Справа № 520/1090/19
Суддя: Перцова Т.С.
Дата ухвалення: 2019-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2019 р. Справа № 520/1090/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Перцової Т.С.,

Суддів: Жигилія С.П. , Чалого І.С. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.04.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Чудних С.О., м. Харків по справі № 520/1090/19

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова

про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 (далі по тексту - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова (далі по тексту - УПФУ в Московському районі м. Харкова, відповідач), в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова () щодо невиплати пенсії ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з 01 липня 2018 року;

- зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова () поновити, нараховувати та виплачувати пенсію ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на загальних підставах без будь-яких обмежень встановлених для внутрішньо переміщених осіб - з 01 липня 2018 року;

- зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова () виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) заборгованість з виплати пенсії за період з 01 липня 2018 року до моменту поновлення виплати пенсії;

- зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова () нарахувати та виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії відповідно до пункту 4 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, - за період з 01 липня 2018 року до моменту поновлення виплати пенсії;

- стягнути на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова () моральну шкоду в розмірі 100500 (сто тисяч п`ятсот) гривень.

- допустити до негайного виконання рішення суду в частині виплати заборгованості з виплати пенсії з 01 липня 2018 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у межах суми стягнення за один місяць;

- зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова () подати звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду по даній справі протягом 10 днів з дня набрання рішенням законної сили.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 10.04.2019 по справі № 520/1090/19, прийнятим в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , код НОМЕР_1 ) до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова (вул. Валентинівська, буд. 22-Б, м. Харків, 61170, код 22682655) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова щодо невиплати пенсії ОСОБА_1 з 01 липня 2018 року.

Зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова поновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01 липня 2018 року.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Звернуто до негайного виконання рішення суду у межах суми стягнення за один місяць.

Позивач, не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить суд апеляційної інстанції змінити рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.04.2019 по справі № 520/1090/19, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; код НОМЕР_1 ) до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова (вул. Валентинівська, буд. 22-Б, м. Харків, 61170, код 22682655) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково;

Визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова щодо невиплати пенсії ОСОБА_1 з 01 липня 2018 року;

Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова () поновити, нараховувати та виплачувати пенсію ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на загальних підставах без будь-яких обмежень, встановлених для внутрішньо переміщених осіб, - з 01 липня 2018 року;

Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова () виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) заборгованість з виплати пенсії за період з 01 липня 2018 року до моменту поновлення виплати пенсії в повному обсязі на загальних підставах без будь-яких обмежень, встановлених для внутрішньо переміщених осіб;

Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м.Харкова () подати звіт про виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду по даній справі протягом 10 днів з дня набрання рішенням законної сили;

Звернути до негайного виконання рішення суду у межах суми стягнення за один місяць.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги стверджує, що позивач не є внутрішньо переміщеною особою, а тому судом першої інстанції безпідставно зобов`язано відповідача поновити виплату ОСОБА_1 пенсії з посиланням на те, що останній є внутрішньо переміщеною особою. Вказує, що ефективним способом захисту прав позивача у спірних відносинах є відновлення виплати пенсії і окремо - виплатити заборгованість позивачу з виплати пенсії на загальних підставах без будь-яких обмежень як внутрішньо переміщеній особі. Зазначив, що резолютивна частина оскаржуваного рішення не містить конкретних та чітких формулювань, а тому відповідач матиме змогу довільно трактувати зміст рішення суду і продовжувати порушення прав апелянта, прирівнюючи його до внутрішньо переміщеної особи на стадії виконання судового рішення, тому апелянт буде вимушений повторно звертатися до суду. В даному випадку, задоволення позовних вимог шляхом зобов`язання УПФУ в Московському районі м. Харкова поновити, нараховувати та виплачувати пенсію ОСОБА_1 на загальних підставах без будь-яких обмежень, встановлених для внутрішньо переміщених осіб - з 01 липня 2018 року, та виплатити заборгованість з виплати пенсії за період з 01 липня 2018 року до моменту поновлення виплати пенсії без будь-яких обмежень, встановлених для внутрішньо переміщених осіб, є гарантією того, що спір між сторонами буде остаточно вирішений. Однак, суд першої інстанції безпідставно вийшов за межі позовних вимог та задовольнив вимоги про поновлення нарахування та виплати пенсії ОСОБА_1 , яких позивач не заявляв.

Крім того, посилаючись на невиконання судових рішень в частині зобов`язання виплати пенсіонерам заборгованості з виплати пенсії, відсутність окремого, затвердженого Кабміном Порядку виплати пенсій внутрішньо переміщеним особам за минулий період, триваючий та дискримінаційний характер порушення відповідачем прав апелянта, злісне недотримання діючого законодавства, стверджує про наявність підстав для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення, передбачених ст.382 КАС України.

Відповідач в надісланому до суду письмовому відзиві просив суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін. Пояснив, що позивач перебуває на обліку в УПФУ в Московському районі м. Харкова як внутрішньо переміщена особа, та за матеріалами електронної пенсійної справи отримував пенсію за віком через банківську установу «Ощадбанк» включно по червень 2018 року. З 01.07.2018 відповідачем призупинено нарахування та виплату пенсії позивачу, як внутрішньо переміщеній особі, згідно з пп.пп. 4, 5 п. 12 Порядку здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365 (далі по тексту - Порядок № 365), у зв`язку із скасуванням довідки внутрішньо переміщеної особи з підстав, визначених статтею 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», та з огляду на отримання інформації Інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон «Аркан» та понад 60 дів перебувають на непідконтрольній території України (довідку внутрішньо переміщеної особи скасовано Протоколом засідання комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам № 101 від 31.10.2018). Зазначив, що за перевіркою уповноважених органів відповідно до п.2 п.4 Порядку № 365 позивач порушив норми чинного законодавства, що дало підстави для скасування довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, однак, це позивачем замовчується. Те, що позивач звернувся до суду, а не скористався законним правом на поновлення довідки про взяття на облік, та як наслідок, на поновлення виплати пенсії (не звертався із зазначеним питанням до структурного підрозділу соціального захисту населення, відповідної комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, органу Пенсійного фонду, не оскаржував рішення про скасування довідки тощо) свідчить про обізнаність позивача щодо порушення з його боку норм чинного законодавства і відсутність законних підстав для поновлення довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та, як наслідок, соціальних виплат.

З огляду на викладене, стверджує, що відповідач у спірних відносинах діяв лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Крім того, вказав, що відповідно до п. 18 Порядку № 365, суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачується на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).

Згідно з ч. 4 ст.229 КАС України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрований як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_3 .

ОСОБА_1 перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова та отримував пенсію, як переміщена особа з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

З 01.07.2017 Київським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України м. Харкова припинено позивачу виплату пенсії, у зв`язку із непідтвердженням місця проживання ОСОБА_1 .

Не погодившись з діями відповідача щодо припинення нарахування та виплати пенсії, позивач звернувся до суду з даним позовом про визнання протиправною бездіяльності УПФУ в Московському районі м. Харкова щодо невиплати пенсії ОСОБА_1 з 01.07.2018, зобов`язання відповідача поновити, нараховувати та виплачувати пенсію позивачу на загальних підставах без будь-яких обмежень, встановлених для внутрішньо переміщених осіб з 01.07.2018, виплатити ОСОБА_1 заборгованість з виплати пенсії за період з 01.07.2018 до моменту поновлення виплати пенсії, компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01.07.2018 до моменту поновлення виплати пенсії, стягнення моральної шкоди, зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення протягом 10 днів з дня набрання ним законної сили.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що непідтвердження місця проживання у розумінні ст.49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" не є підставою для припинення виплати пенсії, отже, припиняючи нарахування та виплату позивачеві пенсії позивачеві, відповідач діяв протиправно, у зв`язку з чим слід зобов`язати УПФУ в Московському районі м. Харкова поновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.07.2018.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про зобов`язання відповідача виплатити ОСОБА_1 заборгованість з виплати пенсії за період з 01.07.2018, суд першої інстанції виходив з того, що ці позовні вимоги є тотожними з вимогами про зобов`язання УПФУ в Московському районі м. Харкова поновити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.07.2018, у зв`язку із чим задоволенню не підлягають.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про зобов`язання УПФУ в Московському районі м. Харкова нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії за період з 01.07.2018 до моменту поновлення виплати пенсії, суд першої інстанції виходив з того, що така компенсація може бути нарахована лише на суми нарахованої, але не виплаченої пенсії. Оскільки пенсія позивачу нарахована не була, вимоги про зобов`язання виплатити компенсацію задоволенню не підлягають.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів завдання йому шкоди саме внаслідок неправомірних дій відповідача.

Відмовляючи в задоволенні вимог про зобов`язання УПФУ в Московському районі м. Харкова, суд першої інстанції виходив з того, що встановлення судового контролю є правом, а не обов`язком суду, при цьому, з огляду на обов`язковість судових рішень та відсутність об`єктивних обставин, які б свідчили про невиконання судового рішення з боку відповідача, відсутні підстави для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки судом першої інстанції неправильно та неповно встановлено обставини справи, у зв`язку з чим зроблено висновки, які не відповідають обставинам справи.

Відповідно до п.1, п.4 ч.1 ст. 317 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що фактичним місцем проживанням позивача є: АДРЕСА_1 .

За вказаною адресою позивач був зареєстрований як внутрішньо переміщена особа згідно з довідкою від 03.07.2017 № .

23.04.2018 позивач офіційно зареєстрував своє місце проживання за адресою : АДРЕСА_1 , про що свідчить відмітка в паспорті, копія якого наявна в матеріалах справи (а.с.33).

З 01.07.2018 відповідач припинив виплату пенсії позивачеві.

13.10.2018 ОСОБА_1 звернувся до УПФУ в Московському районі м. Харкова із заявою, в якій просив повідомити причини припинення виплати пенсії, а також поновити та виплачувати позивачу, офіційно зареєстрованому та фактично проживаючому за адресою : АДРЕСА_2 , а також виплатити всю суму заборгованості (а.с.38).

Листом від 25.10.2018 відповідач повідомив ОСОБА_1 про те, що в виплату пенсії було призупинено на підставі інформації, отриманої з Інтегрованої міжвідомчої інформаційно-телекомунікаційної системи щодо контролю осіб, транспортних засобів та вантажів, які перетинають державний кордон «Аркан» та понад 60 дів перебувають на непідконтрольній території України, у зв`язку з відсутністю довідки внутрішньо переміщеної особи, виданої відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 509 від 01.10.2014 або письмової відмови у її наданні. Вказано, що оскільки позивач зареєстрований та мешкає у м . Харкові з 23.04.2018, йому необхідно надати для виплати пенсії письмову відмову у взятті на облік як внутріншьо переміщеної особи в порядку, встановленому постановою КМУ № 509 від 01.10.2014 (а.с.39-40).

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії довідки Управління праці та соціального захисту населення адміністрації Московського району Харківської міської ради № 21-06-2136 від 26.11.2018, ОСОБА_1 з 31.10.2018 знятий з обліку в Єдиній інформаційній базі про внутрішньо переміщених осіб, а довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 03.07.2017 № скасована (а.с.37).

26.11.2018 ОСОБА_1 повторно звернувся до КУПФУ в Московському районі м. Харкова із заявою, в якій просив поновити нарахування та виплату пенсії у зв`язку з тим, що офіційно зареєстрований та фактично проживає за адресою : АДРЕСА_2 , а довідка про взяття позивача на облік як внутрішньо переміщеної особи (далі по тексту - ВПО) - скасована. До заяви позивачем було додано копію паспорта та документа про скасування довідки ВПО (а.с.41).

Листом від 10.12.2018 № 1028/М-3 відповідач повідомив позивача, що на питання, порушені у зверненні позивачу було надано роз`яснення листом від 25.10.2018. Крім того, вказано, що Управлінням ПФУ Московському районі м. Харкова було зроблено запит від 06.12.2018 до УПСЗН адміністрації Московського району Харківської міської ради на отримання довідки про відмову позивачу у видачі довідки про взяття на облік ВПО, питання поновлення пенсії буде вирішено за результатами отриманої відповіді (а.с.42).

Листом УПФУ в Московському районі м. Харкова від 09.01.2019 позивача додатково повідомлено, що наказом начальника УПСЗН адміністрації Московського району м. Харкова від 31.10.2018 № 88 була скасована довідка ВПО № НОМЕР_2 від 03.07.2017 на ім`я ОСОБА_1 . На момент підготовки інформації ОСОБА_1 знятий з обліку в Єдиній інформаційній базі про внутрішньо переміщених осіб, повторно за отриманням довідки ВПО не звертався. З посиланням на п.8 Порядку № 509, ст.1, ч.2 ст.4 Закону України «Про забезпечення прав внутрішньо переміщених осіб» вказано, що оскільки ОСОБА_1 на момент початку антитерористичної операції був зареєстрований та мешкав за адесою : АДРЕСА_5 , для відмови у видачі довідки ВПО немає законних підстав. Відповідно до ст.ст.1, 4 зазначеного Закону незалежно від наявності в паспорті відмітки про реєстрацію в Харкові з 23.04.2018, він не втрачає право на отримання довідки ВПО. У зв`язку з відсутністю паперової пенсійної справи, виплата пенсії позивачу проводилась як ВПО за даними електронної пенсійної справи; поновлення виплати пенсії за даними електронної пенсійної справи, як внутрішньо переміщеній особі, можливо за умови надання довідки про взяття на облік як ВПО, яку можна отримати, звернувшись до Регіонального центру послуг м. Харкова (а.с.45).

Колегія суддів зазначає, що спірні відносини виникли внаслідок різного тлумачення сторонами підстав зупинення виплати пенсії особі, яка була взята на пенсійний облік відповідачем як внутрішньо переміщена особа, однак після реєстрації місця проживання змінила свій статус.

02.09.2014 був прийнятий Закон України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", що набрав чинності 15.10.2014, яким були визначені тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.

З метою обліку осіб, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, була прийнята постанова Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 р. № 509, якою затверджений Порядок оформлення і видачі довідки про взяття на облік переміщених осіб (далі по тексту - Порядок № 509).

Згідно з п. 1 Порядку № 509 довідка є документом, який видається громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, які постійно проживають на території України і переміщуються з тимчасово окупованої території або району проведення антитерористичної операції.

З 22.11.2014 набрав чинності Закон України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20.10.2014 № 1706-VII (далі по тексту - Закон № 1706-VII), яким відповідно до Конституції та законів України, міжнародних договорів України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, закріплені гарантії для внутрішньо переміщених осіб.

За визначенням ст.1 Закону № 1706-VІІ внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, який постійно проживає в Україні, якого змусили або який самостійно покинув своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, масових порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

У відповідності до ст. 4 Закону № 1706-VІІ факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення.

Постановою Кабінету Міністрів України № 636 від 26.08.2015 "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України" (набрала чинності з 09.09.2015) до Порядку №509 було внесено зміни та встановлено, що відповідна довідка видається, саме "внутрішньо переміщеним особам".

Статтею 7 Закону № 1706-VІІ встановлено, що для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на пенсійне забезпечення, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Україна вживає всіх можливих заходів, спрямованих на розв`язання проблем, пов`язаних із соціальним захистом, зокрема відновленням усіх соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам. Громадянин пенсійного віку, особа з інвалідністю, дитина-інвалід та інша особа, яка перебуває у складних життєвих обставинах, яких зареєстровано внутрішньо переміщеними особами, мають право на отримання соціальних послуг відповідно до законодавства України за місцем реєстрації фактичного місця проживання такої внутрішньо переміщеної особи.

Призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509. Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, здійснюється виключно через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" (п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 № 637 "Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам").

Відповідно до п.6 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 509 від 01.10.2014 (в редакції Постанови КМ № 352 від 08.06.2016) (далі - Порядок №509) довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 Закону та абзацом шостим цього пункту.

Згідно зі ст. 12 Закону № 1706-VІІ підставою для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла злочин: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; здійснення геноциду, злочину проти людяності або військового злочину; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.

Відповідно до положення абзацу 2 пункту 9 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 року № 207 (далі - Правила) відомості про реєстрацію/зняття з реєстрації місця проживання вносяться до паспорта громадянина України.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно з відміткою в паспорті позивача щодо місця проживання, 23.04.2018 ОСОБА_1 знято з реєстраційного обліку в місті Красний Луч, і в цей же день зареєстровано за новим місцем проживання в місті Харкові.

Тобто, позивач змінив місце свого постійного проживання та реєстрації, яке знаходиться на підконтрольній Україні території, та з 23.04.2018 втратив статус внутрішньо переміщеної особи, тому його право на отримання пенсії не може ставитись у залежність від наявності у позивача довідки внутрішньо переміщеної особи та виконання вимог нормативно-правових актів, які встановлюють порядок для осіб із таким статусом.

За таких обставин, призупинення виплаити пенсії ОСОБА_1 з 01.07.2018 з посиланням на скасування його довідки ВПО є безпідставним, а вимога відповідача, викладена в листі УПФУ в Московському районі м. Харкова від 09.01.2019 № 1028/М-3 про надання позивачем для поновлення виплати пенсії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, є вочевидь необґрунтованою.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначено Законом України від 09.07.2003, № 1058-IV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (далі по тексту - Закону № 1058-IV).

За правилами, встановленими ч.1 Закону № 1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають, зокрема, громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені в статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.

Згідно ч.2 ст.45 Закону № 1058-IV пенсія призначається довічно або на період, протягом якого пенсіонер має право на виплату пенсії відповідно до цього Закону.

Відповідно до статті 49 Закону № 1058-IV зазначені підстави припинення та поновлення виплати пенсії. У частині 1 цієї статті визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється: 1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості; 2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 3) у разі смерті пенсіонера; 4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд; 5) в інших випадках, передбачених законом.

Зазначений перелік підстав для припинення виплати пенсії розширеному тлумаченню не підлягає.

Як зазначалось вище, виплату пенсії позивачу з 1 липня 2018 року припинено з підстав скасування довідки про взяття ОСОБА_1 на облік як внутрішньо переміщеної особи.

Водночас, статтею 49 Закону № 1058-IV такої підстави для припинення виплати пенсії не встановлено. Крім того, рішення про припинення виплати позивачу пенсії із зазначенням обґрунтованих причин з посиланням на нормативні акти, відповідачем не приймалось.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про порушення відповідачем вимог статті 19 Конституції України та частини першої статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки з 1 липня 2018 року позивачу припинено виплату пенсії без прийняття відповідного рішення та за відсутності законодавчо встановлених підстав.

Посилання відповідача на постанови Кабінету Міністрів України № 509 від 01.10.2014 та № 365 від 08.06.2016, як на підставу припинення пенсійних виплат, колегія суддів відхиляє, оскільки вказані постанови приймалися задля забезпечення реалізації положень Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», яким встановлюються гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб. Позивач дійсно формально підпадає під ознаки, наведенні у статті 1 вказаного Закону, яка визначає поняття внутрішньо переміщеної особи. Однак, отримання цього статусу не є обов`язком, а є правом особи, яка вважає себе переміщеною особою і бажає скористатися відповідними гарантіями.

Крім того, Закон № 1058-IV має вищу юридичну силу, ніж постанови Кабінету Міністрів України № 365 від 8 червня 2016 року, № 509 від 1 жовтня 2014 року, № 637 від 5 листопада 2014 року, на які посилається відповідач, тому норми останніх не можуть бути підставою для припинення пенсії позивачу за відсутності умов, визначених Законом № 1058-IV.

Доводи відповідача про відсутність у відповідача паперової пенсійної справи ОСОБА_1 , необхідної для нарахування позивачу пенсії на загальних підставах, а також про те, що на підставі наявної у відповідача електронної пенсійної справи ОСОБА_1 може нараховуватися лише пенсія як ВПО, не є належною підставою для припинення виплати пенсії, оскільки обставини, які виникли на території України, ніяк не повинні впливати на законні права та інтереси позивача, як пенсіонера, якому на законних підставах була призначена пенсія за віком.

Пунктом 2.8 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 1058-IV, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок), поновлення виплати пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший здійснюються за документами, що є в пенсійній справі та відповідають вимогам законодавства, що діяло на дату призначення пенсії.

Пунктом 2.9 Порядку передбачено, що подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону № 1058-IV особа, яка звертається за пенсією (незалежно від виду пенсії), повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує цю особу, місце її проживання (реєстрації) та вік).

Як зазначалось вище, відповідачем не було враховано, що з 23.04.2018 позивач не є внутрішньо переміщеною особою, і звертаючись до відповідача 13.10.2018, не просив поновити виплату пенсії як ВПО. Натомість, на вимогу відповідача, з метою отримання пенсії на загальних підставах (не як ВПО), у встановленому законом порядку відмовився від статусу ВПО, повідомивши про це відповідача.

Враховуючи вищенаведене, у УПФУ в Московському районі м. Харкова 25.10.2018 були відсутні підстави для відмови у нарахуванні та виплаті пенсії позивачу на загальних підставах, а також для пропонування 09.01.2019 ОСОБА_1 отримати довідку ВПО для поновлення виплати пенсії внутрішньо переміщеної особи.

У зв`язку з викладеним вище, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено правомірності своєї бездіяльності щодо невиплати позивачеві пенсії з 01.07.2018, а також правомірності відмови позивачу у нарахуванні та виплаті пенсії на загальних підставах, а отже, позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності УПФУ в Московському районі м. Харкова щодо невиплати ОСОБА_1 пенсії з 01.07.2018 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 13.02.2018 по справі № 234/11095/17, від 07.03.2018 № 242/3044/17, від 13.06.2018 по справі № 542/432/17, від 02.10.2018 року по справі № 227/2524/17, а також у постанові від 03.05.2018 по зразковій справі № 805/402/18, врахування якої є обов`язковим в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України.

Слід зазначити, що обираючи спосіб захисту порушених прав, варто зважати на його ефективність з точки зору статті 13 КЗПЛ.

У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення ЄСПЛ у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 (заява № 38722/02).

А отже, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Однак, резолютивна частина оскаржуваного рішення суду першої інстанції не містить наведених конкретних та чітких формулювань, а тому відповідач матиме змогу довільно трактувати зміст рішення суду, таким чином, й надалі продовжувати порушення прав апелянта (незаконно прирівнюючи його до ВПО) вже на стадії виконання судового рішення, а апелянт, таким чином, буде вимушений повторно звертатися до суду.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що належним захистом порушеного права позивача бути саме зобов`язання УПФУ в Московському районі м. Харкова поновити, нараховувати та виплачувати пенсію ОСОБА_1 з 01 липня 2018 року на загальних підставах без будь-яких обмежень, встановлених для внутрішньо переміщених осіб, а також виплатити позивачу заборгованість з виплати пенсії за період з 01 липня 2018 року на загальних підставах без будь-яких обмежень, встановлених для внутрішньо переміщених осіб.

В даному випадку задоволення позовних вимог у такій редакції є гарантією того, що спір, який виник між сторонами, буде остаточно вирішений, оскільки ОСОБА_1 не має статусу внутрішньо переміщеної особи, що не було враховано судом першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.371 КАС України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Беручи до уваги викладене, рішення суду в частині виплати ОСОБА_1 заборгованості з виплати пенсії з 01 липня 2018 року в межах суми стягнення за один місяць слід допустити до негайного виконання.

З приводу позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачці компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 № 2050-III (далі по тексту - Закон № 2050-ІІІ) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

При цьому, як встановлено ст. 2 Закону № 2050-III, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі- компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.

Статтями 3, 4 даного Закону передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Аналогічні приписи містяться і у Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159.

Дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата).

Компенсація за порушення строків виплати такого доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.

Отже, виникненню права на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати передує несвоєчасне нарахування та виплата доходу, за певний період, адже нарахування такого виду компенсації проводиться шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць на індекс інфляції в період невиплати доходу.

Таким чином, для проведення компенсації обов`язковою умовою є наявність нарахованого, але не виплаченого доходу, а також порушення встановлених строків його виплати на один і більше календарний місяць.

Враховуючи відсутність підстав вважати, що право на отримання компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати буде порушене відповідачем, задоволення позову в цій частині буде свідчити про вирішення спору, якого немає, тобто на майбутнє, що суперечить засадам адміністративного судочинства та його принципам. Отже, ці позовні вимоги є передчасними.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року № 522/5664/17, від 27 липня 2018 року № 815/459/18, від 25 жовтня 2018 року №420/1410/17, від 24.05.2019 по справі № 805/532/17-а, від 04.07.2019 по справі № 823/628/17.

З приводу позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст.23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч.2 ст.23 ЦК України).

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3 ст.23 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

За приписами п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Разом з тим, позивачем в апеляційній скарзі жодним чином не обґрунтовано підстав для стягнення моральної шкоди, не надано жодних доказів заподіяння йому або членам його сім`ї душевних страждань протиправною бездіяльністю відповідача по справі, зокрема, доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, що настали внаслідок незаконних дій або бездіяльності відповідача.

Крім того, позивач жодним чином не обґрунтовує розмір моральної шкоди в сумі 100500 грн.

Враховуючи те, що позивачем належним чином не доведені факт заподіяння відповідачем моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, а також не зазначено, з чого позивач виходив при оцінюванні заподіяної йому шкоди, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з УПФУ в Московському районі м. Харкова моральної шкоди в сумі 100500 грн. є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Такий висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 04.07.2019 по справі № 823/628/17.

Разом з тим, з приводу вимог позивача про зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст.382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Тобто, зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення, є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами.

Враховуючи, що порушення права позивача на отримання пенсії триває з 01.07.2018, позивач неодноразово звертався до УПФУ в Московському районі м. Харкова про поновлення виплати пенсії, та повідомляв, що не є внутрішньо переміщеною особою, виконав вимоги відповідача щодо анулювання довідки ВПО, однак, це не призвело до поновлення виплати позивачу пенсії, беручи до уваги, що наразі відповідач не враховує втрати позивачем статусу ВПО, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення протягом 30 днів з дня набрання ним законної сили.

Згідно з п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

З огляду на викладене вище, рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.04.2019 по справі № 520/1090/19 підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову.

Керуючись ч.4 ст.229, ч.4 ст.241, ст.ст.243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 326-329, 371, 382 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 10.04.2019 по справі № 520/1090/19 - скасувати.

Прийняти постанову, якою позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова (61170, м. Харків, вул. Валентинівська, 22-Б, ) про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди - задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова (61170, м. Харків, вул. Валентинівська, 22-Б, ) щодо невиплати пенсії ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) з 01 липня 2018 року.

Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова (61170, м. Харків, вул. Валентинівська, 22-Б, ) поновити, нараховувати та виплачувати пенсію ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на загальних підставах без будь-яких обмежень встановлених для внутрішньо переміщених осіб - з 01 липня 2018 року.

Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова (61170, м. Харків, вул. Валентинівська, 22-Б, ) виплатити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) заборгованість з виплати пенсії за період з 01 липня 2018 року до моменту поновлення виплати пенсії.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Допустити до негайного виконання постанову суду в частині виплати заборгованості з виплати пенсії з 01 липня 2018 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) у межах суми стягнення за один місяць.

Зобов`язати Управління Пенсійного фонду України в Московському районі м. Харкова (61170, м. Харків, вул. Валентинівська, 22-Б, ) подати звіт про виконання даної постанови суду протягом 30 днів з дня набрання постановою законної сили.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в частині допущення постанови до негайного виконання, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів, в іншій частині постанова не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)Т.С. Перцова
Судді(підпис) (підпис) С.П. Жигилій І.С. Чалий