Справа № 640/21310/18
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2019-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

18 липня 2019 року № 640/21310/18

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі головуючого судді Качура І.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу

за позовом Головного управління ДФС у м. Києві

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про накладення арешту на кошти,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулось з адміністративним позовом Головне управління ДФС у м. Києві до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, в якому просить:

- накласти арешт коштів на рахунку Відповідача, а саме: МФО БАНКУ - 320478, НАЗВА БАНКУ - АБ «УКРГАЗБАНК», НОМЕР РАХУНКУ - НОМЕР_1 , ВАЛЮТА РАХУНКУ - 980-УКРАЇНСЬКА ГРИВНЯ, ДАТА ВІДКРИТТЯ - 04.09.2017, та ті, що можуть бути відкритими у майбутньому.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що за наявності належним чином оформлених документів, що дають підстави для проведення та допуску перевіряючих до проведення перевірки відповідачем, перевіряючого до проведення перевірки не допущено, у зв`язку з чим складено акт від 12.12.2018 №672/26-15-40-01-12.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва суду від 05.02.2019 року відкрито провадження в адміністративній справі №640/21310/18, розгляд якої вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну та наявні у нього докази, що стосуються спору.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо стягнення грошових сум, що ґрунтуються на рішеннях суб`єкта владних повноважень, щодо яких завершився встановлений цим Кодексом строк оскарження та сума яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідачем через канцелярію суду надано відзив на позовну заяву в якому викладено прохання відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на те, що відповідачем не здійснювалось перешкоджання законній діяльності посадовій особі контролюючого органу, про що було повідомлено ГУ ДФС у м. Києві, а також зазначає, що господарську діяльність на час проведення фактичної перевірки та на даний час не здійснює.

Розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Наказом Головного управління ДФС у м. Києві від 06.12.018 №17729, на підставі пп.80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України, призначено проведення фактичної перевірки суб`єктів господарювання з метою дотримання вимог законодавства, яке регулює виробництво та обіг спирту, спиртовмісної продукції, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, тривалістю 10 діб.

12.12.2018 року здійснено виїзд за фактичною адресою місцезнаходження об`єкта оподаткування платника податків.

Відповідно до акту від 12.12.2018 року №672/26-15-40-01-12 представник відповідача не допустив працівників управління контролю за обігом та оподаткування підакцизних товарів ГУ ДФС у м. Києві в приміщення для проведення фактичної перевірки з невідомих причин.

12.12.2018 року начальником Головного управління ДФС у м. Києві прийнято рішення № 83579 про застосування адміністративного арешту майна платника податків відповідно до якого вирішено застосувати умовний адміністративний арешт майна платника податків - ФОП ОСОБА_1 , що перебуває у володіння останнього.

Головне управління ДФС у м. Києві звернулось до суду з позовом про застосування адміністративного арешту коштів на рахунках ФОП ОСОБА_1 .

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.

Відповідно до підпункту 20.1.33 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо накладення арешту на кошти та інші цінності, що знаходяться в банку, платника податків, який має податковий борг, у разі якщо у такого платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

Пунктом 94.1 статті 94 Податкового кодексу України встановлено, що адміністративний арешт майна платника податків (далі - арешт майна) є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом.

Згідно з підпунктом 94.2.3 пункту 94.2 статті 94 Податкового кодексу України арешт майна може бути застосовано, якщо з`ясовується одна з таких обставин, зокрема, платник податків відмовляється від проведення документальної або фактичної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу.

Відповідно до пункту 94.4 статті 94 Податкового кодексу України арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків.

Пунктом 94.6 статті 94 Податкового кодексу України визначено, що керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу за наявності однієї з обставин, визначених у пункті 94.2 цієї статті, приймає рішення про застосування арешту майна платника податків, яке надсилається: платнику податків з вимогою тимчасово зупинити відчуження його майна; іншим особам, у володінні, розпорядженні або користуванні яких перебуває майно такого платника податків, з вимогою тимчасово зупинити його відчуження.

Арешт коштів на рахунку платника податків здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду. Звільнення коштів з-під арешту банк або інша фінансова установа здійснює за рішенням суду.

Таким чином, положеннями податкового законодавства розрізненні правові поняття щодо арешту майна та арешту на кошти, що знаходяться в банківських установах платника податків.

При цьому, не зважаючи на те, що кошти є також складовою майна платника податків, що складає загальний об`єкт, в той же час має свої особливості та різницю виникнення підстав для вчинення відповідних дій пов`язаних із встановленням певного виду обмеження щодо такого майна (коштів), у вигляді арешту, а також можливим порядком його застосування. Обидва види арешту розрізняються процедурою застосування - або за рішенням керівника податкового органу (щодо майна, відмінного від коштів), або за рішенням суду (арешт коштів). В зв`язку з чим, має місце різна правова природа виникнення та регулювання цих предметів, які не можна вважати тотожними в межах спірних правовідносинах.

Законодавством чітко встановлена не тільки процесуальна можливість звернення до суду з законодавчо визначеним предметом позову, що складає суть вимог, але ж і за наявністю підстав (умов), за яких існує правова можливість для задоволення таких вимог.

В даному випадку такими правовими підставами (умовами) є саме або наявність податкового боргу, у разі якщо у платника податків відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу.

В той же час, для звернення з позовними вимогами щодо накладення арешту на кошти, що знаходяться в банку платника податків з підстав не допуску перевіряючих до перевірки, не є передбаченою правовою підставою визначених положеннями податкового законодавства для накладання арешту на кошти, які перебувають на рахунках товариства, відкритих в банківських установах.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08.08.2018 у справі №820/3059/17 (адміністративне провадження № К/9901/46381/18).

Позивачем в позовній заяві про факт наявності у позивача податкового боргу, як і про факт того, що у позивача відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу зазначено не було, як і не було надано суду доказів на підтвердження відповідних фактів.

Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

З огляду на викладене, враховуючи те, що у суду відсутні докази на підтвердження того, що відповідач має податковий борг та у нього відсутнє майно та/або його балансова вартість менша суми податкового боргу, та/або таке майно не може бути джерелом погашення податкового боргу, у суду відсутні підстави для висновку наявність обставин, які зумовлюють можливість застосування умовного адміністративного арешту коштів на рахунках відповідача.

Керуючись вимогами статей 77, 139, 241-246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні адміністративного позову Головного управління ДФС у м. Києві (04655, м. Київ, вул. Шолуденка, 33/19, ) ФОП ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_2 ) про накладення арешту коштів на рахунках платника податків - відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.А. Качур