС України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

За наведених обставин, ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись статтями 345, 349, 351, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд, -

п о с т а н о в и в :

Касаційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "ІМЕКСБАНК" Северин Юрія Петровича задовольнити.

Постанову Тернопільського окружного адміністративного суду від 7 жовтня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 3 березня 2016 року - скасувати.

Ухвалити у справі №819/3047/15 нове рішення.

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

...........................

...........................

...........................

Л.Л. Мороз

А.Ю. Бучик

А.І. Рибачук,

Судді Верховного Суду