Справа № 160/9257/18
Суддя: Олійник Віктор Миколайович
Дата ухвалення: 2019-04-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 квітня 2019 року Справа № 160/9257/18
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Олійника В. М.
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпрі адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправними рішень та зобов`язання вчинити певні дії, -
06 грудня 2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якому просять:
визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 76/2 від 19.06.2018р. про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 ;
визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 75/1 від 19.06.2018р. про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_2 ;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплачувати пенсію за віком ОСОБА_1 , як не працюючому пенсіонеру, з врахуванням всього стажу, зазначеного в трудовій книжці, заробітної плати для обчислення пенсії, але в розмірі не меншому ніж прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, починаючи з дати звернення - 19.06.2018р.;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплачувати пенсію за віком ОСОБА_2 , як не працюючому пенсіонеру, з врахуванням всього стажу, зазначеного в трудовій книжці, заробітної плати для обчислення пенсії, підвищення розміру пенсії відповідно до ч. 3 ст. 29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», але в розмірі не меншому ніж прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, починаючи з дати звернення - 19.06.2018 р.
В обґрунтування позову зазначено, що 19.06.2018р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 особисто звернулися до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявами про призначення пенсій за віком.
Однак, рішеннями Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 76/2 та № 75/1 від 19 червня 2018 р. в призначенні пенсій за віком ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовлено.
Позивачі вважають протиправними рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про відмову в призначенні пенсій за віком оскільки ним були надані усі необхідні та достатні документи для призначення пенсій за віком.
На час звернення до відповідача вік ОСОБА_1 склав 62 роки, страховий стаж відповідно до записів трудової книжки склав 27 років 2 місяці 25 днів, вік ОСОБА_2 склав 61 рік, страховий стаж відповідно до записів трудової книжки склав 23 роки 10 місяців 8 днів та відповідно до ч.1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» вони набули право на призначення пенсій за віком.
Також позивачі зазначили, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення.
Крім того, за практикою Європейського Суду з прав людини, не врегулювання питання на законодавчому рівні щодо виплати пенсій громадянам, які виїхали за кордон, породжує дискримінацію громадян.
Ухвалою суду від 11 грудня 2018 року відкрито спрощене провадження у справі без виклику учасників справи.
23 січня 2019 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просить відмовити позивачам у задоволенні позовних вимог у зв`язку з наступним.
Частиною 1 ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.
Відповідно до п. 2.9 Порядку № 22-1 особа, яка звертається за пенсією, повинна пред`явити паспорт (або інший документ, що засвідчує особу, місце її проживання).
Згідно з п. 2.22 Порядку № 22-1 за документ, що засвідчує місце проживання особи, приймаються: паспорт або довідка відповідних органів з місця проживання (реєстрації), у тому числі органів місцевого самоврядування. Іноземці та особи без громадянства подають також копію посвідки на постійне місце проживання.
Як зазначено в заявах позивачів від 19.06.2018 про призначення/перерахунок пенсії, останнє місце реєстрації АДРЕСА_1 (зняті з реєстрації у 2001 році) та місце проживання АДРЕСА_2 АДРЕСА_3 (підтверджується нотаріально посвідченою довіреністю від 18.06.2018).
У м. Кам`янське Дніпропетровської області ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як одержувачі пенсії, не перебували та не перебувають.
Документи, передбачені п. 2.22 Порядку № 22-1, щодо підтвердження місця проживання (реєстрації) на території України в м. Кам`янське ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до управління не надавали.
В заяві про призначення пенсії від 19.06.2018 значиться ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте до заяви додано копії паспорту громадянина України для виїзду за кордон на ім`я « ОСОБА_3 », трудової книжки, в якій зазначено прізвище, ім`я та по-батькові на російській мові повністю « ОСОБА_4 », довідки про присвоєння ідентифікаційного номера на ім`я « ОСОБА_5 », видану 18.09.2017. Враховуючи зазначене немає можливості ідентифікувати заявника як ОСОБА_1 .
ОСОБА_1 до заяви про призначення пенсії не додано оригінали та копії наступних документів: диплом (атестат), який стверджує денну форму навчання, квиток про проходження військової служби.
При розгляді питання про призначення пенсії ОСОБА_2 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області немає підстав врахувати дані, зазначені у трудовій книжці на ім`я « ОСОБА_6 ».
Ухвалою суду від 28 січня 2019 року вирішено подальший розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначено судове засідання.
В судове засідання 23 квітня 2019 року представники сторін не прибули, надіслали на адресу суду клопотання про розгляд справи без їх участі.
Відповідно до ч. 9 ст. 205 Кодексу адміністративного судочинства України якщо немає перешкод для розгляду справи у судовому засіданні, визначених цією статтею, але всі учасники справи не з`явилися у судове засідання, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд має право розглянути справу у письмовому провадженні у разі відсутності потреби заслухати свідка чи експерта.
Враховуючи вищевказане, суд ухвалив розглянути справу в порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства України, суд встановив наступні обставини.
До квітня 2001 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - позивачі проживали в м . Дніпродзержинську ( зараз АДРЕСА_1 , надалі виїхали на постійне місце проживання до Ізраїлю, де перебувають на консульському обліку посольства України в державі Ізраїль.
19.06.2018р. позивачі звернулися до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області через Кам`янський відділ обслуговування громадян (сервісний центр) із заявами про призначення пенсій за віком. До заяв додано всі необхідні та достатні документи для призначення пенсій за віком.
Рішеннями Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 76/2 та № 75/1 від 19 червня 2018 р. наданими із супровідними листами № А16316- 18 і № А16319-18 від 23.11.2018р. в призначенні пенсій за віком ОСОБА_1 та ОСОБА_6 відмовлено.

В обґрунтування прийнятих рішень управлінням зазначено, що наданими документами не підтверджено місце проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_6 на території України. До заяв надано не завірені належним чином копії паспортів, трудових книжок, карток платників податків, у ОСОБА_1 відсутній необхідний стаж роботи 25 років, термін дії його паспорту до 23.03.2011р., в картці платника податків відсутнє по батькові, у ОСОБА_6 в трудовій книжці виправлено по батькові з ОСОБА_7 на ОСОБА_8 , тому не має можливості зарахувати стаж згідно трудової книжки.

Вирішуючи позовні вимоги по суті, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Передбачене Конституцією України право громадян на соціальний захист конкретизоване у Законі України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яким встановлено порядок нарахування та виплати пенсії.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.

Відповідно до ч.1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV (далі Закон №1058-ІV) починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років.

До досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки 1961 року народження і старші після досягнення ними віку 56 років, які народилися з 1 квітня 1957 року по 30 вересня 1957 року.

Позивачі є громадянами України, на час звернення за призначенням пенсії вік ОСОБА_1 склав 62 роки, страховий стаж відповідно до записів трудової книжки склав 27 років 2 місяці 25 днів, вік ОСОБА_2 склав 61 рік, страховий стаж відповідно до записів трудової книжки склав 23 роки 10 місяців 8 днів та відповідно до ч.1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» вони набули право на призначення пенсій за віком.

Відповідно до ч.2 ст. 24 Закону №1058-ІV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.

Відповідно до п. «д» ч. 3 ст. 56 Закону №1058-ІV до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.

Відповідно до ч.1 ст. 56 Закону №1058-ІV до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.

Відповідно до абз.3 ч.1 ст. 24 Закону №1058-ІV період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.

Відповідно до п.1 постанови КМУ № 637 від 12.08.1993р. «Про затвердження Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.

Статтею 44 Закону №1058-ІV встановлено, що заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально.

Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Пічкур проти України» № 10441/06 від 7 лютого 2014 року зазначив, що дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об`єктивного та розумного обґрунтування (див. рішення у справі «Вілліс проти Сполученого Королівства» (Willis v. the United Kingdom), заява № 36042/97, n. 48, ECHR 2002-IV).

Відмінність у ставленні є дискримінаційною, якщо вона не має об`єктивного та розумного обгрунтування, іншими словами, якщо вона не переслідує легітимну ціль або якщо немає розумного співвідношення між застосованими засобами та переслідуваною ціллю. Договірна держава користується свободою розсуду при визначенні того, чи та якою мірою відмінності в інших схожих ситуаціях виправдовують різне ставлення (див. рішення від 21 лютого 1997 року у справі «Ван Раалте проти Нідерландів» (Van Raalte v. the Netherlands), n. 39, Reports 1997-1).

Також Європейський суд з прав людини в даному рішенні зазначив, що різниця в поводженні, на яку заявник скаржився, порушувала статтю 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

За правовою позицією Європейського Суду з прав людини, право на соціальні виплати є майновим правом, передбаченим статтею 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (рішення у справі «Хонякіна проти Грузії» (Khoniakina v. Georgia), № 17767/08, пункт 72, від 19 червня 2012 року). Бездіяльність держави щодо прийняття нормативного акту, який визначає механізм реалізації прав та свобод громадян, закріплених у конституційних та інших актах, тримання громадян у невизначеності є невиправданим втручанням у права, передбачені статтею 1 Першого протоколу (рішення у справі «Суханов та Ільченко проти України" (Sukhanov and Ilchenko v. Ukraine), № 68385/10 та 71378/10), від 26.09.2014 p.).

Пункт 2.9 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій № 22-1, на який посилається відповідач, щодо не призначення пенсії за відсутності місця проживання (реєстрації) громадянина України в межах України та необхідність надання документів на підтвердження місця проживання (реєстрації) в межах України, не приведено у відповідність до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Конституції України.

Відповідно до ч.3 ст. 7 КАС України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Крім того, Постановою правління Пенсійного фонду України від 14.12.2015р № 25-1 зареєстровану в Міністерстві юстиції України 28.12.2015р. за № 1645/28090, про деякі питання впровадження електронних пенсійних справ на базі централізованих інформаційних технологій установлено, що Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1, зареєстрований у Міністерстві юстиції України 27.12.2005 року за № 1566/11846 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 року № 13-1), застосовується з урахуванням того, що із заявами про призначення пенсії до управлінь Пенсійного фонду України у Вінницькій, Донецькій, Київській та Херсонській областях, починаючи з 01 січня 2016 року; в Запорізькій, Кіровоградській, Миколаївській, Черкаській, Чернівецькій, Хмельницькій областях та у м. Києві - з 01 червня 2016 року; у Дніпропетровській, Закарпатській, Івано-Франківській, Луганській, Львівській, Полтавській, Тернопільській та Харківській областях - з 01 липня 2016 року; у Волинській, Житомирській, Одеській, Рівненській, Сумській та Чернігівській областях - з 01 серпня 2016 року, можуть звертатися особи, які проживають (зареєстровані) в цих адміністративно-територіальних одиницях, незалежно від території обслуговування таких органів. Заява та інші подані документи скануються зазначеними органами із використанням технічних засобів, засвідчуються електронним цифровим підписом та зберігаються в електронній пенсійній справі як копії документів, на підставі яких призначено пенсію.

Отже, починаючи з 01.08.2016р. громадяни України мають право звернутись із заявою про призначення пенсії до будь-якого територіального органу ПФУ незалежно від місця реєстрації.

Відповідно до п.9 ч.1 ст. 16 Закону №1058-ІV застрахована особа має право на отримання пенсійних виплат на умовах і в порядку, передбачених цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст. 27 Закону №1058-ІV розмір пенсії за віком визначається за формулою:

П = Зп * Кс, де:

П - розмір пенсії, у гривнях;

Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи, визначена відповідно до статті 40 цього Закону, з якої обчислюється пенсія, у гривнях;

Кс - коефіцієнт страхового стажу застрахованої особи, визначений відповідно до статті 25 цього Закону.

26.06.2018р. ОСОБА_6 додатково надано до управління довідки № 46 і № 47 від 22.06.2018 р. про заробітну плату для обчислення пенсії за період з 01.03.1987 р. по 31.05.1993 р. та довідку про перейменування (реорганізацію) підприємства.

02.07.2018 р. представником ОСОБА_1 додатково до управління надіслано заяву з довідкою № 018/1435 від 22.06.2018р. про заробітну плату для обчислення пенсії за період з 01.03.1979р. по 28.02.1984р. з інформацією про перейменування (реорганізацію) підприємства.

Відповідно до абз. 3 п.1.7. Порядку № 22-1 у разі якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Таким чином, відповідач при обчисленні пенсій повинен крім стажу також врахувати заробітну плату для обчислення пенсії.

Щодо доводів представника відповідача про невірність заповнення трудових книжок, суд має зазначити, що відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно підпункту 2 пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12.08.1993, за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.

Ведення трудових книжок у 1983 році здійснювалось відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої постановою Державного комітету праці СРСР від 20.06.1974 № 162.

Пунктом 8.1 Інструкції вказано, що контроль за дотриманням порядку ведення трудових книжок проводиться в порядку, передбаченому постановою Ради Міністрів СРСР ВЦСПС від 06.09.1973р. № 656 «Про трудові книжки працівників і службовців».

Згідно пункту 18 Постанови відповідальність за організацію роботи по веденню, обліку, зберіганню і видачі трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Отже, з огляду на наведену норму, працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення.

Крім того, згідно частини 1 статті 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі.

Перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі, самі по собі не можуть бути підставою для відмови у призначенні пенсії.

Таким чином, якщо відповідач виявив недоліки щодо заповнення трудової книжки ОСОБА_1 в записі № 1, а саме відсутність дати видачі диплому НОМЕР_1 згідно якого навчався у Дніпродзержинському індустріальному інституті з 01.09.1972 р. по 18.06.1977р. та не зарахував цей період (4 роки 9 місяців 18 днів) до стажу, то наділений повноваженнями перевірити та направити відповідний запит щодо отримання документів на підтвердження навчання позивача у зазначеному закладі.

Відмова відповідача зарахувати весь стаж роботи ОСОБА_6 згідно трудової книжки у зв`язку із не засвідченням виправлення по батькові з ОСОБА_9 на ОСОБА_10 не ґрунтується на нормах закону, оскільки позивачем на підтвердження по батькові до управління надано свідоцтво про народження, згідно якого по батькові позивачки є ОСОБА_10 , тобто підтверджено первинними документами. Зазначене не ставить під сумнів стаж роботи позивачів, а свідчить про несуттєве недотримання Інструкції щодо заповнення трудових книжок уповноваженими особами підприємств.

Крім того, в заявах від 19.06.2018р. заявники просили здійснити запити недостатніх для призначення пенсії документів.

Відповідно до п. 3.3. розділу III Порядку № 22-1 орган, що призначає пенсію, надає допомогу особам, зазначеним у пунктах 1.1 і 1.2 розділу І цього Порядку, щодо одержання відсутніх документів для призначення пенсії.

Верховний Суд в постанові від 28.02.2018р. по справі № 428/7863/17 зазначив, що посилання Пенсійного органу на той факт, що запис у трудовій книжці позивача про звільнення не містить посилання на відповідну статтю, пункт Закону, а також не містить найменування посади та прізвища особи, яка внесла запис про звільнення, обґрунтовано не взято судами до уваги, оскільки певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.

Посилання відповідача, що позивачами надано не завірені належним чином копії паспортів, трудових книжок, карток платників податків не відповідає розпискам- повідомленням. в яких зазначено перелік документів, доданих до заяв, а саме що позивачами надавались нотаріально посвідчені копії паспортів, карток платників податків та оригінали цих документів для звіряння, оригінали та копії трудових книжок для засвідчення їх спеціалістом управління згідно оригіналам відповідно до п. 4.2 Порядку № 22-1.

Те, що в картці платника податків ОСОБА_1 відсутнє по батькові, не є підставою для відмови у призначенні йому пенсії за віком, оскільки це не передбачено пенсійним законодавством України.

Відповідно до п. 2.21 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій документами, які підтверджують, що особа не працює є трудова книжка.

Останнім записом в трудовій книжці ОСОБА_1 є запис № 36 від 06.02.2001р. про звільнення. Останнім записом в трудовій книжці ОСОБА_6 є запис від 28.02.2001р. про припинення виплати допомоги по безробіттю. Отже управління повинно призначити позивачам пенсії як не працюючим пенсіонерам.

Відповідно до ч.1 ст. 6 Закону №1058-ІV непрацездатні громадяни крім пенсійних виплат із системи пенсійного забезпечення мають право отримувати доплати, надбавки та підвищення до зазначених виплат, додаткову пенсію в порядку та за рахунок коштів, визначених законодавством.

Відповідно до ч.3 ст. 29 Закону №1058-ІV жінкам, які народилися у період по 31 грудня 1961 року, після виходу на пенсію встановлюється підвищення розміру пенсії, обчисленого відповідно до статті 27 цього Закону, в розмірі 2,5 відсотка за кожні шість місяців більш пізнього виходу на пенсію, починаючи з 55 років до досягнення ними 60-річного віку.

Оскільки позивач набула право виходу на пенсію згідно з ч.1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в 57 років, а звернулась за призначенням пенсії в 61 рік, управління повинно підвищити розмір пенсії відповідно до ч.3 ст. 29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ч. 1 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про громадянство України» документами, що підтверджують громадянство України є: паспорт громадянина України, свідоцтво про належність до громадянства України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, тимчасове посвідчення громадянина України, проїзний документ дитини, дипломатичний паспорт, службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідчення особи на повернення в Україну.

Твердження відповідача, що строк дії паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 закінчився 23.03.2011 р. не відповідає дійсності, оскільки термін паспорта продовжено консульським відділом посольства України в державі Ізраїль до 18.03.2021р., про що внесено відповідний запис, засвідченого підписом уповноваженої особи та печаткою консульства, так само як і паспорт ОСОБА_6 .

Частиною 3 статті 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини передбачено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Відповідно до абз.2 ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставами для їх обмеження.

Виходячи із правової та соціальної природи пенсії право громадянина на призначення йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні.

Відповідно до п. 10.3 постанови № 7 Пленуму Вищого адміністративного суду України від 20 травня 2013р. у разі визнання судом неправомірними дій чи бездіяльності відповідача суд може зобов`язати його вчинити чи утриматися від вчинення певних дій у спосіб, визначений чинним законодавством, яким може бути захищено/відновлено порушене право.

У рішенні від 16.09.2015 року у справі № 21-1465а15 Верховний Суд України вказав, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Форма протиправної поведінки відповідача, зокрема, не прийняття рішення, неприйняття заяви, повернення заяви з додатками та інше, не повинно впливати на необхідність застосування такого способу захисту порушеного права який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення адміністративного позову.

На підставі ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України суд вважає за необхідне присудити на користь позивачів за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області судові витрати у сумі 1409,6 грн.

Керуючись ст. ст. 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов задовольнити повністю.

Визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 76/2 від 19.06.2018р. про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .

Визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 75/1 від 19.06.2018 р. про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_2 .

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплачувати пенсію за віком ОСОБА_1 , як не працюючому пенсіонеру, з врахуванням всього стажу, зазначеного в трудовій книжці, заробітної плати для обчислення пенсії, але в розмірі не меншому ніж прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, починаючи з дати звернення - 19.06.2018р.

Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплачувати пенсію за віком ОСОБА_2 , як не працюючому пенсіонеру, з врахуванням всього стажу, зазначеного в трудовій книжці, заробітної плати для обчислення пенсії, підвищення розміру пенсії відповідно до ч. 3 ст. 29 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», але в розмірі не меншому ніж прожитковий мінімум для непрацездатних осіб, починаючи з дати звернення - 19.06.2018 р.

Присудити на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області судові витрати у сумі 704,8грн.

Присудити на користь ОСОБА_2 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області судові витрати у сумі 704,8 грн.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 Розділу VII Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя (підпис) В.М. Олійник

Рішення не набрало законної сили

23 квітня 2019 року.

Суддя В.М. Олійник

З оригіналом згідно.

Суддя В.М. Олійник