Справа № 540/996/19
Суддя: Войтович І.І.
Дата ухвалення: 2019-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2019 р.м. ХерсонСправа № 540/996/19
Херсонський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Войтовича І.І., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

15 травня 2019 року до Херсонського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області (далі - відповідач, УМВС України в Херсонській області) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, а саме:

- визнати протиправною бездіяльність Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області щодо ненадання відпусток, не нарахування та невиплати коштів у вигляді компенсації за невикористані дні відпусток, матеріальної допомоги, виплат на оздоровлення, середнього заробітку за час затримки даних виплат;

- зобов`язати Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області нарахувати та сплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані дні відпусток за 2006 - 2019 роки;

- зобов`язати Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області нарахувати та сплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки вказаних у пунктах другому та третьому позовної заяви виплат до моменту постановлення судового рішення;

- зобов`язати Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області компенсувати ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 20000 грн.

Ухвалою від 17 травня 2019 р. позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви. Позивач в установлений судом строк недоліки позовної заяви усунув.

Ухвалою суду від 23 травня 2019 року відкрито спрощене провадження в справі та призначено розгляд справи в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Обгрунтовуючи свою правову позицію позивач зазначив, що 21 березня 2019 року, з метою спонукання УМВС до проведення належних розрахунків по заробітній платі, ним було подано заяву з вимогою повідомити про надані відпустки з 2006 року по 31 січня 2019 року з виплатою передбачених по даним відпусткам коштів. 07 травня 2019 року на адресу позивача надійшов лист відповідача №267/04/2-2013 від 19 квітня 2019 року, в якому надано інформацію про відпустки та виплати по ним, але дій по розрахунку з позивачем УМВС не вчинив. З аналізу отриманого листа №267/04/2-2013 від 19 квітня 2019 року позивач встановив, що за 2007, 2010, 2011, 2016, 2017, 2018 та 2019 роки йому не надавались відпустки та не виплачувались компенсації по невикористаним відпусткам. Позивач стверджує, що матеріальна допомога та виплати на оздоровлення навіть на момент звільнення йому не були виплачені. Грошове забезпечення та за відпустку з матеріальною допомогою виплачено в 2015 році в розмірі меншому ніж розмір грошового забезпечення. З посиланням на норми Кодексу законів про працю України, Закону України «Про відпустки», постанови КМ УРСР №114 від 29 липня 1991 року, Указу Президента України №9289/96 від 04 жовтня 1996 року обґрунтовує правомірність своїх вимог. Окремо позивач вказує, що протиправними діями відповідач завдав останньому моральної шкоди, розмір якої ОСОБА_1 оцінено в 20000 грн. Все це, на думку позивача, є підставами для постановлення судового рішення про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.

Відповідач 11 червня 2019 року подав до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнає з таких підстав. На час звільнення позивача з ОВС - 06.11.2015 року був чинним Закон України "Про міліцію" від 20.12.1990 року № 565-ХІІ. Відповідно до ст. 18 Закону України "Про міліцію" порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України. На реалізацію наведеної норми постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 року № 114 затверджено Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (далі - Положення №114). Порядок та умови надання відпусток особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ врегульоване розділом VI Положення № 114, в редакції, чинній на час звільнення позивача з ОВС. Згідно наказу №151 о/с УМВС України в Херсонській області від 20.05.2015 ОСОБА_1 надавалася чергова відпустка за 2015 рік. Відповідач стверджує, що право на отримання грошової компенсації гарантується особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, виключно за відпустку, яку ними не використано в році звільнення. Нормами спеціального законодавства, яке регулює спірні правовідносини, установлено обмеження у відшкодуванні грошової компенсації за невикористану відпустку лише в межах року, в якому звільняється особа. Відповідач заперечує проти нарахування та виплати матеріальної допомоги на оздоровлення, оскільки відповідно до пп. З п. 5 постанови Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2007 року № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу», керівникам державних органів надано право у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання надавати військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення при щорічній основній відпустці у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення. Таким чином, на думку відповідача, виплата матеріальної допомоги на оздоровлення не є обов`язковою виплатою, а здійснюється при наданні особі щорічної основної відпуски на підставі її рапорту, за умови наявності відповідного бюджетного фінансування. Згідно довідки про потребу та виділення бюджетних коштів по грошовому утриманню УМВС України в Херсонській області, потреба на грошове утримання за 2007-2015 роки не була забезпечена на 100%. На підставі зазначеного УМВС України в Херсонській області законодавства при нарахуванні та виплаті матеріальної допомоги на оздоровлення не порушувало, оскільки його виплата проводилася у суворій відповідності меж затверджених фондом оплати праці та асигнувань. За умови правомірності дій відповідача відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Дослідивши подані сторонами документи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд вказує про наступне.

Наказом №417 о/с від 06.11.2015р., виданим начальником Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області, майора міліції ОСОБА_1 звільнено з посади виконуючого обов`язки старшого оперуповноваженого міжрайонного відділу №1 управління протидії злочинності у сфері економіки УМВС за пунктом 64 "г" Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом ОВС України (за скороченням штатів).

Вказаний наказ прийнято відповідно до пунктів 10 та 11 Розділу XI "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про Національну поліцію" та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Постановою Херсонського окружного адміністративного суду в справі №821/3724/15 -а від 03 березня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 25 травня 2015 року (номер рішення в ЄДРСР http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/58041238) визнано протиправним та скасовано наказ УМВС України в Херсонській області від 06.11.2015р. №417 о/с в частині звільнення ОСОБА_1 з посади виконуючого обов`язки старшого оперуповноваженого міжрайонного відділу №1 управління протидії злочинності у сфері економіки УМВС України в Херсонській області, а також поновлено ОСОБА_1 на посаді виконуючого обов`язки старшого оперуповноваженого міжрайонного відділу №1 управління протидії злочинності у сфері економіки УМВС України в Херсонській області з 06.11.2015р.

16.06.2016 року позивач був взятий під варту в рамках кримінального провадження.

У подальшому 13.03.2017 року запобіжний захід було змінено на домашній арешт під яким перебував до 13.04.2017 року.

01.11.2017 року позивач звернувся із заявою до відповідача про виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Листом від 29.11.2017 року позивачу повідомлено, що 26.08.2016 року його вже було поновлено на роботі на виконання рішення суду і знову звільнено відповідно до Наказу № 30 о/с від 28.08.2016 року.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 05.07.2018 року у справі № 821/2082/16 задоволено частково позов ОСОБА_1 та вирішено:

- визнати протиправним та скасувати Наказ від 28.08.2016 року № 30 о/с виданий УМВС України в Херсонській області в частині звільнення ОСОБА_1 ;

- поновити ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого міжрайонного відділу № 1 управління протидії злочинності у сфері економіки УМВС в Херсонській області;

- стягнути з Управління МВС України в Херсонській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 13.04.2017 року по 22.03.2018 року включно в сумі 10026, 03 грн., яке визначене з урахуванням сплати податків і зборів. (постанова набрала законної сили 05.07.2018 р.).

Наказом голови ліквідаційної комісії УМВС України в Херсонській області від 22.08.2018 року № 6 о/с, на виконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 05.07.2018 року по справі № 821/2082/17, зокрема, скасовано пункт Наказу УМВС від 28.08.2016 р. № 30 о/с у частині звільнення з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил за пунктом 64 "г" (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ - майора міліції ОСОБА_1 /М-182548/ та поновлено його на посаді старшого оперуповноваженого міжрайонного відділу № 1 управління протидії злочинності у сфері економіки УМВС.

Надалі ОСОБА_1 наказом УМВС України в Херсонській області від 29.01.2019 № 3 о/с звільнено з ОВС в запас Збройних Сил України за п. 64 "г" (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ.

Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду в справі 540/379/19 від 22 квітня 2019 року визнано протиправним та скасовано наказ УМВС України в Херсонській області № 3 о/с від 29.01.2019 року в частині звільнення ОСОБА_1 з посади старшого оперуповноваженого міжрайонного відділу № 1 управління протидії злочинності у сфері економіки УМВС в Херсонській області, а також поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого міжрайонного відділу № 1 управління протидії злочинності у сфері економіки Управління Міністерства внутрішніх справ в Херсонській області. Судове рішення не набрало законної сили.

Наказом УМВС у Херсонській області «Про особовий склад» №6 о/с на виконання рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 22 квітня 2019 року в справі №540/379/19 скасовано пункт наказу УМВС України в Херсонській області від 29 січня 2019 року №3 о/с у частині звільнення з органів внутрішніх справ у запас Збройних Сил України за п.64 «г» (через скорочення штатів) Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внуртішніх справ майора міліції ОСОБА_1 /М-182548/ та поновлено його на посаді старшого оперуповноваженого міжрайонного відділу №1 управління протидії злочинності у сфері економіки УМВС.

Наразі судовими рішеннями скасовано всі накази відповідача про звільнення позивача, як наслідок вважається, що останнього не було звільнено.

20 березня 2019 року позивач звернувся до керівника ліквідаційної комісії УМВС України в Херсонській області із заявою (отримана відповідачем 21 березня 2019 року), в якій просив повідомити про надання відпусток з 2006 року по 31 січня 2019 року, із зазначенням дати, кількості діб кожної відпустки, здійснення або нездійснення виплат, передбачених працівнику у зв`язку із виходом у відпустку, із зазначенням конкретних правових підстав та посиланням на відповідні нормативно-правові акти. Окремо позивач просив надати йому довідку про розмір грошового утримання із зазначенням всіх його складових окремо з 01.01.2015 по 01.11.2015 року та з 01.11.2015 року по 31.01.2019 року.

У відповідь на заяву від 20 березня 2019 року, УМВС України в Херсонській області листом №267/04/2-2019 від 19 квітня 2019 року повідомило позивача, що за 2006, 2008, 2009, 2012, 2013, 2014, 2015 роки ним була використана відпустка. Також зазначено, що з 07 листопада 2015 року позивачу грошове забезпечення не нараховувалось. У квітні 2018 року нарахована виплата за вимушений прогул на виконання рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 22 березня 2018 року в справі №821/2082/17 в сумі 2216,99 грн., а також в серпні 2018 року на виконання постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2018 року у справі №821/2082/17 в сумі 9793,90 грн.

Бездіяльність відповідача спричинила позивачу моральних страждань, які останній оцінив у 20000 грн.

Позивач вважає протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання відпусток, не нарахування та невиплати коштів у вигляді компенсації за невикористані дні відпусток, матеріальної допомоги, виплат на оздоровлення, середнього заробітку за час затримки даних виплат та просить зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату відповідних сум.

При вирішенні справи по суті суд враховує наступне.

В період проходження позивачем служби в органах внутрішніх справ з 2006 року по 02 липня 2015 року правовою основою діяльності міліції була Конституція України, Закон України «Про міліцію», інші законодавчі акти України, постанови Верховної Ради України, укази Президента України, постанови Кабінету Міністрів України, нормативні акти Міністерства внутрішніх справ України, Загальна декларація прав людини, міжнародні правові норми, ратифіковані у встановленому порядку.

Щодо вимог про визнання протиправною бездіяльності УМВС України в Херсонській області щодо ненадання відпусток, не нарахування та невиплати коштів у вигляді компенсації за невикористані дні відпусток, матеріальної допомоги, виплат на оздоровлення, середнього заробітку за час затримки даних виплат, суд зазначає наступне.

Стосовно бездіяльності відповідача щодо ненадання відпусток за 2006-2019 суд враховує таке.

Згідно частини 2 статті 18 Закону України «Про міліцію» порядок та умови проходження служби в міліції регламентуються Положенням про проходження служби особовим складом органів внутрішніх справ, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Форми і розміри грошового забезпечення працівників міліції встановлюються Кабінетом Міністрів України і повинні забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування якісного особового складу міліції, диференційовано враховувати характер і умови роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності і компенсувати їх фізичні та інтелектуальні затрати (ч.1 ст.19 Закону України «Про міліцію»).

Постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29 липня 1991 р. N 114 затверджено Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (далі - Положення №114).

Особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ надаються чергові відпустки.

Обчислення тривалості відпусток - подобове. Святкові дні, встановлені законодавством неробочими, до тривалості відпусток не включаються (п.49 Положення №114).

Тривалість відпустки осіб рядового і начальницького складу визначається залежно від вислуги років (у календарному обчисленні), обчисленої в порядку, передбаченому для призначення пенсій працівникам органів внутрішніх справ, і передбачається тим, які мають вислугу: менше 10 років - 30 діб щорічно; від 10 до 15 років - 35 діб щорічно… (п.51 Положення №114).

Згідно довідки УМВС України в Херсонській області на день звільнення з органів внутрішніх справ вислуга років позивача складала 13 років 02 місяці 05 днів.

За бажанням осіб рядового і начальницького складу, невикористана частина відпустки може бути приєднана до чергової відпустки на наступний рік (абз.3 п.55 Положення №114).

Відповідач у відзиві на адміністративний позов зазначив, що в особових картках про нарахування заробітної плати відсутня інформація про перебування ОСОБА_1 у чергових відпустках у 2007,2010 та 2011 роках.

Доказів того, що позивач використав своє право на приєднання невикористаних частин відпусток за 2007, 2010,2011 роки до чергових відпусток на наступні роки сторони суду не надали.

Особам середнього, старшого і вищого начальницького складу, звільненим із органів внутрішніх справ за віком, через хворобу, обмежений стан здоров`я чи скорочення штатів, у році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої визначається відповідно до пункту 51 цього Положення.

Таким чином, позивач, як особа старшого начальницького складу, звільнена із органів внутрішніх справ через скорочення штатів мав змогу за своїм бажанням отримати чергову відпустку тривалість якої передбачена в п.51 Положення №114.

Особам рядового і начальницького складу, які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану в році звільнення відпустку виплачується грошова компенсація відповідно до законодавства (п.56 Положення №114).

Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), дія якого відповідно до абзацу першого пункту 1 статті 3 поширюється на військовослужбовців правоохоронних органів, зокрема встановлено:

нормативно-правові акти органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які обмежують права і пільги військовослужбовців та членів їх сімей, є недійсними (стаття 1 - 2);

ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (стаття 2);

військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами (стаття 12).

Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі та у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, щорічні основні відпустки та додаткові відпустки в рік звільнення надаються на строки, установлені пунктами 1 та 4 цієї статті (абз.2 п.14 ст.10-1 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей").

Зазначена норма не містить особливостей регулювання грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки за минулі роки особам, які звільняються через скорочення штатів, порівняно, зокрема, зі статтею 24 Закону України «Про відпустки», до якого у деяких випадках прямо відсилає стаття 10-1 Закону N 2011-XII та на яку поряд зі ст.83 КЗпП позивач посилається в адміністративному позові.

Преамбулою Закону України «Про відпустки» встановлено, що цей Закон встановлює державні гарантії права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.

Відповідно до частини першої статті 24 вищезазначеного Закону у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Зазначене положення дублюється у частині першій статті 83 КЗпП.

Водночас і приписи пункту 56 Положення №114, яким регламентуються порядок та умови проходження служби в міліції, порядок надання відпусток особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, незважаючи на їх техніко-юридичну недосконалість, суперечність викладення, все ж таки відповідають вищезазначеним актам законодавства, якими врегульовані спірні відносини.

При застосуванні законодавства його тлумачення має здійснюватися з урахуванням змісту норм, що є ієрархічно вищими.

Абзацом першим пункту 56 цього Положення було встановлено, що особам середнього, старшого і вищого начальницького складу, звільненим із органів внутрішніх справ за віком, через хворобу, обмежений стан здоров`я чи скорочення штатів, у році звільнення, за їх бажанням, надається чергова відпустка, тривалість якої визначається відповідно до пункту 51 зазначеного Положення. Абзацом другим цього пункту передбачено, що особам рядового і начальницького складу (крім осіб, указаних в абзаці першому наведеного пункту), які звільняються з органів внутрішніх справ, за невикористану в році звільнення відпустку виплачується грошова компенсація відповідно до законодавства.

Аналіз зазначених норм матеріального права у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин, дає суду підстави для висновку, що особи старшого начальницького складу органів внутрішніх справ, у випадку їх звільнення із органів внутрішніх справ через скорочення штатів мали право на грошову компенсацію за невикористану у році звільнення відпустку.

Під час судового розгляду справи встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач в повному обсязі використав чергову відпустку за 2015 рік, який є роком звільнення.

В матеріалах справи знаходиться довідка УМВС України в Херсонській області, відповідно до якої ОСОБА_1 в повному обсязі використав відпустку за 2015 рік в період з 20 травня 2015 року по 26 червня 2015 року у кількості 38 діб (наказ УМВС від 20 травня 2015 року №151 о/с).

Суд дослідив витяг з архівного документа - наказу УМВС України в Херсонській області «Про особовий склад» №151 о/с від 20 травня 2015 року та встановив, що на підставі рапорту ОСОБА_1 від 15 травня 2015 року останньому надано чергову відпустку за 2015 рік з 20 травня по 26 червня 2015 року.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 звільнено з органів внутрішніх справ через скороченням штатів в 2015 році, то, в разі невикористання в цьому році відпустки, він мав би право на отримання грошової компенсації лише за невикористану в році звільнення відпустку. З урахуванням викладеного позовні вимоги цій частині є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Окремо суд звертає увагу, що за інформацією відповідача про періоди надання чергових відпусток встановлено наступне.

За 2006 рік відпустка була використана після випуску в Київського університету внутрішніх справ перед прибуттям до УМВС України в Херсонській області (підстава грошовий атестат №184).

За 2008 рік відпустка була використана з 02 лютого 2009 року по 05 березня 2009 року (підстава відпускне посвідчення від 02 лютого 2009 року №58).

За 2009 рік відпустка була використана з 21 грудня 2009 року по 23 січня 2010 року (підстава наказ Скадовського РВ УМВС України в Херсонській області від 20.12.2009 №41), з 15 січня 2010 року по 19 січня 2010 року позивач відкликався з відпустки (підстава наказ УМВС України в Херсонській області від 10 січня 2010 року №18 о/с).

За 2012 рік відпустка позивачем була використана з 15 серпня 2012 року по 16 вересня 2012 року (підстава наказ УМВС України в Херсонській області від 08 серпня 2012 року №175 о/с).

За 2013 рік відпустка позивачем була використана з 11 липня 2013 року по 16 серпня 2013 року (підстава наказ УМВС України в Херсонській області від 10 липня 2013 року №217 о/с).

Використання позивачем відпустки в 2015 році вже було досліджено судом.

Таким чином судом встановлено, що позивач використав чергові відпустки за період з 2006 по 2015 рік, крім відпустки за 2007 рік, 2010 рік та 2011 рік. Відповідач самостійно визнає у відзиві на позов (арк.4 відзиву), що відсутня інформація про перебування ОСОБА_1 у чергових відпустках за цей період.

Дослідивши особову картку позивача за 2010 рік суд встановив, що до 15 вересня 2010 року останній працював в Скадовському РВ УМВС України в Херсонській області та перевівся до УМВС України а Херсонській області на підставі наказу №625 від 15 вересня 2010 року.

Таким чином, дотримання спеціального законодавства під час надання чергових відпусток позивачу до 15 вересня 2010 року було обов`язком Скадовського РВ УМВС України в Херсонській, що знімає відповідальність з відповідача за 2007 рік.

Окремо суд звертає увагу, що протиправна бездіяльність суб`єкта владних повноважень - це зовнішня форма поведінки (діяння) цього органу, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

У постанові від 13.06.2017 у справі № 21-1393а17 ВСУ роз`яснив, що для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного та/або несвоєчасного виконання обов`язкових дій. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів заінтересованої особи.

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 23 листопада 2016 року в справі №821/803/16 (номер рішення в ЄДРСР http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/62983251) апеляційну скаргу управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області задоволено. Постанову Херсонського окружного адміністративного суду від 6 липня 2016р. скасовано та прийнято по справі нову постанову, якою у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області про стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 7.11.2015р. по 25.05.2016р. включно - відмовити.

Судовим рішенням апеляційної інстанції в справі №821/803/16 встановлено, що постановою Херсонського окружного адміністративного суду від 3.03.2016р. (справа № 821/3724/15-а), яка залишена без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 25.05.2015р., визнано протиправним та скасовано наказ №417 о/с від 6.11.2015р. УМВС в Херсонській області в частині звільнення ОСОБА_1 з посади виконуючого обов`язки старшого оперуповноваженого міжрайонного відділу №1 управління протидії злочинності у сфері економіки УМВС України в Херсонській області, поновлено позивача на посаді виконуючого обов`язки старшого оперуповноваженого міжрайонного відділу №1 управління протидії злочинності у сфері економіки УМВС України в Херсонській області з 06.11.2015р., допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді виконуючого обов`язки старшого оперуповноваженого міжрайонного відділу №1 управління протидії злочинності у сфері економіки УМВС України в Херсонській області з 06.11.2015р. Вказане судове рішення набрало законної сили 25.05.2016р.

Як встановлено судовою колегією, відповідно до довідки відповідача №699 від 10.08.2016р., ОСОБА_1 нараховано та виплачено одноразову грошову допомогу при звільненні в розмірі 26723,14грн.

У квітні 2018 року позивачу нарахована виплата за вимушений прогул на виконання рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 22 березня 2018 року в справі №821/2082/17 за період з 13 липня 2017 року по 22 березня 2018 року в розмірі 9793,90 грн. на 2216,99 грн.

Посилання позивача на обставини, які виникли після звільнення позивача (2016-2019 роки), є безпідставним, оскільки суд повинен досліджувати правомірність спірних рішень, дій або бездіяльності на момент їх прийняття (вчинення).

До того ж позивачу за рішеннями судів сплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу за 2015-2018 роки, а термін для надання чергової відпустки в 2019 році ще не минув.

При цьому всі надані відповідачем копії наказів про надання позивачу чергових відпусток (2012-2015 роки) мають своєю підставою рапорти ОСОБА_1 , позивач не зазначає в позовній заяві, що він подавав в 2007, 2010-2011, 2016,2017, 2018, 2019 роки рапорти про надання відпусток.

Стосовно не нарахування та невиплати позивачу коштів у вигляді компенсації за невикористані дні відпусток в 2007, 2010 та 2011 роках (з урахуванням встановлених судом фактів використання позивачем чергових відпусток за 2006, 2008, 2009, 2011, 2012, 2013, 2014 та 2015 роки), матеріальної допомоги, виплат на оздоровлення, середнього заробітку за час затримки даних виплат суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що редакцією Положення №114, яка діяла на момент звільнення позивача зі служби, не передбачалася виплата грошової компенсації за невикористані дні відпустки (2007, 2010 роки) окрім відпустки в році звільнення.

Позивач, як встановлено судом, перебуває в трудових відносинах з відповідачем з 15 вересня 2010 року, що виключає відповідальність УМВС України в Херсонській області за період з 2007 року по 15 вересня 2010 року.

В період проходження позивачем служби в органах внутрішніх справ порядок та умови виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ визначала Інструкція про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31 грудня 2007 р. N 499 (далі - Інструкція №499).

Особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ надається матеріальна допомога у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує місячного грошового забезпечення на день виплати, та один раз на рік - допомога для оздоровлення при щорічній основній відпустці в розмірі, що не перевищує місячного грошового забезпечення. (пп.2.16.1 п.2.16 розділу ІІ Інструкції №499 в редакції чинній на 2011 рік).

Матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань особам рядового і начальницького складу надається протягом року за мотивованим рапортом особи рядового чи начальницького складу у розмірі місячного грошового забезпечення, яке особа отримувала на день виплати (пп.2.16.2 п.2.16 розділу ІІ Інструкції №499 в редакції чинній на 2011 рік).

Допомога для оздоровлення особам рядового і начальницького складу надається в разі вибуття в чергову відпустку у розмірі грошового забезпечення, яке особа отримувала на день виплати (пп.2.16.3 п.2.16 розділу ІІ Інструкції №499 в редакції чинній на 2011 рік).

Підставою для надання допомоги для оздоровлення особам рядового чи начальницького складу є наказ про особовий склад, за яким особа рядового чи начальницького складу вибуває в чергову відпустку (пп.2.16.4 п.2.16 розділу ІІ Інструкції №499 в редакції чинній на 2011 рік).

Згідно з пп.3 п.5 постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 N 1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу" (в редакції чинній на 2007, 2010 - 2011 роки) керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання надано право надавати військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань та допомогу для оздоровлення при щорічній основній відпустці у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.

Згідно довідки про потребу та виділення бюджетних коштів по грошовому утриманню УМВС України в Херсонській області, потреба на грошове утримання за 2007-2015 роки не була забезпечення на 100%, а саме:

- 2007 рік при потребі на грошове утримання в 63278,3 тис. грн. доведено кошторисом 50244,1 тис. грн., що становить 79,4% від необхідного забезпечення;

- 2008 рік при потребі на грошове утримання в 114796,2 тис. грн. доведено кошторисом 69199,9 тис. грн., що становить 60,3% від необхідного забезпечення;

- 2009 рік при потребі на грошове утримання в 121020,8 тис. грн. доведено кошторисом 93919,3 тис. грн., що становить 77,6% від необхідного забезпечення;

- 2010 рік при потребі на грошове утримання в 125982,2 тис. грн. доведено кошторисом 90670,2 тис. грн., що становить 72% від необхідного забезпечення;

- 2011 рік при потребі на грошове утримання в 123519,9 тис. грн. доведено кошторисом 96307,5 тис. грн., що становить 78% від необхідного забезпечення;

- 2012 рік при потребі на грошове утримання в 234145,6 тис. грн. доведено кошторисом 107542,1 тис. грн., що становить 45,9% від необхідного забезпечення;

- 2013 рік при потребі на грошове утримання в 209522,0 тис. грн. доведено кошторисом 116088,0 тис. грн., що становить 55,4% від необхідного забезпечення;

- 2014 рік при потребі на грошове утримання в 187774,7 тис. грн. доведено кошторисом 119742,6 тис. грн., що становить 63,8% від необхідного забезпечення;

- 2015 рік при потребі на грошове утримання в 198968,3 тис. грн. доведено кошторисом 126806,7 тис. грн., що становить 63,7% від необхідного забезпечення.

Оскільки належними доказами підтверджено використання позивачем в повному обсязі чергової відпустки в році звільнення, то позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності УМВС України в Херсонській області щодо ненадання відпустки, не нарахування та невиплати коштів у вигляді компенсації за невикористані дні відпустки, матеріальної допомоги, виплат на оздоровлення, середнього заробітку за час затримки даних виплат за 2015 рік задоволенню не підлягають.

Позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності УМВС України в Херсонській області щодо ненадання відпустки задоволенню не підлягають, оскільки вони не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльності УМВС України в Херсонській області щодо не нарахування та невиплати коштів у вигляді компенсації за невикористані дні відпустки, матеріальної допомоги, виплат на оздоровлення, середнього заробітку за час затримки даних виплат задоволенню не підлягають, оскільки вони не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Позивач не наводить конкретних періодів за які йому не нарахована та не виплачена компенсація за невикористані дні відпустки, матеріальну допомогу, виплати на оздоровлення. Єдиною підставою для висновку про порушення відповідачем порядку виплати відповідних коштів є аналіз позивачем листа УМВС України в Херсонській області №267/04/2-2013 від 19 квітня 2019 року.

Однак лист відповідача не містить жодних даних про невиплату коштів, а лише містить перелік записів у особових картках позивача про періоди надання чергових відпусток.

Разом з тим, що стосується позовних вимог про покладення на відповідача обов`язку нарахувати та сплатити компенсацію за невикористані дні відпусток за 2006 - 2019 роки; нарахувати та сплатити середній заробіток за час затримки вказаних у пунктах другому та третьому позовної заяви виплат до моменту постановлення судового рішення, то вони задоволенню не підлягають, оскільки положення КЗпП України не можливо застосувати до спірних правовідносин.

Відповідний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України №21-4-413а14 від 14 жовтня 2014 року.

Позивач мав право лише на відпустку, але до дня звільнення таким правом не скористався, норми Кодексу законів про працю України та Закону України "Про відпустки" на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ не поширюються.

Посилання позивача на положення Конституції України не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки право позивача на відпустку нормами Положення про проходження служби рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ Української РСР не порушено, а пунктом 56 Положення передбачена можливість осіб середнього, старшого і вищого начальницького складу, звільненим із органів внутрішніх справ за віком, через хворобу, обмежений стан здоров`я чи скорочення штатів, у році звільнення надання чергової відпустки без обмеження будь-якими строками. Позивач зазначеним правом не скористався, а тому законних підстав для задоволення його позовних вимог немає.

Відсутність порушень відповідачем приписів спеціального законодавства є підставою для відмови в задоволенні, як похідних, позовних вимог про стягнення моральної шкоди.

Оцінюючи наявні докази, суд дотримується позиції, вказаної у рішенні Європейського суду з прав людини, яку він висловив у пункті 53 рішення у справі «Федорченко та Лозенко проти України», відповідно до якої суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом».

Обов`язковою для застосування в Україні є практика Європейського суду з прав людини, яка статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визнана джерелом права.

Відповідно до статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) "Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження".

Вирішуючи питання про застосування ст.13 Конвенції, суд бере до уваги, що в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Аманн проти Швейцарії» (Заява N 27798/95 п.88) зазначено, що стаття 13 Конвенції вимагає, щоб кожен, хто вважає себе потерпілим внаслідок заходу, який, на його думку, суперечив Конвенції, мав право на засіб правового захисту у відповідному національному органі для вирішення свого спору, а в разі позитивного вирішення - для одержання відшкодування шкоди. Однак це положення не вимагає безумовного досягнення вирішення спору на користь заявника.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених вимог та про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Херсонській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного судового рішення, при цьому відповідно до п.п. 15.5 п. 15 розділу VII "Перехідні положення" КАС України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються через суд першої інстанції, який ухвалив відповідне рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо вона не була подана у встановлений строк. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Суддя Войтович І.І.

кат. 106030000