Справа № 2140/1992/18
Суддя: Димерлій О.О.
Дата ухвалення: 2019-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 липня 2019 р.м.ОдесаСправа № 2140/1992/18
Головуючий в 1 інстанції: Василяка Д.К.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:

доповідача, судді: Димерлія О.О.

суддів: Кравченка К.В., Єщенка О.В.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2018 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі про визнання протиправною та скасування податкової вимоги, -

УСТАНОВИВ:

У вересні 2018 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (далі по тексту - відповідач) про визнання протиправною та скасування податкової вимоги від 14.03.2018 року № 11735-17 та рішення про опис майна в податкову заставу від 14.03.2018 року № 11735-17.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, позивач 01.09.2015 р. припинила підприємницьку діяльність ФОП ОСОБА_1 . однак 14.09.2018 р. отримала податкову вимогу від 14 березня 2018 року № 11735-17, відповідно до якої станом на 13 березня 2018 р. сума податкового боргу платника податків становить 6811,46 грн. та рішення від 14.03.2018 р. про опис майна у податкову заставу.

В 2015 році під час ліквідації ФОП відповідач не мав претензій до позивача щодо сплати податків.

Перевірка ФОП ОСОБА_1 в період 2015-2018 роки не проводилася, акти перевірки відповідачем не складалися, повідомлення рішення не надавалися та не надсилалися, з яких підстав були оформлені спірна вимога та рішення позивачу не відомо.

Також, на думку позивача, строки давності на стягнення пені та штрафів минули, податковий борг не узгоджувався сторонами та відсутній станом на момент звернення з позовом.

За наслідками розгляду зазначеної справи Херсонським окружним адміністративним судом 13 грудня 2018 року прийнято рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відмовляючи в задоволенні позову, судом зазначено що у разі припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності) її зобов`язання не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати. Фізична особа - підприємець відповідає за своїми зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин справи, та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

До Одеського апеляційного адміністративного суду надійшов відзив фіскального органу на зазначену апеляційну скаргу, в якому відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Враховуючи те, що апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд вважає можливим розглянути справу в порядку, визначеному п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України.

Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача, розглянув та обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив матеріали справи та вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Перевіряючи повноту з`ясування судом першої інстанції обставин справи та правильність застосування правових норм, апеляційний суд звертає увагу на таке.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_1 була зареєстрована фізичною особою - підприємцем. Перебувала на обліку у ДПІ у м. Херсоні ГУ ДФС у Херсонській області.

01 вересня 2015 року припинено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем, № 2043980.

15 грудня 2015 року від Суворовського РВ ХМУ УМВС України в Херсонській області відповідачу надійшло подання від 05.11.2015 №36/13018 про усунення порушення вимог Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів". Відповідно до вказаного подання встановлено, що 02.06.2015 гр. ОСОБА_2 перебуваючи на робочому місці в магазині "ІНФОРМАЦІЯ_1" ФОН ОСОБА_3 по АДРЕСА_4 здійснила продаж алкогольного пива особі, яка не досягла 18 років. За вказаним фактом складено протокол XН № 323512 про адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 156 КУпАП щодо ОСОБА_2 .

За результатами розгляду матеріалів перевірки Суворовського РВ ХМУ України в Херсонській області від 02.06.2015 р. відповідачем прийнято рішення про застосування фінансових санкцій від 05 лютого 2016 року №000061/21-22-21-, відповідно до якого до ФОП ОСОБА_1 за порушення вимог ст. 15-1 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" у вигляді штрафу у розмірі 6800,00 грн. Вказане рішення направлено на адресу позивача рекомендованим листом з повідомленням про вручення 05.06.2016р.

14 березня 2018 року відповідачем прийнято податкове повідомлення - рішення форми "Ф" від 14.03.2018 р. № 11735-17, відповідно до якого станом на 13.03.2018 р. у позивача наявний податковий борг у розмірі 6811, 46 грн., у тому числі: штрафна санкція - 6800, пеня - 11,46 грн.

14 березня 2018 року податковим органом прийнято податкова вимога № 11735-17, відповідно до якої зобов`язано позивача сплатити податковий борг у розмірі 6811, 46 грн., у тому числі: штрафна санкція - 6800 адмін. штрафи та інші санкції , пеня - 11,46 грн. - збір за розвиток виноградарства, садівництва та хмелярства нарахований до 01 січня 2015 року.

Крім того, 14 березня 2018 року відповідачем прийнято рішення про опис майна в податкову заставу.

Податкове повідомлення - рішення та рішення про опис майна в податкову заставу отримано позивачем 14.09.2018 р.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне: відповідно до ст. 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Аналогічні вимоги містять положення статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій.

Згідно з частиною 2 статті 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" (далі - Закон) до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі порушення вимог статті 15-3 цього Закону - 6800 гривень.

Застосування штрафних санкцій, передбачених частиною 2 статті 17 Закону, можливе лише за умови встановлення та доведення складу правопорушення, а саме встановлення факту продажу працівником підприємства (організації) торгівлі алкогольних напоїв, особі, яка не досягла 18 років.

Порядок застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 02 червня 2003 року № 790.

Відповідно до пункту 5 «Порядку застосування фінансових санкцій, передбачених статтею 17 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" підставою для прийняття рішення про застосування фінансових санкцій є, зокрема, матеріали правоохоронних, податкових та інших органів виконавчої влади щодо недотримання суб`єктами підприємницької діяльності вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про виробництво та обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.

Приймаючи податкове повідомлення-рішення від 05.02.2016 року № 000061/21-22- 21-, відповідач у справі виходив з того, що в діях позивача наявний склад правопорушення визначений частиною 2 статті 17 Закону підтверджений відповідною постановою.

Проте, податковим органом не враховано положення статті 61 Конституції України, в якій зазначається, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Тобто, відповідальність за порушення частини 2 статті 17 Закону повинна нести виключно фізична особа-підприємець, в даному випадку фізична особа-підприємець позивач, проте на момент винесення податкового повідомлення-рішення від 05.02.2016 р. діяльність цієї особи вже було припинено, таким чином на підставі неправомірного повідомлення-рішення, відповідач не мав права виносити спірну податкову вимогу та рішення від 14.03.2018 р..

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи відповідача у справі щодо посилання на підпункти 4-6 пункту 11.18 Порядку (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) оскільки податкове повідомлення-рішення від 05.02.16 р. та податкове повідомлення-рішення форми «Ф» від 14.03.2018 р. № 11735-17 є протиправними та безпідставними у зв`язку з припиненням діяльності суб`єкта, який несе відповідальність за порушення частини 2 статті 17 Закону. Окрім того, на момент припинення діяльності фізичної особи-підприємця, станом на вересень місяць 2015 року, зобов`язань щодо сплати санкцій у фізичної-особи підприємця не було.

Доводи податкового органу про те, що фізична особа має забезпечити остаточні розрахунки з податків від провадження підприємницької діяльності, в установлені строки подати відповідному контролюючому органу річну податкову декларацію за звітний рік, у якому проведено державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця позивач вважає неприйнятним з огляду на те, що в зазначеній нормі йдеться виключно про податкові зобов`язання, тоді як до позивача застосовні фінансові санкції у вигляді штрафу, що не є податком в розумінні національного законодавства.

Частиною 1 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Частиною 1 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» передбачено, якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою.

Однак, суд першої інстанції при прийнятті спірного рішення від 13.12.2018 р. не врахував та не дослідив наявності в діях фізичної особи-підприємця складу двох правопорушень та не врахував що повідомлення-рішення, які не отримував позивач, винесені протиправно, оскільки винесені після припинення фізичної особи-підприємця позивача, після вересня 2015 року.

За таких обставин винесення податкового повідомлення-рішення форми «Ф» від 14.03.2018 р. № 11735-17 не відповідає нормам ПК України, оскільки відповідачем не доведено існування заборгованості із сплати пені у розмірі 11,46 грн. позивачем не враховано спеціальних обмежених строків давності щодо стягнення пені, факту закриття ФОП позивача в 2015 році.

Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Наведена позиція викладена в Постанові Верховного Суду по справі № 813/2113/16 від 11.12.2018 року.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов хибного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправною та скасування податкової вимоги від 14.03.2018 року № 11735-17 та рішення про опис майна в податкову заставу від 14.03.2018 року № 11735-17.

Відносно вимог апеляційної скарги щодо стягнення з Прокуратури Одеської області на його користь витрат на правову допомогу по справі №815/1479/18 у загальному розмірі 5000грн., суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Надаючи оцінку доказам підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до чч. 1-5 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Для цілей розподілу судових витрат розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Колегія суддів зазначає, що в підтвердження здійсненної правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.

Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.

Відповідно до ч.7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

До суду першої інстанції для підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано договір про надання правової допомоги від 01 листопада 2018 року, акт наданих послуг від 18 січня 2019 року №8.

Відповідно до вищевказаних документів клієнт (позивач у справі) отримав правову допомогу щодо скасування податкової вимоги від 14.03.2018 року та рішення про опис майна у податкову заставу від 14.03.2018 року.

Жодного посилання на адміністративну справу в межах якої надавалася правова допомога, документи не містять.

Водночас, судом встановлено, що у матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження сплати ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 суми грошових коштів у розмірі 6800 грн, визначеної в Акті прийому-передачі робіт (наданих послуг) ОСОБА_1 щодо представництва її інтересів по адміністративній справі №2140/1992/18.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що наданими на час до суду документами обґрунтованість та фактичний обсяг витрат на правничу допомогу у конкретній адміністративній справі належними та допустимими доказами не підтверджено, а отже вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення з відповідача витрат на професійну правничу у розмірі 6800 грн задоволенню не підлягають.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Судові витрати розподіляються відповідно до ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 13 грудня 2018 року - скасувати та прийняте нове рішення суду.

Адміністративний позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати податкову вимогу Головного управління Державної фіскальної служби Херсонської області від 14.03.2018 року № 11735-17 та рішення Головного управління Державної фіскальної служби Херсонської області про опис майна в податкову заставу від 14.03.2018 року № 11735-17.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної фіскальної служби у Херсонській області, Автономній Республіці Крим та м. Севастополі (, адреса: 73026, м. Херсон, проспект Ушакова, 75) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ) судовий збір у розмірі 1857 (тисяча вісімсот п`ятдесят сім) грн 80 коп.

У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач: О.О.Димерлій

Суддя: К.В. Кравченко

Суддя: О.В. Єщенко