Справа № 440/1814/19
Суддя: І.С. Шевяков
Дата ухвалення: 2019-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2019 року м. ПолтаваСправа № 440/1814/19

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Шевякова І.С. розглянув у письмовому провадженні справу за адміністративним позовом Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бомонд-Мобіл" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені.

Позовні вимоги:

стягнення адміністративно-господарських санкцій в розмірі 43251 грн 92 коп. та пені в розмірі 934 грн 20 коп.

Під час розгляду справи суд, -

В С Т А Н О В И В:

23 травня 2019 року Полтавське обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів (надалі також - позивач) звернулось до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бомонд-Мобіл" (надалі також - відповідач, ТОВ "Бомонд-Мобіл") про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені.

Ухвалою від 28 травня 2019 року Полтавський окружний адміністративний суд відкрив провадження у справі та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

У судове засідання 25 червня 2019 року представники сторін з"явилися та надали свої пояснення по суті справи. У зв"язку зі значним обсягом поданих представником відповідача документів, судом на підставі статті 223 Кодексу адміністративного судочинства України було оголошено перерву.

У судове засідання 05 липня 2019 року представники сторін не з"явилися. Тому суд на підставі частини 9 статті205 Кодексу адміністративного судочинства України продовжив розгляд справи у порядку письмового провадження.

Аргументи учасників справи

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що середньооблікова чисельність осіб з інвалідністю, які працювали у відповідача у 2018 році, менша установленої нормативом відповідно до статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні". Відтак, на думку позивача, відповідачем не працевлаштовано 1 особу з інвалідністю, тому до 16 квітня 2019 року відповідач повинен був згідно статті 20 Закону самостійно сплатити фінансово-господарські санкції у розмірі 43251 грн 92 коп. Оскільки відповідачем сума фінансово-господарської санкції не сплачена, на суму заборгованості було нараховано пеню у розмірі 934,20 грн.

В матеріалах справи міститься письмовий відзив ТОВ "Бомонд-Мобіл" на позов /а.с. 19-20/, у якому відповідач стверджував, що ним виконано обов`язок щодо створення робочих місць для інвалідів в 2018 році та вжито усіх залежних від нього заходів щодо підшукування таких працівників, здійснено всі дії, передбачені чинним законодавством щодо недопущення правопорушення.

Представник відповідача стверджував, що у період з січня по липень 2018 року на підприємстві працювала одна особа з інвалідністю, що відповідає нормативу, згідно з вимогами статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні". З серпня 2018 року відбулось збільшення середньооблікової кількості штатних працівників, у зв`язку з чим на підприємстві повинні були працювати дві особи з інвалідністю. З метою забезпечення відповідності середньооблікової чисельності працюючих осіб з інвалідністю встановленому нормативу, наказом директора ТОВ "Бомонд-Мобіл" № 71-К від 25.09.2018 було створено одне робоче місце для працевлаштування особи з інвалідністю. Вказав, що ним подавалась державній службі зайнятості інформація про зайнятість та працевлаштування інвалідів за вересень та жовтень 2018 року. Зазначив, що з жовтня 2018 року на підприємство був влаштований ОСОБА_1 , який мав 3 групу інвалідності, та з листопада 2018 року - ОСОБА_2 , яка мала також 3 групу інвалідності.

16 липня 2018 року позивачем до суду подано відповідь на відзив, у якій він наполягав на позовних вимогах, оскільки у відзиві не наведено норм, які б визначали перелік підстав для звільнення роботодавця, який не виконує норматив, від сплати адміністративно-господарських санкцій та пені /а.с. 79/.

Суд, дослідивши письмові пояснення сторін, викладені у заявах по суті, а також інші письмові докази, наявні у матеріалах справи, встановив такі обставини.

Обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що ТОВ "Бомонд-Мобіл" () є юридичною особою, зареєстрованою в порядку визначеному законом.

Статтею 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні" встановлено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

27 лютого 2019 року ТОВ "Бомонд-Мобіл" подано до Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів Звіт про зайнятість та працевлаштування інвалідів за 2018 рік (форма № 10-ПІ) /а.с.8/.

Згідно відомостей, зазначених у Звіті, середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу (осіб) підприємства у 2018 році становила 52 особи, з них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність (осіб) - 3, а кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів" (осіб) згідно Звіту, зазначено 2 особи.

Частиною 1 статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій інвалідів, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування інвалідів у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Дослідивши поданий відповідачем звіт, позивач обчислив заборгованість по сплаті адміністративно-господарських санкцій. Під час обрахунку позивач виходив з того, що середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу (осіб) підприємства у 2018 році становила 52 особи, з них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність (осіб) - 1, а кількість інвалідів - штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів" (осіб) згідно Звіту, зазначено 2 особи.

Оскільки, за твердженням позивача, ТОВ "Бомонд-Мобіл" не дотримано нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів, позивачем нараховано ТОВ "Бомонд-Мобіл" адміністративно-господарські санкції у розмірі 43251 грн 92 коп. та пеню за порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій у розмірі 934 грн 20 коп. (за 36 днів (з 16.04.2019 по 21.05.2019)) /а.с. 10/.

З метою стягнення зазначених адміністративно-господарських санкцій та пені в судовому порядку, позивач звернувся до суду.

Надаючи оцінку позовним вимогам, суд виходить з наступного.

Норми права, які підлягають застосуванню

Відповідно до статті 19 зазначеного Закону, для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.

Отже, чинним законодавством України передбачено гарантії соціального захисту інвалідів шляхом встановлення особливих вимог щодо організації робочого місця інваліда та покладення на підприємства обов`язку забезпечувати для інвалідів належні та безпечні умови праці з урахуванням медичних показань, але без встановлення для підприємств жодних обмежень щодо обов`язку працевлаштування інвалідів.

За змістом частини 1 статті 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю.

Частиною 2 статті 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" передбачено, що порушення термінів сплати адміністративно-господарських санкцій тягне за собою нарахування пені. Пеня обчислюється виходячи з 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, що діяла на момент сплати, нарахованої на повну суму недоїмки за весь її строк.

Згідно з частинами 1, 2 статті 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.

Застосування господарських санкцій повинно гарантувати захист прав і законних інтересів громадян, організацій та держави, в тому числі відшкодування збитків учасникам господарських відносин, завданих внаслідок правопорушення, та забезпечувати правопорядок у сфері господарювання.

В силу приписів частини 3 статті 217 Господарського кодексу України, крім зазначених у частині другій цієї статті господарських санкцій, до суб`єктів господарювання за порушення ними правил здійснення господарської діяльності застосовуються адміністративно-господарські санкції.

Господарські санкції застосовуються у встановленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин, а адміністративно-господарські санкції - уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування (частина 4 статті 217 Господарського кодексу України).

Відповідно до частини 1, 2 статті 218 Господарського кодексу України, підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності. Не вважаються такими обставинами, зокрема, порушення зобов`язань контрагентами правопорушника, відсутність на ринку потрібних для виконання зобов`язання товарів, відсутність у боржника необхідних коштів.

Із аналізу вищенаведених норм суд вбачає, що адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця, передбачені Законом України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", є заходом впливу на правопорушника у сфері господарювання у зв`язку зі скоєнням правопорушення, і підлягають застосуванню у разі, якщо суб`єкт господарювання не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.

Частиною 3 статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" передбачено, що підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій інвалідів, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно здійснюють працевлаштування інвалідів у рахунок нормативів робочих місць виходячи з вимог статті 18 цього Закону.

Частиною першою статті 18 цього Закону встановлено, що забезпечення прав інвалідів на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.

З наведених норм статей 18, 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" вбачається, що підприємства здійснюють самостійно працевлаштування інвалідів, але виходячи з вимог статті 18 вказаного Закону.

Отже, стаття 18 Закону не встановлює правил, за якими підприємство було б зобов`язано самостійно здійснювати пошук інвалідів для їх працевлаштування на своєму підприємстві.

Частиною 3 статті 18 Закону визначено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 № 316 "Про затвердження форми звітності N 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" та Порядку її подання" затверджено форму звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" та Порядок подання форми звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)".

Згідно з приписами пункту 5 Порядку подання форми звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)", затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 31.05.2013 № 316, (у редакції чинній з 07.02.2017), форма N 3-ПН подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.

З огляду на вищезазначене, звіт за формою 3-ПН є актом інформування органів працевлаштування про створені на підприємстві робочі місця для працевлаштування інвалідів і, водночас, запитом про направлення на підприємство для працевлаштування.

За таких обставин неналежне інформування центру зайнятості про наявність вільних робочих місць для інвалідів, а саме неподання звітів за формою № 3-ПН про наявність вакансій для інвалідів державній службі зайнятості є порушенням вищезгаданих норм матеріального права та підставою для застосування адміністративно-господарських санкцій.

Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм матеріального права висловлена у постановах Верховного Суду України від 9 липня 2013 року та 19 листопада 2013 року (справи №№ 21-200а13, 21-397а13 відповідно), у постанові Верховного Суду від 06.02.2018 у справі 825/1276/18.

Висновки щодо правозастосування

Дослідивши надані сторонами документи, суд встановив, що як позивач, так і відповідач припустились помилок під час обрахунку середньооблікової кількості штатних працівників облікового складу підприємства, а також кожним ж них невірно обраховано необхідну кількість робочих місць, призначених для працевлаштування осіб з інвалідністю у ТОВ "Бомонд-Мобіл".

З матеріалів справи встановлено, що ТОВ "Бомонд-Мобіл" вказав середньооблікову кількість штатних працівників облікового складу підприємства в розмірі 52 осіб, виходячи з того, що на підприємстві працювали у січні 2018 року - 30 осіб, у лютому 2018 року - 30 осіб, у березні 2018 року - 29 осіб, у квітні 2018 року - 35 осіб, у травні 2018 року - 44 особи, у червні 2018 року - 47 осіб, у липні 2018 року - 44 особи, у серпні 2018 року - 50 осіб, у вересні 2018 року - 49 осіб, у жовтні 2018 року - 49 осіб, у листопаді 2018 року - 51 особа, у грудні 2018 року - 53 особи.

У той же час, з наданих відповідачем до суду табелів обліку використаного робочого часу /а.с. 42-69/, судом встановлено, що протягом 2018 року середньооблікова кількість штатних працівників облікового складу підприємства склала 50 осіб, у зв`язку з тим, що відомості табелів містять іншу кількість працюючих на підприємстві протягом 2018 року, а саме: у січні 2018 на підприємстві працювали - 34 особи, у лютому 2018 року - 34 особи, у березні 2018 року - 35 осіб, у квітні 2018 року - 48 осіб, у травні 2018 року - 50 осіб, у червні 2018 року - 55 осіб, у липні 2018 року - 50 осіб, у серпні 2018 року - 57 осіб, у вересні 2018 року - 55 осіб, у жовтні 2018 року - 59 осіб, у листопаді 2018 року - 59 осіб, у грудні 2018 року - 59 осіб.

Приймаючи до уваги відомості, що містяться у табелях обліку використаного робочого часу /а.с. 42-69/, судом з огляду на положення 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", обраховано наступну кількість робочих місць для інвалідів, які повинні працювати на підприємстві:

- у січні 2018 року, виходячи з 34 працюючих, повинен бути працевлаштований 1 інвалід;

- у лютому 2018 року, виходячи з 34 працюючих, повинен бути працевлаштований 1 інвалід;

- у березні 2018 року, виходячи з 35 працюючих, повинен бути працевлаштований 1 інвалід;

- у квітні 2018 року, виходячи з 48 працюючих, повинні бути працевлаштовані 2 інваліда;

- у травні 2018 року, виходячи з 50 працюючих, повинні бути працевлаштовані 2 інваліда;

- у червні 2018 року, виходячи з 55 працюючих, повинні бути працевлаштовані 2 інваліда;

- у липні 2018 року, виходячи з 50 працюючих, повинні бути працевлаштовані 2 інваліда;

- у серпні 2018 року, виходячи з 57 працюючих, повинні бути працевлаштовані 2 інваліда;

- у вересні 2018 року, виходячи з 55 працюючих, повинні бути працевлаштовані 2 інваліда;

- у жовтні 2018 року, виходячи з 59 працюючих, повинні бути працевлаштовані 2 інваліда;

- у листопаді 2018 року, виходячи з 59 працюючих, повинні бути працевлаштовані 2 інваліда;

- у грудні 2018 року, виходячи з 59 працюючих, повинні бути працевлаштовані 2 інваліда.

З матеріалів справи вбачається, що на підприємстві відповідача постійно працюючим, відповідно до наказу № 33-К від 29.07.2016, був інвалід ОСОБА_3 . Отже у 2018 році ТОВ "Бомонд-Мобіл" підстав для застосування адміністративно-господарських санкцій за період з січня 2018 року по березень 2018 року, коли норматив передбачав необхідність працевлаштування саме одної особи з інвалідністю - немає.

В подальшому, у зв`язку зі збільшенням кількості працюючих на підприємстві осіб, змінилась і кількість місць, на які повинні бути працевлаштовані особи з інвалідністю. Необхідна кількість посад для працевлаштування інвалідів склада - 2 посади.

У період з квітня 2018 року по серпень 2018 року на підприємстві продовжував працювати один інвалід ОСОБА_3 .

Судом встановлено, що 28 вересня 2018 року та 26 жовтня 2018 року ТОВ "Бомонд-Мобіл" до центру зайнятості була подана звітність форми 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" за посадою "інженер-конструктор" для працевлаштування інваліда /а.с. 22-29/.

Таким чином, у вересні - жовтні 2018 року центр зайнятості був проінформований про наявність вакансії для інваліда на ТОВ "Бомонд-Мобіл" та мав у цей період направляти відповідних осіб для працевлаштування до ТОВ "Бомонд-Мобіл".

Отже, протягом вересня-жовтня 2018 року відповідач вживав необхідні заходи для працевлаштування інваліда, а саме: подавав до служби зайнятості інформацію про попит на робочу силу (вакансії) за формою № 3-ПН, необхідну для організації працевлаштування інвалідів.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, 30 жовтня 2018 року відповідно до наказу № 87-К від 30 жовтня 2018 року на роботу у ТОВ "Бомонд-Мобіл" був прийнятий ОСОБА_1 , який має інвалідність /а.с. 32-33/, а також 07 листопада 2018 року згідно з наказом № 90-К від 07.11.2018 прийнята на роботу ОСОБА_2 , яка також має інвалідність.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що у жовтні 2018 року, у листопаді 2018 року та у грудні 2018 року відповідачем виконано норматив для працевлаштування інвалідів у повному обсязі, з огляду на що підстав для застосування адміністративного-господарський санкцій за цей період немає.

Таким чином, судом встановлено, що відповідачем лише у період з квітня 2018 року по серпень 2018 року (п`ять місяців) не було вжито передбачених чинним законодавством заходів для працевлаштування інвалідів згідно встановленого нормативу, а саме, незабезпечено зайнятість 1 робочого місця, призначеного для працевлаштування інвалідів, не надано службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інваліда.

За таких обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість застосування до відповідача адміністративно-господарських санкцій з урахуванням середньооблікової чисельності штатних працівників - 50 осіб за п`ять місяців 2018 року в розмірі 18742 грн 50 коп. та пені за несвоєчасну сплату адміністративно-господарських санкцій в сумі 405 грн, що відповідає вимогам статті 20 Закону України «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні».

В решті позовних вимог про стягнення адміністративно-господарських санкцій за 2018 рік в сумі 24509 грн 42 та пені в сумі 529 грн 20 коп., необхідно відмовити, оскільки застосування адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць у цей період є необґрунтованим.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Таким чином, суд вважає позовні вимоги Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів такими, що підлягають частковому задоволенню.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України,

В И Р І Ш И В:

Адміністративний позов Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів вул.Зигіна 1 м.Полтава ) до Товариства з обмеженою відповідальністю "Бомонд-Мобіл" (вул.Визволення, б. 19-А, м. Полтава, 36009, ) задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Бомонд-Мобіл" (вул.Визволення, б. 19-А, м. Полтава, 36009, ) на користь Полтавського обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів вул.Зигіна 1 м.Полтава ) адміністративно-господарські санкції у сумі 18742 грн 50 коп. (вісімнадцять тисяч сімсот сорок дві гривні п`ятдесят копійок) та пеню у сумі 405 грн (чотириста п`ять гривень).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Головуючий суддя І.С. Шевяков