Справа № 308/4091/15-а
Суддя: Уханенко С.А.
Дата ухвалення: 2019-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

17 липня 2019 року

Київ

справа №308/4091/15-а

адміністративне провадження №К/9901/6854/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Уханенка С. А.,

суддів: Кашпур О.В., Радишевської О.Р.,

розглянув у попередньому судовому засіданні в касаційній інстанції справу

за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Пацканівської сільської ради Ужгородського району, третя особа - ОСОБА_2 , про скасування рішення, провадження за якою відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 червня 2015 року (головуючий суддя - Придачук О.А.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2016 року (головуючий суддя - Бруновська Н.В. судді: Костів М.В., Шавель Р.М.),

ВСТАНОВИВ:

І. Суть спору

1. У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Виконавчого комітету Пацканівської сільської ради Ужгородського району (далі - ВК Пацканівської сільської ради) у якому просила: скасувати рішення відповідача від 30 березня 2015 року № 05 про відмову у наданні дозволу на перепоховання останків померлого сина ОСОБА_3 з кладовища с. Пацканьово Ужгородського району на кладовище с. Барвінок Ужгородського району; надати ОСОБА_1 такий дозвіл на перепоховання останків померлого сина ОСОБА_3 з кладовища с.Пацканьово Ужгородського району на кладовище с.Барвінок Ужгородського району; зобов`язати ВК Пацканівської сільської ради не чинити перешкоди ОСОБА_1 у перепохованні останків померлого сина ОСОБА_3 з кладовища с.Пацканьово Ужгородського району на кладовище с. Барвінок Ужгородського району.

2. Позов обґрунтовано тим, що її сина ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , поховано на кладовищі на території Пацканівської сільської ради всупереч її волі, тому вона звернулась до відповідача за дозволом на перепоховання. Рішенням від 11 грудня 2014 року № 19 їй відмовлено у наданні такого дозволу, у зв`язку з чим вона звернулась до суду. Посилаючись на те, що судовим рішенням у справі № 308/355/15-а скасовано попередню відмову відповідача та зобов`язано ВК Пацканівської сільської ради повторно розглянути її заяву про надання такого дозволу, однак рішенням від 30 березня 2015 року № 05 їй знову відмовлено у його наданні, просила суд задовольнити позов.

ІІ. Встановлені судами обставини справи

3. ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , був сином позивача ОСОБА_1 та третьої особи - ОСОБА_2

4. Поховання ОСОБА_3 здійснено його батьками, що підтверджується довідками ВК Пацканівської сільської ради Ужгородського району від 28 жовтня 2014 року №492, від 21 квітня 2015 року № 164 про те, що громадяни ОСОБА_1 та ОСОБА_2 фактично поховали сина на території Пацканівської сільської ради, довідкою ТОВ «Сіаніт-3» від 22 січня 2015 року № 2 про придбання ОСОБА_1 ритуальних товарів та довідкою ПАТ «Закарпаттяобленерго» від 15 квітня 2015 року № 570 про надання ОСОБА_2 матеріальної допомоги на поховання.

5. У листопаді 2014 року ОСОБА_1 вирішила перепоховати останки померлого сина на кладовище у с. Барвінок Ужгородського району, у зв`язку з чим неодноразово зверталась до відповідача за дозволом на перепоховання. Причиною перепоховання позивач зазначила відстань між її місцем проживання та місцем поховання, у зв`язку з чим вона не має можливості щоденно відвідувати могилу сина.

6. Рішенням ВК Пацканівської сільської від 30 березня 2015 року № 05 ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на перепоховання останків померлого сина з кладовища с. Пацканьово Ужгородського району на кладовище с. Барвінок Ужгородського району на підставі заяви його батька.

ІІІ. Рішення судів першої й апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення.

7. Постановою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 червня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2016 року, у позові відмовлено.

8. Відмовляючи у позові, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що відповідно до частини першої статті 21 Закону України «Про поховання та похоронну справу» перепоховання останків померлих допускається у виняткових випадках за рішенням виконавчого органу сільської, селищної, міської ради, однак причини необхідності перепоховання ОСОБА_3 , на які посилається позивач, не є винятковими. Крім того, всупереч пункту 2.12 Порядку утримання кладовищ та інших місць поховань, затвердженому наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства, від 19 листопада 2003 року № 193 (далі - Порядок №193) позивач подала суб`єкту владних повноважень неповний пакет документів для надання такого дозволу; а саме: не додано висновок місцевого закладу санітарно-епідеміологічної служби про можливість ексгумації.

IV. Провадження в суді касаційної інстанції, вимоги касаційної скарги та аргументи сторін.

9. Не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями, ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення ними норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нову постанову про задоволення позову у повному обсязі.

10. Заявник вказала, що суди не врахували висновки та обставини, встановлені судом під час розгляду іншої справи № 308/355/15-а, рішення у якій набрало законної сили. Їй безпідставно відмовлено у задоволенні заяви про надання дозволу на перепоховання через відсутність висновку санітарно-епідеміологічної служби, оскільки у справі №308/355/15-а судом встановлено, що Ужгородське міськрайонне управління ГУ Держсанепідслужби у Закарпатській області не заперечувало проти такого перепоховання.

11. Судові рішення не відповідають вимогам статей 72, 159 КАС України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), оскільки висновок про те, що похованням померлого сина займались батьки спростовуються доказами, що є у матеріалах справи. Похованням ОСОБА_3 займалась лише мати, тому відповідач безпідставно відмовив у перепохованні сина через незгоду його батька.

12. Необґрунтованими є висновки судів про те, що зазначені позивачем обставини не є винятковими, оскільки ОСОБА_1 у 53 роки є особою похилого віку і їй складно відвідувати та доглядати могилу сина.

13. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 13 липня 2016 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1

14. Заперечення на касаційну скаргу від ВК Пацканівської сільської ради не надійшли.

15. Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» КАС України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

16. Вказану справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду у січні 2018 року.

17. Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 25 січня 2018 року касаційну скаргу прийнято до провадження.

18. Предметом спору у зазначеній справі є правомірність відмови суб`єкта владних повноважень надати дозвіл на перепоховання померлого.

V. Джерела права й акти їх застосування

19. Частинами першою - другою статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

20. Загальні правові засади здійснення в Україні діяльності з поховання померлих визначені Законом України «Про поховання та похоронну справу», який регулює відносини, що виникають після смерті (загибелі) особи, щодо проведення процедури поховання, а також встановлює гарантії належного ставлення до тіла (останків, праху) померлого та збереження місця поховання.

21. Процедура перепоховання останків померлих визначена статтею 21 Закону України «Про поховання та похоронну справу» ( у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), відповідно до частини першої якої перепоховання останків померлих допускається у виняткових випадках за рішенням виконавчого органу сільської, селищної, міської ради на підставі письмового звернення особи, яка здійснила поховання, висновку органу санітарно-епідеміологічної служби, лікарського свідоцтва про смерть, дозволу виконавчого органу відповідної сільської, селищної, міської ради на поховання останків на іншому кладовищі. Перепоховання останків померлих може здійснюватися в інших випадках згідно із законодавством України (частина друга статті 21 Закону України «Про поховання та похоронну справу».

22. Утримання кладовищ та інших місць поховань здійснюється відповідно до Порядку № 193 пунктом 2.12. якого врегульована процедура перепоховання останків померлих та перелік документів за яких приймається таке рішення.

23. В цьому пункті зазначено, що перепоховання допускається у виняткових випадках при наявності обґрунтованої причини. Для прийняття рішення щодо здійснення перепоховання останків померлого користувач місця поховання подає такі документи: заяву користувача з обґрунтуванням причин перепоховання; висновок місцевого закладу санепідемслужби про можливість ексгумації; лікарське свідоцтво про смерть; дозвіл виконавчого органу відповідної сільської, селищної, міської ради на поховання останків на іншому кладовищі. За результатами розгляду поданих документів виноситься рішення про перепоховання останків померлого на інше місце поховання чи, у разі відсутності підстав, видається користувачу обґрунтована письмова відмова.

24. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що перепоховання померлої особи можливе: у виняткових випадках, на підставі письмового звернення особи, яка здійснила поховання та за умови надання документів, передбачених пунктом 2.12 Порядку № 193. У разі відсутності будь-якої із зазначених складових, особі, яка звернулась із такою заявою може бути відмовлено.

VІ. Висновки Верховного Суду

25. Верховний Суд відхиляє доводи ОСОБА_1 про те, що поховання сина займалась виключно вона, оскільки суди перевірили ці доводи у сукупності з наданими доказами та дійшли обґрунтованого висновку, що похованням сина займались його батьки. Тому заперечення батька - ОСОБА_2 проти перепоховання сина, як особи, яка здійснила його поховання, є підставою для відмови у його перепохованні.

26. Безпідставними є посилання у касаційній скарзі на зміст окремих документів, як підставу для скасування судового рішення, оскільки вони свідчать про незгоду заявника з висновками судів на підставі наданих доказів та показань свідків. Водночас, за приписами частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

27. Суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано не брали до уваги висновки суду, висловлені у судовому рішенні, прийнятому у справі №308/355/15-а та відхилили аргументи ОСОБА_1 про те, що місцевий орган санепідслужби не заперечував проти перепоховання, оскільки відповіді Ужгородського міськрайонного управління ГУ Держсанепідслужби у Закарпатській області про згоду на перепоховання та висновок державної санітарно-епідеміологічної служби, передбачений пунктом 2,12 Порядку № 193 і не є тотожними документами.

28. Крім того, як правильно зазначили суди, відсутність виняткових причин та згоди одного із батьків, що брав участь у похованні, на перепоховання сина є підставою для відмови у наданні дозволу місцевого органу відповідної сільської ради на поховання останків на іншому кладовищі.

29. Інші доводи та аргументи ОСОБА_1 зводяться до переоцінки доказів і не спростовують висновки судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову.

30. Вирішуючи спір, суди правильно застосували норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а перевіряючи рішення суду першої інстанції та залишаючи його без змін, судом апеляційної інстанцій під час розгляду справи не допущено порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

31. За таких обставин, колегія суддів Верховного Суду вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін.

VІI. Судові витрати

32. З огляду на результат касаційного розгляду, судові витрати не розподіляються.

Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

2. Постанову Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 10 червня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2016 року залишити без змін.

3. Судові витрати не розподіляються.

4. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню.

Суддя-доповідач С.А. Уханенко

Суддя О.В. Кашпур

Суддя О.Р. Радишевська