Справа № 120/1548/19-а
Суддя: Слободонюк Михайло Васильович
Дата ухвалення: 2019-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

16 липня 2019 р. Справа № 120/1548/19-а

Вінницький окружний адміністративний суд у складі:

головуючого судді: Слободонюка М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання: Лояніча В.О.

представника позивача: адвоката Франчука А.В.

представника відповідача: Жердєва О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовною заявою до Головного управління ДФС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу від 19.04.2019 року № 2208 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків-фізичної особи, яка не є суб`єктом господарювання.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що документальна позапланова невиїзна перевірка була призначена відповідачем за відсутності законних підстав та з порушенням порядку проведення перевірок. Так, позивач зазначає, що згідно з п. 79.1 ст. 79 ПК України документальна невиїзна перевірка здійснюється в разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених ст.ст. 77, 78 ПК України. Водночас, згідно з пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється у разі якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків валютного, податкового та іншого законодавства. Позивач стверджує, що не отримувала жодного письмового запиту від контролюючого органу, пов`язаного із необхідністю надання пояснень та їх документальні підтвердження щодо здійснення господарських операцій. Крім того, у зазначений час вона перебувала за кордоном, а тому і не могла в силу об`єктивних причин отримувати будь-які запити від податкового органу. Також позивач наголошує на тому, що підстава, передбачена п.п. 78.1.2 п. 78.1 ст. 78 ПК України також застосована відповідачем необґрунтовано, оскільки вона у період з 01.01.2016 по 31.12.2016 жодних операцій, які б потребували подачу податкових декларацій за вказаний період не здійснювала.

За таких обставин та з метою захисту своїх прав та інтересів ОСОБА_1 звернулась до суду із даним позовом про скасування оспорюваного наказу від 19.04.2019 року №2208 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків-фізичної особи, яка не є суб`єктом господарювання.

Ухвалою суду від 14.05.2019 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову у спосіб зупинення дії оскаржуваного наказу.

Ухвалою від 15.05.2019 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження у судовому засіданні з повідомленням сторін. Крім того, встановлені сторонам строки для подання відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив та заперечення.

04.06.2019 року до суду надійшов відзив на позовну заяву (вх. №29786), в якому відповідач просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Як зазначає відповідач, листом від 18.01.2019 року № 1766/7/99-99-13-04-03-17 Державна фіскальна служба України повідомила Головне управління ДФС у Вінницькій області про здійснення заходів податкового контролю відносно фізичних осіб, які отримували доходи від систематичного продажу об`єктів нерухомого майна протягом 2013-2018 рр. Серед них була вказана ОСОБА_1 , яка, як свідчить отримана податкова інформація, систематично здійснювала вищезазначену діяльність без державної реєстрації суб`єктом підприємницької діяльності. Тому рекомендованим листом з повідомленням від 20.03.2019 року позивачу Головним управління ДФС у Вінницькій області було направлено запит про надання інформації та її документального підтвердження від 20.03.2019 за № 6488/М/02-32-13-05, в якому зазначено перелік інформації, яка запитується та перелік документів, які пропонуються надати. Однак, 01.04.2019 року лист було повернуто, а пояснень та документів, визначених у запиті від 20.03.2019 року № 6488/М/02-32-13-05 не надано. У зв`язку з чим, на підставі положень підпунктів 78.1.1, 78.1.2 пункту 78.1 статті 78 ПК України було видано наказ за № 2208 від 19.04.2019 року про проведення позапланової невиїзної документальної перевірки діяльності позивача. Відповідач вважає таке рішення правомірним та просить відмовити у задоволенні позову.

У відповідь на відзив від 10.06.2019 року (вх. №30506) позивач зазначив, що не згодний з викладеними у відзиві поясненнями відповідача, оскільки вважає, що контролюючий орган зобов`язаний був ознайомити позивача у встановлений законом спосіб про надіслання запиту про надання інформації та її документального підтвердження до початку відповідних дій. Позивач зазначає, що оскільки порушено процедуру реалізації посадовими особами контролюючого органу своїх обов`язків, а, отже, прийнятий контролюючим органом наказ № 2208 від 19.04.2018 року, є незаконним та підлягає скасуванню. До відповіді на відзив позивач надав докази у підтвердження, на його думку, відсутності належного звернення контролюючого органу із вимогами про допуск до проведення перевірки.

Розгляд справи 05.06.2019 року було відкладено на 18.06.2019 року. 18.06.2019 року сторони в судове засідання не з`явилися, у зв`язку з чим суд на підставі п. 2 ч. 2 ст. 205 КАС України відклав розгляд справи на 03.07.2019 року. За клопотанням позивача про неможливість прибуття до суду 03.07.2019 року, суд відклав розгляд справи на 16.07.2019 року.

У судовому засіданні 16.07.2019 року представник позивача заявлені позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення адміністративного позову заперечував.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи суд встановив, що 18.01.2019 року №1766/7/99-99-13-04-03-17 з ДФС України до Головного управління ДФС у Вінницькій області надійшов лист щодо здійснення заходів податкового контролю відносно фізичних осіб, які отримували доходи від систематичного продажу об`єктів нерухомого майна протягом 2013-2018 рр. В доведеному ДФС України переліку фізичних осіб, зокрема, зазначено фізичну особу ОСОБА_1 , яка систематично споруджувала і продавала об`єкти житлової нерухомості та здійснювала зазначену діяльність як суб`єкт без державної реєстрації суб`єктом підприємницької діяльності.

За наслідками проведеного аналізу отриманої інформації, ГУ ДФС у Вінницькій області було з`ясовано, що ОСОБА_1 протягом 2016 року споруджувались і реалізовувались 6 об`єктів житлової нерухомості, що, на думку податкового органу, вказує на систематичну реєстрацію об`єктів житлової нерухомості без державної реєстрації суб`єктом підприємницької діяльності. При цьому також було встановлено, що за вказаний період декларації про майновий стан і доходи не подавалися.

З метою з`ясування даної інформації 20.03.2019 року ГУ ДФС у Вінницькій області на підставі положень пп. 20.1.2, 20.1.4 п. 20.1 ст.20, пп. 73.3, 73.5 ст. 73, пп. 78.1.1. п. 78.1 статті 78 ПК України на адресу позивача направлено запит про надання інформації та її документального підтвердження. Вказаний запит направлено рекомендованим повідомленням №117.

01.04.2019 року рекомендоване повідомлення повернулось на зворотну адресу із відміткою пошти «інші причини». Відповідно, вказаний запит залишився не виконаний позивачем.

Наказом відповідача № 2208 від 19.04.2019 року на підставі положень пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, пп. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.1, пп. 78.1.2 п. 78.1 ст. 78, 79 ПК України призначено проведення позапланової невиїзної перевірки позивача ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 , з 14.05.2019 року, тривалістю 5 робочих днів за період діяльності останньої з 01.01.2016 року по 31.12.2016 року.

Вважаючи вказаний наказ таким, що винесений всупереч вимогам Податкового кодексу України, позивач звернулась до суду з цим позовом про його скасування.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам та встановленим обставинам справи, суд керується такими мотивами.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України.

Відповідно до п.п. 19-1.1 п. 19-1 ст. 19-1 ПК України контролюючі органи здійснюють, зокрема, адміністрування податків, зборів, платежів, у тому числі проводять відповідно до законодавства перевірки та звірки платників податків.

На підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.

Відповідно до п. 75.1 ст. 75 ПК України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.

Згідно з приписами п.п. 78.1.1 п. 78. 1 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється, окрім іншого, у разі якщо отримано податкову інформацію, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.

Належною формою реалізації такого обов`язку, є спрямування письмового запиту до платника податків із зазначенням у запиті про існуючі порушення з боку такого платника та необхідність надання ним пояснень та документів. Метою запиту є підтвердження або спростування тієї інформації, яка є у податкового органу, при чому достовірність такої інформації про порушення може бути як категорична, так і умовна. Встановлення порушення та формування висновків про це можливе лише після отримання запитуваної контролюючим органом інформації. Тому наведення у запиті з посиланням на інформацію, як можливого порушення, а не категоричного висновку про порушення з боку платника податків, передбачає наявність інформації, яка потребує додаткової перевірки, яку можливо реалізувати шляхом здійснення запиту та проведеного аналізу після її отримання.

Отже, в силу обов`язкових приписів закону необхідною умовою для призначення перевірки платника податків з вищевказаних підстав є попереднє надіслання платнику податків письмового запиту про надання пояснень та їх документального підтвердження, відповідь на який платник податків повинен надати протягом 15 робочих днів з дня отримання такого запиту.

Пункт 73.3 статті 73 Податкового кодексу України передбачає, що контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.

Письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб`єктам інформаційних відносин за наявності хоча б однієї з таких підстав:

1) за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи;

2) для визначення відповідності умов контрольованої операції принципу "витягнутої руки" під час здійснення податкового контролю за трансфертним ціноутворенням відповідно до статті 39 цього Кодексу та/або для визначення рівня звичайних цін у випадках, визначених цим Кодексом;

3) виявлено недостовірність даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків;

4) щодо платника податків подано скаргу про ненадання таким платником податків:

податкової накладної покупцю або про допущення продавцем товарів/послуг помилок при зазначенні обов`язкових реквізитів податкової накладної, передбачених пунктом 201.1 статті 201 цього Кодексу, та/або порушення продавцем/покупцем граничних термінів реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування;

акцизної накладної покупцю або про порушення порядку заповнення та/або порядку реєстрації акцизної накладної;

5) у разі проведення зустрічної звірки;

6) в інших випадках, визначених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що позивачеві було надіслано запит №6488/М/02-32-13-05 від 20.03.2019 року про надання інформації та її документального підтвердження щодо спорудження та реалізації нею протягом 2016 року шести об`єктів житлової нерухомості. Вимагалося надати інформацію та її документальне підтвердження (засвідчені підписом суб`єкта господарювання та скріплені печаткою (за наявності), копії первинних, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують чи спростовують наступне за 2016 рік:

- договори купівлі-продажу даних шести об`єктів;

- квитанції про сплату податку на доходи фізичних осіб до бюджету;

- квитанції про сплату військового збору до бюджету.

Додатково, позивача попереджено, що ненадання інформації та вказаних документів є підставою для призначення та проведення документальної позапланової виїзної перевірки. За таких обставин, на позивача покладався обов`язок щодо надання відповідної інформації та підтверджуючих її документів.

Судом встановлено, що обставиною, яка обумовила направлення відповідного запиту був попередній аналіз отриманої податкової інформації (лист ДФС № 1766/7/99-99-13-04-03-17 від 18.01.2019), яка могла свідчити про існування порушень платником вимог податкового законодавства, і, власне, для перевірки якої виникла необхідність у витребувані відповідної інформації.

Суд акцентує увагу, що відповідно до абз. 15 п. 73.3 ст. 73 ПК України запит вважається належним чином врученим, якщо його надіслано у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу. Відповідно до п.42.2 ст.42 ПК України, документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).

Згідно пункту 42.4 статті 44 ПК України у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.

Судом встановлено, що запит про надання інформації від 20.03.2019 за № 6488/М/02-32-13-05 було надіслано на адресу за місцем реєстрації позивача: АДРЕСА_1 рекомендованим листом з повідомленням. Однак таке поштове відправлення не було вручено платнику та повернулось на адресу податкового органу. Наявна у матеріалах справи фотокопія лицевої сторони поштового конверту, адресованого ОСОБА_1 із копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, містять ідентифікатор поштового відправлення №117, при перевірці якого на офіційному сайті АТ «Укрпошта» (http://ukrposhta.ua/vidslidkuvati-forma-poshuku) з`ясовано, що вказане поштове відправлення не вручено адресату та 27.03.2019 року було повернуто за зворотною адресою з зазначенням «інші причини».

Як з`ясувалося у процесі розгляду справи, причиною відсутності позивача за встановленою адресою направлення запиту та неотримання такого слугувала та обставина, що ОСОБА_1 з 04.11.2018 року по 29.04.2019 року перебувала за кордоном, що підтверджується наданою представником позивача інформацією Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 27.05.2019 №184/М-7077.

У даному випадку суд зазначає, що направляючи вказаний запит позивачу, контролюючий орган реалізував свої повноваження в повному обсязі, оскільки на останнього закон не покладає обов`язок з`ясовувати та перевіряти причини невручення поштового відправлення, надісланого у встановленому порядку.

Доводи позивача про необізнаність із надходженням запиту від 20.03.2019 року та неможливість належного реагування на нього у зв`язку з її перебуванням за кордоном та відсутності у місці реєстрації на момент звернення не приймаються судом до уваги, оскільки в силу приписів статті 42 Податкового кодексу України, запит вважається належним чином врученим, якщо він надісланий у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

При цьому суд враховує, що позивач згідно з п.42.3 ст. 42 Податкового кодексу України не повідомляв податковий орган про зміну податкової адреси, у зв`язку з чим не звільняється від виконання вимог документів, надісланих йому контролюючим органом за належною податковою адресою.

Враховуючи наведені вище норми законодавства суд зазначає, що в даному випадку відповідач при прийнятті спірного наказу №2208 від 19.04.2019 року цілком обґрунтовано посилався на підставу для здійснення документальної позапланової перевірки на пп.78.1.1 пункту 78.1 ст.78 Податкового кодексу України, з огляду на те, що позивачем всупереч нормам діючого законодавства не було надано відповідь на обов`язковий запит контролюючого органу про надання інформації та її документального підтвердження, який направлений на підставі пункту 73.3 статті 73 Податкового кодексу України та у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.

Таким чином, відповідач у даному випадку діяв у межах та в спосіб, передбачений чинним законодавством.

Щодо інших тверджень позивача про неправомірність застосування відповідачем при призначенні позапланової документальної перевірки підстави, передбаченої підпунктом 78.1.2 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України, то суд зазначає таке.

Так, відповідно до пп. 78.1.2 п. 78.1 ст. 78 ПК України документальна позапланова перевірка здійснюється у випадку, якщо платником податків не подано в установлений законом строк податкову декларацію, розрахунки, звіт про контрольовані операції або документацію з трансфертного ціноутворення, якщо їх подання передбачено законом.

Як свідчать матеріали справи, при аналізі отриманої від ДФС України податкової інформації, відповідач робить припущення про здійснення ОСОБА_1 господарської діяльності, пов`язаної із систематичним будівництвом і продажем об`єктів житлової нерухомості без державної реєстрації такої діяльності. А отже, на думку відповідача, позивач в такому випадку мала обов`язок зареєструватися фізичною особою-підприємцем та своєчасно подавати податковим органам декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію), інші необхідні відомості, для нарахування податків і зборів.

Разом з тим, Податковим кодексом України у пункті 179.2 статті 179 передбачено виняток, коли податкову декларацію подавати не потрібно. Це можливо у випадку, якщо такий платник податку отримував доходи від операцій продажу (обміну) майна, дарування, при нотаріальному посвідченні договорів за якими був сплачений податок відповідно до цього розділу. Саме на це положення ПК України посилається позивач, як на підставу не подання нею декларацій та вказує на те, що відповідачем у запиті не зазначено щодо цього жодної інформації.

Проте такі пояснення суд вважає безпідставним, оскільки у запиті відповідачем витребовувалися договори купівлі-продажу 6-ти об`єктів, квитанції про сплату податку на доходи фізичних осіб до бюджету, квитанції про сплату військового збору до бюджету, які позивачем надані не були. За таких обставин, контролюючий орган не мав змоги пересвідчитись у тому, що дійсно ці договори були нотаріально посвідчені, і відповідно, обов`язку щодо подачі податкових декларацій у позивача не існувало.

При цьому, надання платнику запиту в даній ситуації Податковий кодекс не передбачає. А відтак, перевірка такої інформації можлива у спосіб проведення документальної позапланової перевірки з підстав, передбачених пп. 78.1.2 п. 78.1 ст. 78 ПК України.

За таких обставин позовні вимоги про визнання протиправними та скасування наказу ГУ ДФС у Вінницькій області від 19.04.2019 року № 2208 є такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 2 статті 2 КАС України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. А згідно частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява N 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява N 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Враховуючи викладене, суд дійшов переконання, що у спірних правовідносинах відповідач довів правомірність прийнятого ним рішення, а тому відсутні ознаки порушення ним прав, свобод та законних інтересів позивача.

За наведених обставин у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити повністю.

Зважаючи, що у задоволенні позову позивача відмовлено, а відповідачем судові витрати у справі не понесені, відсутні підстави для їх розподілу відповідно до статті 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 77, 90, 94, 139, 241, 242, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні вимог адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Вінницькій області про визнання протиправним та скасування наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки - відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.

Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 22.07.19.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Головне управління ДФС у Вінницькій області, місце знаходження: вул. Хмельницьке шосе, 7, м. Вінниця, 21100, .

Суддя Слободонюк Михайло Васильович