Справа № 826/5870/18
Суддя: Чаку Євген Васильович
Дата ухвалення: 2019-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/5870/18 Суддя (судді) першої інстанції: Скочок Т.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді: Чаку Є.В.,

суддів: Файдюка В.В.,Мєзєнцева Є.І.

за участю секретаря Муханькової Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ОРТАК" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 квітня 2019 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ОРТАК" до Міністерства юстиції України про визнання протиправною та скасування реєстрації Міністерством юстиції України постанови від 07.11.2016 року за № 1446/29576,

В С Т А Н О В И В :

ТОВ "ОРТАК" звернулося до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Міністерства юстиції України про визнання протиправною державну реєстрацію Міністерством юстиції України від 07 листопада 2016 року за №1446/29576 постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №1418 від 11 серпня 2016 року, зокрема, у частині змін, внесених до абзацу першого пункту 4 глави 4 розділу ХІ та підпункту 1 пункту 4 глави 4 розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2494 від 30 вересня 2015 року, чи у інший спосіб захистити права та інтереси позивача.

Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 квітня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 23 квітня 2019 року та прийняти нову постанову, якою задовольнити позов. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. В обґрунтування скарги апелянт зазначив, що суд першої інстанції не здійснив правильного тлумачення відповідних норм чинного законодавства, зокрема тлумачення поняття правової експертизи, як невід`ємної складової процесу реєстрації нормативно-правового акту, а саме постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 11 серпня 2016 року №1418, якою затверджено зміни до Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2494 від 30 вересня 2015 року. Крім того, на думку апелянта, суд першої інстанції при дослідженні обставин справи, обмежився лише наявністю формально дотриманої процедури погоджень, без перевірки чи дійсно експертиза проводилась у відповідності до вимог законодавства.

Судове засідання проведено без фіксації судового процесу, в порядку ч. 4 ст. 229 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно залишити без змін, з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи, ТОВ "ОРТАК" є споживачем природного газу та на нього розповсюджується, у тому числі й дія постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №1418 від 11 серпня 2016 року, зокрема, у частині змін, внесених до абзацу першого пункту 4 глави 4 розділу ХІ та підпункту 1 пункту 4 глави 4 розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2494 від 30 вересня 2015 року.

11 серпня 2016 року відповідно до пункту 6 частини третьої статті 4 Закону України «Про ринок природного газу», статті 14 Закону України «Про природні монополії», пункту 4 Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, затвердженого Указом Президента України від 10 вересня 2014 року № 715, Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг прийнято постанову №1418 «Про затвердження змін до деяких постанов НКРЕКП».

Вказаною постановою було затверджено зміни, у тому числі, до Кодексу газорозподільних систем, зокрема у Розділі ХІ у главі 4 у пункті 4: абзац перший Кодексу викладено у такій редакції:

« 4. У разі виявлення Оператором ГРМ пропущення строку періодичної повірки лічильника газу або звужуючого пристрою з вини споживача, несправності лічильника газу або звужуючого пристрою (перетворювача різниці тиску), що сталася внаслідок його пошкодження або позаштатного режиму роботи, за умови відсутності несанкціонованого втручання в роботу ЗВТ перерахунок об`єму розподіленого (спожитого) природного газу проводиться з урахуванням такого:»;

А підпункт 1 після слів «експертної повірки» доповнено словами «, а також при пропущенні строку періодичної повірки лічильника газу або звужуючого пристрою з вини споживача», після слів «з дати виходу з ладу ЗВТ» доповнено словами «(з дати початку прострочення періодичної повірки)».

Наказом Міністерства юстиції України №3186/5 від 07 листопада 2016 року «Про державну реєстрацію нормативно - правового акта» було зареєстровано Постанова Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг прийнято постанову «Про затвердження змін до деяких постанов НКРЕКП» №1418 від 11 серпня 2016 року.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.

Відповідно до частини першої ст. 4 Закону України «Про ринок природного газу» від 09.04.2015 року № 329-VIII (надалі - Закон № 329-VIII), державне регулювання ринку природного газу здійснює Регулятор у межах повноважень, визначених цим Законом та іншими актами законодавства.

Згідно з п. 32 частини першої ст. 1 Закону № 329-VIII, Регулятор - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Відповідно до п. 6 частини третьої ст. 4 Закону № 329-VIII, до компетенції Регулятора на ринку природного газу належить, зокрема затвердження кодексів газотранспортних систем, кодексу газорозподільних систем, кодексів газосховищ.

Згідно з п. 2 Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, затвердженого Указом Президента України від 10 вересня 2014 року №715 ( далі - Положення №715), державній реєстрації підлягають нормативно-правові акти, що зачіпають права, свободи й законні інтереси громадян або мають міжвідомчий характер.

Відповідно до п. 6 Положення №715, Мін`юст здійснює державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади.

Згідно з пп. 8 п. 4 Положення про Міністерство юстиції України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 02 липня 2014 року №228, Мін`юст відповідно до покладених на нього завдань здійснює державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, а також інших органів, акти яких відповідно до законодавства підлягають державній реєстрації.

Пунктом 1 Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств, інших органів виконавчої влади, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1992 року №731 (далі по тексту - Положення №731) передбачено, що

державна реєстрація нормативно-правового акта полягає у проведенні правової експертизи на відповідність його Конституції та законодавству України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколам до неї, міжнародним договорам України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та зобов`язанням України у сфері європейської інтеграції та праву Європейського Союзу (acquis ЄС), антикорупційної експертизи, а також з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, прийнятті рішення про державну реєстрацію цього акта, присвоєнні йому реєстраційного номера та занесенні до Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів.

Згідно пункту 13 Положення №731 у державній реєстрації відмовляється, якщо нормативно-правовий акт:

а) не відповідає Конституції та законам України, іншим актам законодавства, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколам до неї, міжнародним договорам України, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та зобов`язанням України у сфері європейської інтеграції та праву Європейського Союзу (acquis ЄС);

б) видано з порушенням вимог законодавства або без урахування практики Європейського суду з прав людини, зокрема акт:

порушує чи обмежує встановлені законом права, свободи й законні інтереси громадян, підприємств, установ та організацій або покладає на них не передбачені законодавством обов`язки;

виходить за межі компетенції органу, що його видав;

містить норми, що призводять або можуть призвести до вчинення корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень;

не відповідає вимогам законодавства про мови;

суперечить установленому порядку ведення діловодства;

видано за наявності будь-якої з обставин, визначених у частині першій статті 25 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності" (на підставі повідомлення ДРС);

в) не узгоджено із заінтересованими органами або не повідомлено про позицію уповноваженого представника від всеукраїнських профспілок, їх об`єднань та уповноваженого представника від всеукраїнських об`єднань організацій роботодавців щодо нормативно-правового акта, прийнятого міністерством та іншим центральним органом виконавчої влади з питань, що стосуються соціально-трудової сфери, та проведену роботу з врахування їх зауважень і пропозицій;

г) викладено з порушенням правил правопису та нормопроектувальної техніки;

д) не узгоджується з дорученням, даним органу, що видав акт.

Умотивоване рішення про відмову в державній реєстрації нормативно-правового акта надсилається органу, що його видав, разом з оригіналом цього акта.

Як встановлено судом першої інстанції, з метою проведення державної реєстрації постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 11 серпня 2016 року №1418, Комісією направлено відповідний пакет документів до Міністерства юстиції України, який відповідає вимогам Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації.

З вбачається з Висновку Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини від 24 жовтня 2016 року, Постанова Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 11 серпня 2016 року №1418 відповідає Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практиці Європейського суду з прав людини.

Також, проект зазначеної Постанови погоджено з Антимонопольним комітетом України та Державною регуляторною службою України.

Отже, Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг подано всі відповідні документи передбачені Положенням.

У свою чергу, Міністерство юстиції України, враховуючи відсутність підстав передбачених пунктом 13 Положення №731 для відмови у державній реєстрації та за наявності відповідних погоджень, здійснило державну реєстрацію постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 11 серпня 2016 року №1418.

З урахуванням вищенаведеного в сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що постанова Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 11 серпня 2016 року №1418 підлягала державній реєстрації згідно з Указу Президента України від 3 жовтня 1992 р. "Про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади", Положення №731 та Порядку подання нормативно-правових актів на державну реєстрацію до Міністерства юстиції України та проведення їх державної реєстрації, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2005 року №34/5, а відтак позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Також, колегія суддів вважає доречними висновки суду першої інстанції про те, що оскаржуючи державну реєстрацію постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 11 серпня 2016 року №1418 №2494 у частині змін, внесених до абзацу першого пункту 4 глави 4 розділу ХІ та підпункту 1 пункту 4 глави 4 розділу ХІ Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2494 від 30 вересня 2015 року позивач фактично оскаржує саму постанову НКРЕКП.

При цьому, як встановлено судом першої інстанції та не заперечується позивачем, зміни, внесені вказаною вище постановою НКРЕКП до Кодексу газорозподільних систем, оскаржуються ТОВ «Ортек» в іншому судовому процесі, в якому за наслідками розгляду справи судом буде надана правова оцінка як самій постанові в частині, яка оскаржується, так і відповідність прийнятої постанови НКРЕКП нормативно - правовим актам, які мають вищу юридичну силу.

В силу наведеного, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції стосовно того, що в рамках розгляду даної справи судом може бути надана лише оцінка факту дотримання вимог чинного законодавства України Міністерством юстиції України під час проведення процедури державної реєстрації нормативно - правового акта, але не може бути досліджено обставини відповідності положень самої постанови НКРЕКП в тій частині, з якою не погоджується позивач.

Доводи апеляційної скарги не дають підстави для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню.

Згідно ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ОРТАК"- залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 квітня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий суддя: Є.В. Чаку

Судді: В.В.Файдюк

Н.М.Літвіна