Справа № 200/2712/19-а
Суддя: Галатіна О.О.
Дата ухвалення: 2019-07-10 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2019 р. Справа№200/2712/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Галатіної О.О., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи Торецька виправна колонія № 2 про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення грошових виплат за час вимушеного прогулу, суд -

В С Т А Н О В И В:

21 лютого 2019 року на адресу Донецького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Державної установи Торецька виправна колонія № 2 про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення грошових виплат за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову зазначив, що з 23.12.2016 працював в Державній установі «Торецька виправна колонія № 2» на посаді молодшого інспектора відділу нагляду та безпеки. 17.10.2018 позивачем отримано повістку Торецького міського військового комісаріату про призов на строкову службу. Наказом № 147/ОС від 15.11.2018 позивача звільнено відповідно до п.7 ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» зі служби в Державній кримінально-виконавчий службі України за власним бажанням з 18.11.2018. Позивач, вказує на те, що при прийнятні на службу ним було написано два рапорти, один рапорт про прийняття на службу, а другий про звільнення зі служби без дати за власним бажанням.

За таких обставин просить суд: скасувати наказ про звільнення з роботи ОСОБА_1 на посаді молодшого інспектора відділу нагляду та безпеки; Поновити на роботі на посаді молодшого інспектора відділу нагляду та безпеки; Стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20.11.2018.

Позивач та його представник у судове засідання не прибули. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним, через канцелярію суду надав клопотання про розгляд справи без його участі.

Представник відповідача у судове засідання не прибув, через канцелярію суду надав відзив на позовну заяву, зазначає, що звільнення позивача є законним та обґрунтованим з дотриманням всіх правовим норм, оскільки позивачем власноруч було складено рапорт про звільнення. Вказує на те, що позивач не з`являвся до установи у покладений термін для отримання трудової книжки. 19.11.2018 відділом по роботі з персоналом на адресу: АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_1 було направлення повідомлення № 9/4306, про те, що позивач був звільнений з органів Державної кримінально-виконавчої служби, на підставі зазначеного просить суд відмовити у задоволені позовних у повному обсязі та розглянути справу без його участі.

На підставі ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у письмовому провадженні.

Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.

Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, паспорт серії НОМЕР_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації згідно паспортних даних: АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що позивач згідно наказу № 82 о/с працював в Державній установі «Торецька виправна колонія №2» на посаді молодшого інспектора відділу нагляду та безпеки з 23.12.2016.

28.12.2018 згідно довідки Торецького міського військового комісаріату № 6340 позивач був призваний на строкову службу 20.11.2018 та відправлений до військової частини НОМЕР_3 .

Як вбачається з матеріалів справи 18.10.2018 ОСОБА_1 , подав рапорт Начальнику державної установи «Торецька виправна колонія №2» про звільнення з органів державної виконавчої служби України за власним бажанням у зв`язку з низькою заробітною платою. З рапорту вбачається, що претензій щодо звільнення позивач не мав, від проходження військово-лікувальної комісії відмовився.

15.11.2018 наказом Державної установи «Торецька виправна колонія №2» № 147 О/С ОСОБА_1 , молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки відповідно до п.7 ч.1 ст. 77 Закону України «Про Національну поліцію» зі служби в Державній кримінально-виконавчий службі України звільнено за власним бажанням 18.11.2018.

Згідно довідки № 258 про суми нарахованого грошового забезпечення за листопад 2018 позивачу за 18 календарних днів нараховане грошове забезпечення в загальній сумі 4874,14 грн. сума утримань склала 121,85 грн. сума в розмірі 4752,92 грн. була зарахована 09.11.2018 на особовий рахунок № НОМЕР_2 Приватбанку, платіжне доручення № 641 від 08.11.2018.

Вирішуючи спір, суд виходить з такого.

Статтею 1 Закону України «Про державну кримінально-виконавчу службу України» передбачено, що на Державну кримінально-виконавчу службу України покладається завдання щодо здійснення державної політики у сфері виконання кримінальних покарань.

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про державну кримінально-виконавчу службу України» державна кримінально-виконавча служба України відповідно до закону здійснює правозастосовні та правоохоронні функції і складається з центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, його територіальних органів управління, кримінально-виконавчої інспекції, установ виконання покарань, слідчих ізоляторів, воєнізованих формувань, навчальних закладів, закладів охорони здоров`я, підприємств установ виконання покарань, інших підприємств, установ і організацій, створених для забезпечення виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України.

Як передбачено ч. 1 ст. 8 Закону України «Про державну кримінально-виконавчу службу України» керівництво Державною кримінально-виконавчою службою України та діяльністю центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, здійснює керівник центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері виконання кримінальних покарань, який несе персональну відповідальність за виконання завдань Державної кримінально-виконавчої служби України.

Відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 14 Закону України «Про державну кримінально-виконавчу службу України» трудові відносини працівників кримінально-виконавчої служби регулюються законодавством про працю, державну службу та укладеними трудовими договорами (контрактами).

На спеціалістів Державної кримінально-виконавчої служби України, які не мають спеціальних звань, поширюється дія Закону України "Про державну службу". Віднесення посад цих спеціалістів до відповідних категорій посад державних службовців проводиться Кабінетом Міністрів України.

Згідно ч. 5 ст. 23 Закону України «Про державну кримінально-виконавчу службу України» На осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюється соціальний захист поліцейських, визначений Законом України «Про Національну поліцію», а також порядок і умови проходження служби, передбачені для поліцейських. Умови і розміри грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу та оплати праці працівників кримінально-виконавчої служби визначаються Кабінетом Міністрів України.

Регулювання трудових правовідносин у процесі проходження служби, порядок застосування дисциплінарних стягнень та процедура звільнення працівників кримінально-виконавчої служби регулюється спеціальним Законом України «Про національну поліцію»

Відповідно до п.7 ч.1 ст.77 Закону України Про національну поліцію поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється за власним бажанням.

Від так, як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, підставою для звільнення позивача за власним бажанням став його рапорт від 18.10.2018.

Відповідно ч. 2 ст. 77 Закону України Про національну поліціюднем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення.

Згідно наказу № 147/ОС від 15.11.2018 рядового служби ОСОБА_1 молодшого інспектора відділу нагляду і безпеки звільнено з 18.11.2018.

Відповідно довідки № 258 про суми нарахованого грошового забезпечення за листопад 2018 позивачу за 18 календарних днів нараховане грошове забезпечення в загальній сумі 4874,14 грн. сума утримань склала 121,85 грн. сума в розмірі 4752,92 грн. була зарахована 09.11.2018 на особовий рахунок № НОМЕР_2 Приватбанку.

Згідно позовних вимог позивач заперечує написання рапорту про звільнення його за власним бажанням.

Суд не приймає до уваги доводи позивача, які викладені у позовній заяві щодо написання рапорту про звільнення при прийнятті на службу без дати, оскільки жодного доказу зазначеного позивач не надає.

Також вимоги щодо стягнення середнього заробітку є похідними від поновлення на посаді, а тому також задоволенню не підлягають.

За таких обставин, суд дійшов висновку, про необґрунтованість позовних вимог.

Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.

Разом з тим, відповідач як суб`єкт владних повноважень, довів перед судом правомірність своїх дій щодо прийнятих ним наказів та надав суду відповідні докази на підтвердження правомірності своїх дій, а саме докази щодо виплати позивачу всіх сум, що належать до виплати при звільненні.

Отже, урахуванням викладених обставин та виходячи з матеріалів справи, суд вважає,що позовні вимоги не підтверджені жодним доказом, тому є безпідставними.

Керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволені адміністративного позову ОСОБА_1 до Державної установи Торецька виправна колонія № 2 про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення грошових виплат за час вимушеного прогулу відмовити.

Рішення складене в повному обсязі 10 липня 2019 року.

Рішення Донецького окружного адміністративного суду може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.О. Галатіна