Справа № 200/7295/19-а
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2019-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2019 р. Справа№200/7295/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка Олега Миколайовича при секретарі судового засідання Рудь Т.В. розглянувши адміністративну за позовом ОСОБА_1

до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області

про визнання неправомірним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області про визнання неправомірним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 21.12.2018 року вона звернулась до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області з заявою зареєстрованою за № 5355, про призначення пенсії по інвалідності відповідно до ст.30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Рішенням за №5355 від 20.02.2019 в призначені пенсії було відмовлено, у зв`язку з відсутностю на час настання інвалідності необхідного страхового стажу, посилаючись на те, що фактично страховий стаж 7 років 1 міс. 22 дн., замість 9 років страхового стажу.

Позивач вважає рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії по інвалідності неправомірним та просить суд визнати неправомірним та скасувати рішення №5355 від 20.02.2019 року про відмову в призначені пенсії по інвалідності відповідно до ст. 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та зобов`язати повторно розглянути заяву №5355 від 21.12.2018 року про призначення пенсії по інвалідності відповідності до ст. 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із зарахуванням до її страхового стажу періоду догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 01.01.2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою від 11 червня 2019 року суд відкрив провадження у справі, призначивши до розгляду на 26 червня 2019 року за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

26 червня 2019 року розгляд справи відкладено на 15 липня 2019 року.

27 червня 2019 року представник відповідача надав через канцелярію суду відзив на позовну заяву, відповідно до якої просив відмовити у задоволені позовних вимог.

Суд дослідивши подані матеріали справи встановив наступне.

21 грудня 2018 року, позивач ОСОБА_1 звернулась до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області з заявою зареєстрованою за № 5355, про призначення пенсії по інвалідності відповідно до ст.30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

20 лютого 2019 року позивачем було отримано рішення Пенсійного фонду №5355 від 20.02.2019 про відмову в призначенні пенсії, у зв`язку з недостатністю страхового стажу. У рішенні вказано, що заявниці було встановлено ІІ групу інвалідності на момент встановлення якої вона досягла 41 рік, тобто їй необхідно мати 9 років страхового стажу. Згідно наданих документів страховий стаж позивача складає 7 років 1 місяць 22 дні, що недостатньо для призначення цього виду пенсії.

На письмове звернення позивача про уточнення підстав прийнятого рішення, відповідач у своєму листі від 11.04.2019 року зазначив, що до її страхового стажу не враховано період роботи в ПП ОСОБА_2 за період з 01.01.2004 по 31.12.2006, оскільки в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні дані про сплату страхових внесків.

Не погоджуючись із відмовою у призначені пенсії, позивач звернулась з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень, суд виходить з наступного.

Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначені Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV (далі за текстом Закон №1058-IV)

Громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний страховий стаж для призначення відповідного виду пенсії, мають право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи (стаття 8 Закону № 1058).

Згідно ст. 30 Закон №1058-IV пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону. Пенсія по інвалідності призначається незалежно від того, коли настала інвалідність: у період роботи, до влаштування на роботу чи після припинення роботи.

Відповідно до ст. 32 вказаного Закону визначено осіб, які мають право на пенсію по інвалідності, залежно від групи інвалідності, за наявності такого страхового стажу на час настання інвалідності або на день звернення за пенсією серед яких для осіб з інвалідністю II та III груп від 40 років до досягнення особою 42 років включно - 9 років.

Як підтверджено матеріалами справи, 07 травня 2018 року позивачу, згідно довідки МСЕК встановлено другу групу інвалідності по загальному захворюванню.

Відповідно до ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Згідно з п.3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Згідно відомостей трудової книжки, страховий стаж позивача складається з наступного:

- з 15.08.2000 по 15.01.2001 - на ВАТ «Красноармійський машинобудівний завод» в якості контролера станочних та слюсарних робіт 4 р. відділу технічного контролю;

- з 24.01.2001 по 19.01.2002 позивач отримувала допомогу по безробіттю у Красноармійському міському центрі зайнятості;

- з 14.02.2002 по 06.02.2007 працювала в якості художника- конструктора (дизайнер) по трудовому договору №163 від 14.02.2002 зареєстрованому в міському центрі зайнятості у ПП ОСОБА_3 ;

- з 15.02.2007 по 10.02.2008 позивач отримувала допомогу по безробіттю у Димитровському центрі зайнятості;

Крім того у період з 01.10.2012 по 19.10.2012 та з 01.11.2012 по 17.07.2015 позивач знаходилась на обліку в УПСЗН Мирноградської міської ради (відпустки по вагітності, пологах та догляду за 2-ю дитиною).

Водночас, відповідно до частини 2 статті 181 Кодексу законів про працю України відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати (частини третя та шоста статті 179 цього Кодексу) зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю.

Відповідно до п. «ж» частини 3 статті 56 Закону № 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується також час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.

Згідно з пунктом 13 частини 1 статті 11 Закону №1058-ІV загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають особи, які відповідно до законів отримують допомогу по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Статтею 8 Закону України № 1058-ІУ передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Згідно ст. 11 Закону 1058 загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню підлягають громадяни України, які працюють у фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності та інших осіб (включаючи юридичних та фізичних осіб - суб`єктів підприємницької діяльності, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок, придбали спеціальний торговий патент) на умовах трудового договору (контракту) або працюють на інших умовах, передбачених законодавством, або виконують роботи на зазначених підприємствах, в установах, організаціях чи у фізичних осіб за договорами цивільно-правового характеру;

З набранням чинності Закону № 1058 для призначення пенсії обчислюється страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (ч. 1 ст.24 Закону №1058-ІУ1.

Відповідно до абзацу 5 частини 3 та частини 4 статті 24 Закону № 1058 страховий стаж враховується в одинарному розмірі, крім випадків, передбачених цим Законом. Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відтак, трудовий стаж - це періоди офіційної роботи, які підтверджуються записами в трудовій книжці, та який до 1 січня 2004 року зараховується як страховий стаж, а в подальшому - за умови сплати страхових внесків в сумі, не меншій, ніж мінімальний страховий внесок (сума коштів, що визначається розрахунково як добуток розміру мінімальної заробітної плати і розміру єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, встановлених законом, на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід).

Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (ч. 2 ст. 24 Закону № 10581.

За приписами ч. 6 ст. 20 та ст.17 Закону № 1058 страхувальники (роботодавці) зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків (ч. 12 ст. 20 Закону № 1058).

За змістом вищезазначених норм вбачається, що обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника.

Згідно записів трудової книжки позивача вбачається, що в період з 14.02.2002 по 06.02.2007 вона працювала у ПП ОСОБА_3 в якості художника-конструктора (дизайнера) по трудовому договору №163 від 14.02.2002, зареєстрованого у центрі зайнятості та була звільнена за п.1 ст.36 за згодою сторін.

Згідно п.12 трудового договору між працівником та фізичною особою від 14.02.2002 р. №163 укладеного між позивачем та «ПП ОСОБА_3 », вбачається, що працівники, які працюють у фізичних осіб за трудовими договорами, підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню. Сплата страхових внесків проводиться в розмірах і порядку, визначених законодавством, (копія договору та копія свідоцтва про одруження додається).

Згідно свідоцтва про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, яке позивач отримала 23.05.2004р., вбачається, що вона є застрахованою особою.

Згідно свідоцтва про народження вбачається, що під час роботи позивач у «ПП ОСОБА_3 » ІНФОРМАЦІЯ_2 в неї народилась донька.

17 травня 2019 року позивач звернулась до Покровського відділення Управління виконавчої дирекції фонду соціального страхування України з метою отримання інформації, щодо перебування на обліку на підставі трудового договору з «ПП ОСОБА_3 ».

21 травня 2019 року позивач отримала відповідь згідно якої було зазначено, що ФОП ОСОБА_3 , з яким вона перебувала у трудових відносинах, як страхувальник знаходився на обліку у Фонді соціального страхування в Донецькій області з 08.05.2002 по 26.12.2013, та знятий з обліку у зв`язку з ліквідацією. На рахунок страхувальника (ФОП ОСОБА_2 ) було надано фінансування для надання допомоги застрахованим особам по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку: за період з 2005 по 2007 у сумі 3258,71 грн. З 01.01.2005 внески за ці періоди сплачувалися за рахунок коштів державного бюджету, що підтверджується інформацією щодо зарахування до стажу роботи періоду догляду за дитиною у контексті пенсійної реформи розташованої на сайті урядового порталу.

Позивач у позовній заяві вказує про те, що під час знаходження у відпустках по вагітності та пологах та по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років вона кожний місяць отримувала відповідну допомогу (матеріальне забезпечення) за вказані страхові випадки від ОСОБА_3 нарочно під розпис у касовому ордері за місцем своєї роботи.

Згідно детальної інформації про фізичну особу зробленого з безкоштовного запиту Мінюсту України вбачається, що 02.07.2013 ФОП ОСОБА_3 припинив свою підприємницьку діяльність, при припиненні діяльності в архівні установи для передання документів на зберігання останній не звертався (копія довідки додається).

З урахуванням наведеного вбачається, що в період до роботи позивача у ФОП ОСОБА_3 , страхувальник сплачував за неї страхові внески, а після того як вона пішла у відпустку у зв`язку із вагітністю та пологами, у відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років страхувальник припинив сплачувати страхові внески з 01.01.2004 по 31.12.2006, хоча отримував відповідне держане фінансування.

За приписами ч.6 ст.20 Закону №1058 страхувальники зобов`язані сплачувати страхові внески, нараховані за відповідний базовий звітний період, не пізніше ніж через 20 календарних днів із дня закінчення цього періоду.

Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків (ч.12 ст.20 Закону №1058)

Згідно з п.10 ч.1 ст.1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010, № 2464-VI ( далі Закон №2464) страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до цього Закону зобов`язані сплачувати єдиний внесок.

Зокрема ч.1 ст.4 Закону №2464 встановлено, що платниками єдиного внеску є роботодавці.

Згідно з ч.2. ст.25 Закону № 2464-VI у разі виявлення своєчасно не сплачених сум страхових внесків платники єдиного внеску зобов`язані самостійно обчислити ці внески і сплатити їх з нарахуванням пені в порядку і розмірах, визначених цією статтею.

Податковим кодексом України встановлено, що особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку ( п. 171.1 ст. 171).

Згідно ч.1 ст.16 Закону №1058 застрахована особа має право, зокрема, отримувати від страхувальника підтвердження про сплату страхових внесків, у тому числі в письмовій формі.

З аналізу наведених норм законів суд приходить до висновку, що несвоєчасна сплата підприємством ФОП загальнообов`язкових страхових внесків не повинна порушувати конституційні, законні права позивача, зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, оскільки, обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду та відповідальність за нарахування, утримання та виплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати покладена на роботодавця, який виплачує такі доходи на користь платника податку внаслідок чого несвоєчасна сплата єдиного внеску роботодавцем не може позбавляти працівників підприємства права на зарахування періоду роботи працівника до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.03.2018 року у справі №208/6680/16-а (2а/208/245/16).

За вказаних обставин наявність заборгованості перед Пенсійним фондом України зі сплати страхових внесків не може бути підставою для відмови позивачу у призначені пенсії, оскільки відповідальність за несплату страхових внесків несе роботодавець-страхувальник, в якому працює застрахована особа.

В Рішенні Конституційного Суду України у справі щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) за N 1-рп/99, від 09.02.99 року за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт. під час дії якого вони настали або мали місце.

У період з 2003 по 2007 діяв Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням» (надалі - Закон № 2240).

Ст.1 Закону №2240, про визначено, що загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням, передбачає матеріальне забезпечення громадян у зв`язку з втратою заробітної плати (доходу) внаслідок, вагітності та пологів, догляду за малолітньою дитиною, часткову компенсацію витрат, пов`язаних із народженням дитини, а також надання соціальних послуг за рахунок бюджету Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, що формується шляхом сплати страхових внесків власником або уповноваженим ним органом, громадянами, а також за рахунок інших джерел, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 5 Закону №2240 загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням, здійснюється за принципами: державних гарантій реалізації застрахованими особами своїх прав; обов`язковості фінансування Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності витрат, пов`язаних із наданням матеріального забезпечення та соціальних послуг, в обсягах, передбачених цим Законом; відповідальності роботодавців та Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності за реалізацію права застрахованої особи на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за цим Законом.

Загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням, підлягають: особи, які працюють на умовах трудового договору в т.ч. у фізичних осіб.

Особам, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням, видається свідоцтво про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, яке є єдиним для всіх видів страхування (ст.6 Закону №2240).

До страхового стажу зараховуються періоди тимчасової втрати працездатності, перебування у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами та час перебування застрахованої особи у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також періоди одержання виплат за окремими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування, крім пенсій усіх видів (ст.7 Закону №2240).

Статтею 34 зазначеного Закону визначено, що за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням, надаються такі види матеріального забезпечення та соціальних послуг: допомога по вагітності та пологах ; допомога при народженні дитини; допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Матеріальне забезпечення та соціальні послуги за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими народженням та похованням, застрахованим особам, зазначеним у частині першій статті 6 цього Закону, призначаються та надаються за основним місцем роботи за рахунок сплачених застрахованими особами страхових внесків (ст.50 Закону №2240).

За змістом ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Згідно положень ст. З Конституції України життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до ст.ст. 21, 22 Конституції України - усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Конституційні права і свободи людини і громадянина, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Таким чином, відмова в призначенні пенсії позивачу пенсії, зокрема через відсутність відомості про сплату щомісячних внесків за спірні періоди суперечить нормам чинного законодавства України, в тому числі приписам статті 19 Конституції України, згідно якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

З урахуванням викладеного, наявні усі підстави для зарахування позивачу до страхового стажу період догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 01.01.2004 по 31.12.2006.

Крім того, підлягає задоволенню як похідна, позовна вимога позивача про зобов`язання Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву про призначення пенсії по інвалідності відповідно до ст. 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне забезпечення».

Приймаючи до уваги вищенаведене в сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись Конституцією України, Кодексом адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області (85323, Донецька область, м. Мирноград, вул. Центральна, 13) про визнання неправомірним та скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити у повному обсязі.

Визнати неправомірним та скасувати рішення Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області №5355 від 20.02.2019 року про відмову ОСОБА_1 в призначені пенсії по інвалідності відповідно до ст. 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Зобов`язати Покровське об`єднанане управління Пенсійного фонду України Донецької області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 №5355 від 21.12.2018 року про призначення пенсії по інвалідності відповідності до ст. 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із зарахуванням до її страхового стажу періоду догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 01.01.2004 року по 31.12.2006 року з урахуванням висновків суду.

Повний текст рішення складено та підписано 22 липня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя О.М. Кониченко