Справа № 369/13191/18
Суддя: Пінкевич Н. С.
Дата ухвалення: 2019-06-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Провадження № 2-а/369/12/19
РІШЕННЯ

Іменем України

03.06.2019 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Пінкевич Н.С

при секретарі Середенко Б.С.

за участі позивача ОСОБА_1

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Інспектора Управління патрульної поліції в Київській області лейтенанта поліції Болгар Світлани Андріївни, третя особа: Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції про визнання дій протиправними та скасування рішення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до інспектора СРПП №1 Києво-Святошинського ВП лейтенанта Бибик Марії В"ячеславівни про скасування постанови. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 11.01.2018 року було винесено постанову серії ЕАВ № 658019 від 11.102018 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, якою останнього визнано винним та притягнуто до відповідальністю за ч. 2 ст. 122 КУпАП за те, що відповідно до постанови 11.10.2018 року о 17:46 керував ТЗ рухаючись в крайній лівій смузі і не маючи наміру здійснити поворот, в той час коли інші смуги були не зайняті, чим порушив п. 11.5 ПДР України та накладено штраф 425 грн. Позивач вказує, що відповідачем було порушено порядок розгляду справи. Вказана постанова безпідставна та не ґрунтується на жодному доказі та факті.

На підставі викладеного позивач просить постанову інспектора Управління патрульної поліції в Київській області лейтенанта поліції Болгар Світлани Андріївни серії ЕАВ № 658019 від 11.10.2018 року про накладення на позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн. по справі про адміністративне правопорушення щодо останнього за ч. 2 ст. 122 КУпАП скасувати, а справу про адміністративне правопорушення закрити.

Від представника відповідача до суду надійшов відзив, відповідно до якого останній вказує, що інспектор поліції діяв в межах норм чинного законодавства України. Твердження позивача викладені в позові є хибними, а позовні вимоги безпідставними та необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Позивач ОСОБА_1 під час судового засідання позовні вимоги підтримав у повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача до судового засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи,повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у суді першої інстанції.

Так, у відповідності до ч. 3 ст. 205 КАС України у разі повторної неявки повідомленого належним чином відповідача в судове засідання, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши пояснення позивача, розглянувши відзив на адміністративний позов, дослідивши докази по справі, суд прийшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи,11.10.2018 року інспектором першого батальйону 3-ї роти управління патрульної поліції у в Київській області Болгар С.А. було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАВ № 658019 від 11.10.2018 року за ч. 2 ст. 122 КУпАП, у відповідності до якої водій ОСОБА_1 о 17 годині 48 хвилин на 19-ому кілометрі автодороги Київ-Чоп, керуючи транспортним засобом Hyundai Accent, д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись в крайній лівій смузі не маючи наміру здійснити поворот, в той час коли інші смуги не були зайняті, чим порушив вимоги п. 11.5 Правил дорожнього руху, та якою постановлено застосувати до правопорушника позивача по справі - адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 грн.

Статтею 55Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Завданням адміністративного судочинства, згідно з частиною 1статті 2 КАСУ країни, є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Статтею 5 КАС України встановлено право на судовий захист і передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Підставою притягнення до адміністративної відповідальності є вчинення адміністративного правопорушення.

Згідно з ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

Як визначено положеннями статті 14 Закону України "Про дорожній рух",учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.

Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України визначається Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2011 року (далі ПДР).

Відповідно до п. 1.9 ПДР,особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

За змістом п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема, ч. 2 ст. 122 КУпАП. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.

Зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати статті 283КУпАП, зокрема, містити дату розгляду справи, опис обставин, установлених під час розгляду справи, зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення, а також прийняте у справі рішення.

Так, частина 2 статті 122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність, зокрема, за порушення правил розташування транспортних засобів на проїзній частині, відтак, є бланкетною, тобто такою, що посилається на певні норми права, які безпосередньо встановлюють такі вимоги.

За загальним правилом, встановленим п. 11.2 ПДР, на дорогах, які мають дві і більше смуг для руху в одному напрямку, нерейкові транспортні засоби повинні рухатися якнайближче до правого краю проїзної частини, крім випадків, коли виконується випередження, об`їзд або перестроювання перед поворотом ліворуч чи розворотом.

Згідно з вимогами п. 11.5 ПДР на дорогах, які мають дві і більше смуги для руху в одному напрямку, виїзд на крайню ліву смугу для руху в цьому ж напрямку дозволяється, якщо праві зайняті, а також для повороту ліворуч, розвороту або для зупинки чи стоянки на лівому боці дороги з одностороннім рухом у населених пунктах, коли це не суперечить правилам зупинки (стоянки).

Водночас, за правилами, встановленими п. 10.4 ПДР, перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, крім випадків, коли здійснюється поворот у разі в`їзду на перехрестя, де організовано круговий рух, напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку, установленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою.

Згідно з п. 2.3 «б» ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій має бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.

За змістом положень п. 1.10 ПДР, термін «дорожня обстановка» вживається в ПДР в розумінні сукупності факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність та стан дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів), які повинен ураховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом.

Як встановлено статтею 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

За змістом статті 251 КУпАП, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи на підставі доказів.

У Рекомендації № R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції», одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративного органу.

Відповідно до ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням, інакше як на підставі і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.

Так, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 2КАС України у справах щодо оскарження рішень,дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють,чи прийняті(вчинені)вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 19 Конституції України,органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч. 1ст. 9 КАС України).

Відповідно до ч. 1ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78цього Кодексу.

Частиною 3 статті 77 КАС України передбачено, що докази суду надають учасники справи. Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів (ч. 5 ст. 77 КАС України).

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (ч. 1ст. 78 КАС України).

В той же час, з урахуванням положень ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Стаття 72 КАС України передбачає, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані,на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів),що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи,та інші обставини,що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими,речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Так, звертаючись до суду з позовом про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, позивач в позовній заяві, а також у наданих в судовому засіданні поясненнях, факт виїзду на крайню ліву смугу для руху не заперечує, разом з тим, вказує, що вчинив дані дії для здійснення розвороту, що не було спростовано належними та допустимими доказами.

Ухвалою суду було витребувано в УПП у Київській області ДПП відеозаписи з нагрудних відеокамер (відео реєстраторів) або показань інших технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки за 11.10.2018 року, на яких зафіксовано рух водія ОСОБА_1 . Разом з тим у відповідь на вказану ухвалу Управлінням патрульної поліції у Київській області надано відповідь, згідно якої матеріали фото та відео фіксації події, чи будь-які інші письмові матеріали у даній справі відсутні.

Суд також не приймає до уваги твердження відповідача про відсутність у позивача підстав для вчинення розвороту, оскільки будь-яких доказів на підтвердження фактичного знаходження місця для розвороту, а також точного місця вчинення правопорушення, як і конкретної дорожньої обстановки в момент його скоєння, які з огляду на положення п.10.4ПДР давали б підстави вважати дії позивача неправомірними, суду надано не було.

Враховуючи вказане, проаналізувавши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність в них достатніх належних та достовірних доказів на підтвердження вчинення громадянином ОСОБА_1 будь-яких дій або бездіяльності, які об`єктивно утворюють склад інкримінованого йому правопорушення в розумінні ст. 9 КУпАП, а ті, що надані в якості підтвердження вчинення правопорушення - суд оцінює критично з наведених вище обставин

Сама ж по собі оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом його вчинення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду вже зафіксованого правопорушення.

При цьому, візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17 (провадження № К/9901/15804/18).

Будь-яких інших належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, покладених в основу прийнятого суб`єктом владних повноважень рішення, а також його правомірності, суду надано не було та в судовому засіданні не встановлено, а ті, що надані в якості підтвердження вчинення правопорушення - суд оцінює критично з наведених вище обставин.

Статтею 62 Конституції України встановлено, що обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

У своєму рішенні від 10.02.1995 року у справі «Аллене де Рібемон проти Франції» Європейський Суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.

Як визначено пунктом 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України» (заява № 16437/04), при оцінці доказів судам слід керуватися критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (рішення у справі "Авшар проти Туреччини" (Avsar v. Turkey), п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі і закріпленій вст.62Конституції України презумпції невинуватості.

Пунктом 24постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» випливає, що спрощений підхід до судового розгляду справ про адміністративні правопорушення на транспорті та ігнорування прав осіб, яких притягають до відповідальності, потерпілих, їх законних представників і захисників є неприпустимим.

При цьому,вимогами ч.3ст.286КАС України встановлено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень,дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1)залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін,а позовну заяву без задоволення; 2)скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу(посадової особи); 3)скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.

Враховуючи вказане, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, беручи до уваги межі заявлених позивачем позовних вимог та суть спору, суд на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, дійшов до висновку про недоведеність наявності в діях позивача факту невиконання вимог п. 11.5 ПДР, а відтак і події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, а тому спірна постанова підлягає скасуванню.

Щодо задоволених позовних вимог в частині закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, то суд виходить з наступного.

Постанова по справі про адміністративне правопорушення від 11.10.2018 року серії ЕАВ № 658019 прийнята відповідно до норм Кодексу України про адміністративні правопорушення .

Стаття 247 КУпАП визначає обставини, що виключають провадження в справі про адміністративне правопорушення, зокрема, згідно з п.1 ч.1 даної норми Закону провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення;

Згідно статті 1 КАС України Кодекс адміністративного судочинства України визначає юрисдикцію та повноваження адміністративних судів, встановлює порядок здійснення судочинства в адміністративних судах.

Отже, закриття провадження у адміністративній справі може мати місце лише з підстав, визначених КАС України.

А тому вимоги про закриття провадження у справі не підлягають задоволенню, оскільки повноваженням щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності, закриття провадження у такій адміністративній справі, наділений виключно державний орган, а суд в адміністративному судочинстві лише перевіряє законність і обґрунтованість спірного рішення, а не приймає рішення замість нього, що повністю узгоджується з Рекомендацією № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980 року.

Закриття провадження по справі, постанова по якій прийнята в рамках іншого Закону, чинним Кодексом адміністративного судочинства не передбачено.

Статтею 245 КАС України визначені повноваження суду при вирішення справи. Зазначена норма Закону не передбачає ухвалення судом рішення про закриття провадження по справі, яка розглядалась за іншим Законом.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 268-272, 286 КАС України, ст.ст. 7, 9, 122, 222, 245 КУпАП,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Інспектора Управління патрульної поліції в Київській області лейтенанта поліції Болгар Світлани Андріївни, третя особа: Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції про визнання дій протиправними та скасування рішення задоволити частково.

Скасувати постанову інспектора Управління патрульної поліції в Київській області лейтенанта поліції Болгар Світлани Андріївни серії ЕАВ № 658019 від 11.10.2018 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн. по справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 122 КУпАП.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на постанову може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 10 червня 2019 року.

Суддя Н.С. Пінкевич