Справа № 640/20714/18
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2019-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про залишення апеляційної скарги без руху

19 липня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі судді-доповідача Степанюка А.Г., перевіривши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 лютого 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, третя особа - Державне підприємство «Селидіввугілля», про визнання протиправними дій, визнання протиправними та нечинними наказів, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України (далі - Відповідач, Міненерговугілля), в якому, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просив:

- визнати протиправними дії Міненерговугілля щодо видання наказів від 07.11.2018 року №557 та від 30.11.2018 року №609;

- визнати протиправними та нечинними накази Міненерговугілля від 07.11.2018 року №557 та від 30.11.2018 року №609;

- визнати протиправними дії Міненерговугілля щодо видання Наказу від 18.12.2018 року №646, у тому числі щодо призначення ОСОБА_2 головою комісії з реорганізації Державного підприємства «Селидіввугілля»;

- визнати протиправним та нечинним Наказ Міненерговугілля від 18.12.2018 року №646, у тому числі щодо призначення ОСОБА_2 головою комісії з реорганізації Державного підприємства «Селидіввугілля».

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.12.2018 року до участі у справі в якості третьої особи залучено Державне підприємство «Селидіввугілля» (далі - Третя особа, ДП «Селидіввугілля»).

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 13.12.2018 року задоволено заяву Позивача про забезпечення адміністративного позову та зупинено дію наказів Міненерговугілля від 07.11.2018 року №557 «Про реорганізацію Державного підприємства «Селидіввугілля» та від 30.11.2018 року №609 «Про внесення змін до наказу Міненерговугілля від 07.11.2018 року № 557» до набрання законної сили судовим рішенням, ухваленим за наслідками розгляду адміністративної справи.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21.12.2018 року задоволено заяву Позивача про забезпечення адміністративного позову та зупинено дію наказу Міненерговугілля від 18.12.2018 року №646 і заборонено Міненерговугіллб вчиняти дії з реорганізації ДП «Селидіввугілля» до набрання законної сили судовим рішенням, ухваленим за наслідками розгляду адміністративної справи.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04.02.2019 року закрито провадження у справі та скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалами суду від 13.12.2018 року та від 21.12.2018 року в межах адміністративної справи.

Не погоджуючись із даним судовим рішенням, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та призначити подальший розгляд справи у суді першої інстанції.

Перевіривши апеляційну скаргу, суд вважає, що вона не може бути прийнята до апеляційного провадження та підлягає залишенню без руху, оскільки не відповідає вимогам ст. 295 КАС України, а саме - пропущено п`ятнадцятиденний строк на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 295 КАС України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Крім того, приписи п. 2 ч. 2 ст. 295 КАС України визначають, що учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Як вбачається з матеріалів справи, копію оскаржуваної ухвали суду отримано представником Позивача 07.02.2019 року, що підтверджується наявною у матеріалах справи розпискою останнього на поданій ним до суду заяві про видачу копії судового рішення (т. 1 а.с. 171). Отже, останнім днем подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції було 22.02.2019 року. Проте апеляційну скаргу подано до відділення поштового зв`язку 06.07.2019 року, тобто поза межами встановленого приписами КАС України процесуального строку.

Надаючи оцінку викладеним у клопотанні доводам Апелянта про те, що строк на апеляційне оскарження судового рішення було пропущено останнім з поважних причин з огляду на те, що копії оскаржуваної ухвали ним отримано не було і вперше про її існування Позивачу стало відомо лише 04.07.2019 року після здійснення адвокатського запиту, суд вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до ч. 7 ст. 251 КАС України якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що його вручено й особі, яку він представляє.

Як вбачається з матеріалів справи та було зазначено вище, копію оскаржуваного рішення було отримано представником Позивача ОСОБА_3 07.02.2019 року, який діяв на підставі довіреності, зареєстрованої в реєстрі за №1887 та дійсної до 22.12.2019 року (т. 1 а. с. 144). При цьому доводи Апелянта про припинення дії вищезазначеної довіреності як підставу поновлення строку апеляційного оскарження судом оцінюється критично з огляду на таке.

Згідно ч. 1 ст. 60 КАС України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки.

У силу приписів ч. 2 ст. 60 КАС України про припинення представництва або обмеження повноважень представника за довіреністю має бути повідомлено суду шляхом подання письмової заяви.

Положення ч. 5 ст. 60 КАС України визначають, що підстави і порядок припинення представництва за довіреністю, скасування довіреності та відмови представника від наданих йому повноважень визначаються Цивільним кодексом України.

Відповідно до ч. 2. ст. 249 Цивільного кодексу України особа, яка видала довіреність і згодом скасувала її, повинна негайно повідомити про це представника, а також відомих їй третіх осіб, для представництва перед якими була видана довіреність.

Вищезазначене вказує на те, що за умови неповідомлення особою суду про скасування довіреності на представництво інтересів у суді, представник, у розумінні процесуального закону залишається уповноваженим на ведення справи в суді та здійснення від імені особи її процесуальні права та обов`язки.

Як вбачається за матеріалів справи, станом на 07.02.2019 року від ОСОБА_1 до суду першої інстанції не надходило будь-яких заяв чи повідомлень про припинення повноважень ОСОБА_3 . За таких обставин та з урахуванням вищезазначених положень КАС України, суд приходить до висновку, що копія тексту оскаржуваної ухвали вважається врученою Позивачу за правилами ч. 7 ст. 251 КАС України.

Крім того, судом враховується, що в силу приписів ст. ст. 2, 4 Закону України «Про доступ до судових рішень», кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Це право забезпечується офіційним оприлюдненням судових рішень на офіційному веб-порталі судової влади України в порядку, встановленому цим Законом. Судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва було надіслана судом до Реєстру 04.02.2019 року та оприлюднено 05.02.2019 року.

Разом з тим, Апелянт жодним чином не цікавився про рух справи та результати її розгляду. При цьому суд звертає увагу, що Позивач не був позбавлений можливості ознайомлюватися з відомостями Реєстру, чим спростовується твердження останнього, що можливість перевірити рух справи з`явилася лише 04.07.2019 року після звернення до суду із адвокатським запитом.

У контексті наведеного судом враховується, що відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

У пункті 46 рішення Європейського суду з прав людини «Устименко проти України» (№ 32053/13) зазначено, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами. Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності.

У пункті 48 рішення Європейського суду з прав людини «Пономарьов проти України» (№ 3236/03) зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у пункті 35 рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» визначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання («Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» № 11681/85).

У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Осман проти Сполученого Королівства» зазначено, що обмеження не буде сумісним з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, «якщо воно не має правомірної мети і якщо відсутнє пропорційне співвідношення між вжитими засобами та поставленою метою».

Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення в апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку такого оскарження з поважних причин.

Аналогічну позицію підтримує і Верховний Суд у постанові від 13.03.2018 року у справі №804/95/17.

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку про необґрунтованість твердження Апелянта про наявність достатніх правових підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції. Інших причин поновлення строку звернення до суду Позивачем не зазначено.

Згідно ч. 3 ст. 298 КАС України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 295 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку.

Враховуючи, що Апелянтом: пропущено п`ятнадцятиденний на апеляційне оскарження судового рішення, а викладені у клопотанні про поновлення строків причини поважними визнані не були, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги без руху та надання ОСОБА_1 строку для усунення визначених у вказаній ухвалі недоліків шляхом подання заяви про поновлення строків на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції із зазначенням інших причин, які, на переконання Апелянта, є поважними для поновлення пропущеного строку.

Керуючись ст.ст. 169, 248, 298, 321, 325 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду - відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 лютого 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, третя особа - Державне підприємство «Селидіввугілля», про визнання протиправними дій, визнання протиправними та нечинними наказів - залишити без руху.

Вказати, що Апелянт протягом десяти днів з моменту отримання ухвали про залишення апеляційної скарги без руху має право звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою про поновлення строку на апеляційне оскарження, в якій зазначити інші причини, які він вважає поважними, для його поновлення.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач А.Г. Степанюк