Справа № 480/82/19
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2019-07-15 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2019 р.Справа № 480/82/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калиновського В.А.,

Суддів: Калитки О. М. , Кононенко З.О. ,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С

представник відповідача Буртник Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 11.04.2019 року, головуючий суддя І інстанції: В.М. Соколов, м. Суми, повний текст складено 16.04.19 року по справі № 480/82/19

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління ДФС у Сумській області

про визнання протиправною та скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернулася до Сумського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління ДФС у Сумській області (далі по тексту - відповідач, ГУ ДФС у Сумській області) про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 07.11.2018 №Ф-13240-17.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 11 квітня 2019 року позов задоволено частково.

Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДФС у Сумській області №Ф-13240-17 від 07.11.2018 про сплату боргу (недоїмки) в частині визначення зобов`язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 5990,82 грн.

В задоволенні інших вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням в частині задоволення позову, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції в цій частині скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю. Зокрема, апелянт зазначає, що досягнення пенсійного віку - це умова за наявності якої позивач має право на призначення пенсії за віком, а не автоматичне набуття статусу пенсіонера, а тому позивач отримуючи пенсію за вислугою років не є пенсіонером за віком і повинна нараховувати та сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Представник відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити, з підстав викладених у ній.

В судове засідання позивач не прибув, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 КАС України, справа розглядається за відсутності позивача.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідно до вимог ст. 308 КАС.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 23.04.2012 була зареєстрована фізичною-особою підприємцем.

З 25.11.2003 позивачу призначена пенсія за вислугу років як працівнику освіти, відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення".

07.11.2018 ГУ ДФС у Сумській області сформована вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-13240-17, в якій зазначено, що станом на 31.10.2018 у позивача є заборгованість із сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування на загальну суму 15819,54 грн. (а.с.11).

У відзиві на позов відповідачем зазначено, що заборгованість виникла за період 2017 рік, перший-третій квартали 2018 року.

06.12.2018 ОСОБА_1 подано скаргу до ГУ ДФС у м. Києві на вказану вимогу. Листом №84267/Ф/26-15-17-04-22 від 14.12.2018 скаргу залишено без розгляду, оскільки її розгляд не входить до компетенції ГУ ДФС у м. Києві (а.с.9-10).

Не погоджуючись із вказаною вимогою, позивач звернулася із позовом до суду.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звільняється від сплати єдиного внеску, оскільки загальновстановлений законодавством пенсійний вік, на рівні з іншими пенсіонерами за віком не може нести додатковий тягар по сплаті єдиного внеску, тільки тому, що обрала для себе інший прийнятний вид пенсії, у зв`язку з чим оскаржувана вимога про сплату боргу є протиправною та підлягає скасуванню.

Колегія суддів, за результатом апеляційного розгляду справи, погоджується з висновками суду першої інстанції та враховує наступне.

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" №2464-VІ (далі - Закон №2464) .

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону № 2464 єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Пунктом 4 частини 1 статті 4 Закону № 2464 визначено, що платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування.

Згідно з положеннями частини 4 статті 4 Закону № 2464, особи, зазначені у пункті 4 частини 1 цієї статті, які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03.10.2017 року № 2148-VІІІ, внесено зміни до частини 4 статті 4 Закону №2464 зокрема, її доповнено наступним змістом: Особи, зазначені у пунктах 4 та 5-1 частини першої цієї статті, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони отримують пенсію за віком або є особами з інвалідністю, або досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу".

Виходячи із зазначених правових норм, право не сплачувати єдиний внесок поширюється на фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування та є пенсіонерами за віком або інвалідами, які отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу.

Як встановлено судом, позивач є фізичної особою-підприємцем, яка з 25.11.2003 року отримує пенсію за вислугу років, відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення".

Колегія суддів зазначає, що статтею 2 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено види трудових пенсій: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.

Частиною 1 статті 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.

Аналіз вище зазначених норм пенсійного законодавства свідчить про те, що пенсія, призначена за віком, може бути призначена достроково, тобто до досягнення особою пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Згідно статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення" визначено загальні умови призначення пенсії за віком, відповідно до яких право на пенсію за віком мають окрім іншого, жінки після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.

Умови призначення пенсії за віком визначені в нормах статті 26 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", а саме - особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.

Відповідно до п. "е" ст. 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (в редакції чинній на час призначення позивачу пенсії за вислугу років) право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років незалежно від віку.

Аналіз викладених правових норм свідчить про те, що особи, яким пенсії призначені зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення", є пенсіонерами за віком, і це відповідає Прикінцевим положенням Закону "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі ЄКПЛ або Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України №475/97-ВР від 17.07.1997; Конвенція набула чинності для України 11.09.1997.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» №3477-ІV від 23.02.2006, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно правової позиції, що висловлена Європейським судом з прав людини у рішеннях від 14.10.2011 у справі «Щокін проти України» (заява №23759/03) та від 07.07.2011 у справі «Серков проти України» (заява №39766/05) в яких європейський суд з прав людини дійшов висновку, про те що, по-перше національне законодавство не було чітким та узгодженим та не відповідало вимозі «якості» закону і не забезпечувало адекватного захисту від свавільного втручання у майнові права заявника; по-друге, національними органами не було дотримано вимоги законодавства щодо застосування підходу, який був би найбільш сприятливим для заявника-платника податку, коли в його справі національне законодавство допускало неоднозначне трактування.

Таким чином, позивач, будучи фізичною особою-підприємцем, якому призначена пенсія за вислугу років відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення" є пенсіонером за віком у розумінні Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" і тому вона звільнена від сплати єдиного внеску при здійсненні підприємницької діяльності.

Зазначені висновки узгоджуються з правовими позиціями Верховного Суду, що викладені в постанові від 22.10.18 у справі № 805/3092/16-а.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що сформована Головним управлінням ДФС у Сумській області вимога про сплату боргу (недоїмки) від 07 листопада 2018 року № Ф-13240-17 в частині визначення зобов`язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в сумі 5990,82 грн., винесена відповідачем без врахуванням норм чинного законодавства, у зв`язку з чим є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права або порушення норм процесуального права, що відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Сумській області залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 11.04.2019 року по справі № 480/82/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)В.А. Калиновський
Судді(підпис) (підпис) О.М. Калитка З.О. Кононенко
Повний текст постанови складено 18.07.2019 року