Справа № 580/1585/19
Суддя: В.А. Гайдаш
Дата ухвалення: 2019-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2019 року справа № 580/1585/19

м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді Гайдаш В.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження у приміщенні суду адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною бездіяльності та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , далі позивач) з позовом до Департаменту патрульної поліції (вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, 03048, далі - відповідач), в якому просить:

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплату позивачу грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 20.06.2018 по 19.11.2018 в сумі 40067 грн. 07 коп. та грошового забезпечення за час вимушеного прогулу пов`язаного з затримкою виконання судового рішення з 04.12.2017 по 03.01.2018 в сумі 8121 грн. 83 коп.;

- стягнути з відповідача на користь позивача грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 20.06.2018 по 19.11.2018 в сумі 40067 грн. 07 коп. та грошове забезпечення за час вимушеного прогулу пов`язаного з затримкою виконання судового рішення з 04.12.2017 по 03.01.2018 в сумі 8121 грн. 83 коп.;

- стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі суми невиплаченого грошового забезпечення в сумі 48188 грн.

Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 24.05.2019 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідача протиправно не виплачує позивачу грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 20.06.2018 по 19.11.2018 в сумі 40067 грн. 07 коп. з моменту скасування наказу про поновлення позивача на службі на виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду та до моменту поновлення позивача на посаді на виконання постанови Верховного Суду. Крім того, відповідач протиправно не виплачує позивачу грошове забезпечення за час вимушеного прогулу пов`язаного з затримкою виконання судового рішення з 04.12.2017 по 03.01.2018 а сумі 8121 грн. 83 коп.

Відповідача позов не визнав, проти заявленого адміністративного позову заперечив та надав письмовий відзив на позов в якому зазначив, що рішенням Верховного Суду від 24.10.2018 у справі №823/1460/17 період з 20.06.2018 по 19.11.2018 не визначений, як вимушений прогул. Також відповідач вважає, що не підлягає до задоволення і вимога щодо стягнення грошове забезпечення за час вимушеного прогулу пов`язаного з затримкою виконання судового рішення з 04.12.2017 по 03.01.2018 а сумі 8121 грн. 83 коп., оскільки строк затримки виплати доходу за якою виникає право на таку компенсацію становить один і більше календарних місяців. Крім того, позивачем не доведено факту заподіяння йому діями (бездіяльністю) відповідача моральної шкоди, яка б призвела до його моральних страждань, тому позов у цій частині також не підлягає до задоволення.

Розглянувши подані документи і матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що постановою Черкаського окружного адміністративного суду України від 04 грудня 2017 року у справі №823/1460/17 позов задоволено: визнано протиправними та скасовано накази Департаменту патрульної поліції від 4 вересня 2017 року № 1360 та від 7 вересня 2017 року №353 о/с про звільнення інспектора розшуку та опрацювання матеріалів дорожньо-транспортних пригод Управління патрульної поліції в місті Черкаси Департаменту патрульної поліції майора поліції Кравця ОСОБА_2 . ОСОБА_3 . зі служби в поліції з 12 вересня 2017 року; поновлено його на посаді з 13 вересня 2017 року; стягнуто з Департаменту патрульної поліції на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 15858 грн. 81 коп. та витрати на правову допомогу в сумі 1131 грн. 02 коп.

На виконання вказаної постанови Черкаського окружного адміністративного суду України від 04 грудня 2017 року у справі №823/1460/17 наказом Департаменту патрульної поліції від 03.01.2018 №3 о/с скасовано пункт наказу ДПП НПУ від 07.09.2017 №353 о/с про звільнення ОСОБА_1 зі служби в поліції.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2018 року скасовано постанову Черкаського окружного адміністративного суду України від 4 грудня 2017 року, прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

На виконання вказаної постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2018 року у справі №823/1460/17 наказом Департаменту патрульної поліції від 20.06.2018 №614 о/с скасовано пункт наказу ДПП НПУ від 03.01.2018 №3 о/с в частині поновлення ОСОБА_1 на службі в поліції.

Постановою Верховного Суду від 24.10.2018 у справі №823/1460/17 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено та скасовано постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2018 року і залишити в силі постанову Черкаського окружного адміністративного суду України від 4 грудня 2017 року.

На виконання вказаної постанови Верховного Суду від 24.10.2018 у справі №823/1460/17 наказом Департаменту патрульної поліції від 19.11.2018 №1086 о/с скасовано пункт наказу ДПП НПУ від 20.06.2018 №614 о/с в частині скасування пункту наказу про поновлення на посаді, а ОСОБА_1 поновлено на службі в поліції.

На звернення позивача щодо нарахування та виплати йому грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 20.06.2018 по 19.11.2018 в сумі 40067 грн. 07 коп. та грошового забезпечення за час вимушеного прогулу пов`язаного з затримкою виконання судового рішення з 04.12.2017 по 03.01.2018 в сумі 8121 грн. 83 коп., Департаментом патрульної поліції було відмовлено, оскільки рішенням Верховного Суду від 24.10.2018 у справі №823/1460/17 період з 20.06.2018 по 19.11.2018 не визначений, як вимушений прогул.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає, що відповідно до положень статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статті 235 КЗпП України визначено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 «Про Практику розгляду судами трудових спорів», якщо внаслідок відмови у прийнятті на роботу або несвоєчасного укладення трудового договору працівник мав вимушений прогул, його оплата провадиться стосовно до правил ч. 2 статті 235 КЗпП України про оплату вимушеного прогулу незаконно звільненому працівникові.

У той же час, виходячи з визначення вимушеного прогулу - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати.

Згідно із ч. 2 статті 235 КЗпП, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

В пункті 6 Постанови «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року №13 Пленум Верховного суду України зазначив, що задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Сплата коштів за вимушений прогул є гарантією особи та виконує компенсаторну функцію у відносинах незаконного її звільнення, впливає на відносини соціального захисту, право на що визначено ст. 46 Конституції України.

Велика Палата Верховного Суду, аналізуючи вказану норму під час розгляду справи №826/808/16 у постанові від 20.06.2018, дійшла висновку, що виплата середнього заробітку проводиться за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання вказаної постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2018 року у справі №823/1460/17 наказом Департаменту патрульної поліції від 20.06.2018 №614 о/с скасовано пункт наказу ДПП НПУ від 03.01.2018 №3 о/с в частині поновлення ОСОБА_1 на службі в поліції, при цьому, на виконання постанови Верховного Суду від 24.10.2018 у справі №823/1460/17 наказом Департаменту патрульної поліції від 19.11.2018 №1086 о/с скасовано пункт наказу ДПП НПУ від 20.06.2018 №614 о/с в частині скасування пункту наказу про поновлення на посаді, а ОСОБА_1 поновлено на службі в поліції.

Таким чином, суд дійшов висновку, що період часу з моменту винесення наказу від 20.06.2018 №614 о/с за постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 12 червня 2018 року у справі №823/1460/17 та до моменту винесення відповідачем наказу про його скасування на підставі постанови Верховного Суду від 24.10.2018 вважається вимушеним прогулом позивача.

Тому суд дійшов висновку, що стягненню підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу з період з 20.06.2018 по 19.11.2018 в сумі 40067 грн. 07 коп..

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача грошове забезпечення пов`язаного із затримкою виконання судового рішення з 04.12.2017 по 03.01.2018 в сумі 8121 грн. 83 коп., то суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

Принцип обов`язковості судових рішень закріплений і в ст. 14 КАС України, відповідно до змісту якої судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, встановлену законом.

Згідно ч. 1 ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Відповідно до ч. 1 ст. 371 КАС України негайно виконуються постанови суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби та присудження виплати заробітної плати, іншого грошового утримання у відносинах публічної служби у межах суми стягнення за один місяць.

Крім того, відповідно до положень частини другої ст. 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Згідно з частиною п`ятою ст. 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняття органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 КАС України визначено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Черкаського окружного адміністративного суду України від 04 грудня 2017 року у справі №823/1460/17 позов задоволено: визнано протиправними та скасовано накази Департаменту патрульної поліції від 4 вересня 2017 року № 1360 та від 7 вересня 2017 року №353 о/с про звільнення інспектора розшуку та опрацювання матеріалів дорожньо-транспортних пригод Управління патрульної поліції в місті Черкаси Департаменту патрульної поліції майора поліції Кравця ОСОБА_2 . ОСОБА_3 . зі служби в поліції з 12 вересня 2017 року; поновлено його на посаді з 13 вересня 2017 року.

Отже, рішення Черкаського окружного адміністративного суду України від 04 грудня 2017 року у справі №823/1460/17 було допущено до негайного виконання в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми стягнення за один місяць.

Таким чином, в силу приписів статті 370 КАС України відповідач станом на 04.12.2017 мав беззаперечні підстави для поновлення позивача на попередньому місці роботи, однак він не виконав свого обов`язку щодо поновлення позивача на підставі рішення Черкаського окружного адміністративного суду України від 04 грудня 2017 року у справі №823/1460/17, яке в цій частині було допущено до негайного виконання, тобто відповідачем проігноровано положення ст. ст. 19, 124 Конституції України, ст. 14, ст. 370 КАС України, ст.235 КЗпП України відносно виконання прямого обов`язку щодо негайного поновлення на попередньому місці роботи позивача.

Таким чином, суд дійшов висновку стягнути з відповідача на користь грошове забезпечення за час вимушеного прогулу пов`язаного із затримкою виконання судового рішення Черкаського окружного адміністративного суду України від 04 грудня 2017 року у справі №823/1460/17 з 04.12.2017 по 03.01.2018 в сумі 8121 грн. 83 коп.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі суми невиплаченого грошового забезпечення в сумі 48188 грн., то суд зазначає наступне.

Стаття 23 Цивільного кодексу України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частина друга статті 23 ЦК України).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Пленум Верховного Суду України в своїй постанові №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснив, що моральною шкодою є втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Крім того, Верховний Суд України у вищевказаній постанові Пленуму зазначає, що в позовній заяві про відшкодування моральної шкоди повинні бути зазначені обставини того, у чому полягає моральна шкода, якими діями, рішеннями вона завдана та якими доказами вона підтверджена. Факт заподіяння шкоди доводить позивач.

Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, обов`язок доказування спричиненої моральної шкоди, її розміру та інших обставин, покладається на особу, що позивається із таким позовом.

За змістом частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Таким чином, сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково підтверджена належними та допустимими доказами, тому суд приходить до висновку про необґрунтованість позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є частково обґрунтованими та такими, що підлягають до часткового задоволення.

Щодо клопотання позивача про стягнення з відповідача понесених ним витрат на правничу допомогу в сумі 2500 грн., то в його задоволенні необхідно відмовити, оскільки позивачем до матеріалів справи не надано доказів укладення договору про надання правничої допомоги із адвокатом Витріщак Т.І., а детальний опис робіт, що наданий позивачем до позову, не підписаний адвокатом Витріщак Т.І. та не місить посилання на номер вказаної адміністративної справи, що розглядається.

Згідно частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

При цьому в силу положень частини 2 статті 77 вказаного кодексу, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись статтями 6, 9, 14, 242-245, 255, 295, 370 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність Департаменту патрульної поліції Національної поліції України щодо не нарахування та не виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 20.06.2018 по 19.11.2018 в сумі 40067 грн. 07 коп. та грошового забезпечення за час вимушеного прогулу пов`язаного з затримкою виконання судового рішення з 04.12.2017 по 03.01.2018 в сумі 8121 грн. 83 коп.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 20.06.2018 по 19.11.2018 в сумі 40067 (сорок тисяч шістдесят сім) грн. 07 коп.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу пов`язаного з затримкою виконання судового рішення з 04.12.2017 по 03.01.2018 в сумі 8121 (вісім тисяч сто двадцять одна) грн. 83 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 1250 (одна тисяча двісті п`ятдесят) грн. 29 коп.

Копію рішення направити особам, які беруть участь у справі.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду через Черкаський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя В.А. Гайдаш