Справа № 1340/5268/18
Суддя: Багрій Василь Миколайович
Дата ухвалення: 2019-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2019 рокуЛьвів№ 857/5135/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Багрія В. М.,

суддів Качмара В. Я., Курильця А. Р.,

з участю секретаря судового засідання Болюк Н. В.,

представників позивача Смутка Д. Ю., Московича ОСОБА_1 ,

представника відповідача Злої А. О.,

розглянувши у судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2019 року (рішення ухвалено у м. Львові судом у складі головуючого судді Хоми О. П., повний текст рішення виготовлений 11 лютого 2019 року) у справі № 1340/5268/18 за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Ніка Захід» до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2018 року ТОВ «Ніка Захід» звернулося до суду з позовом до Головного управління Держпраці у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу.

Позивач просив визнати протиправною та скасувати постанову Головного управління Держпраці у Львівській області № ЛВ1822/1095/АВ/ФС від 22.10.2018, якою на ТОВ «Ніка Захід» накладено штраф у розмірі 5807880 грн за порушення вимог частини першої та третьої статті 24 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що ним не було допущено порушення вимог 24 КЗпП України, оскільки державний інспектор праці помилково дійшов висновку про те, що цивільно-правові угоди, укладені ТОВ «Ніка Захід» та виконавцями робіт, мають ознаки трудового договору. У зв`язку з наведеним, вважав, що відповідач протиправно застосував до цивільно-правових відносин норми трудового законодавства, тому неправомірно виніс оскаржувану постанову про накладення штрафу за порушення трудового законодавства.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2019 року позов задоволено.

Визнано протиправною та скасовано постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами Головного управління Держпраці у Львівській області № ЛВ1822/1095/АВ/ФС від 22.10.2018.

Стягнуто з Головного управління Держпраці у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань в користь ТОВ «Ніка Захід» 87118, 20 грн судових витрат.

Рішення суду першої інстанції оскаржило Головне управління Держпраці у Львівській області, подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного її вирішення. Апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції про цивільно-правовий характер відносин між позивачем та 52-ма фізичними особами, та вважає, що такі були трудовими за своїм змістом і мали регулюватися відповідно до вимог законодавства про працю.

Зокрема, як вважає апелянт, цивільно-правові договори застосовуються, як правило, для виконання разової роботи, що спрямована на одержання результатів, й у разі досягнення цієї мети договір вважається виконаним і дія його припиняється. За цивільно-правовим договором оплачується не сама робота, а її результати, котрі визначаються після закінчення роботи й оформляються актами здавання-приймання виконаних робіт (наданих послуг), на підставі яких проводиться їх оплата.

Як вважає апелянт, суд першої інстанції залишив поза увагою, що предметом цивільно-правових договорів, які були укладені між позивачем та 52-ма фізичними особами, була саме праця (робота) їх виконавців у ТОВ «Ніка Захід», що свідчить про трудовий характер правовідносин між сторонами. Надані позивачем договори не передбачають досягнення будь-яких кількісних результатів, що підлягають виміру у фізичних величинах, не встановлюють обсягу робіт, які необхідно виконати їх виконавцями (наприклад, скільки товару має бути вивантажено чи перенесено; яка кількість товару має бути просунута на певній території; скільки замовлень має бути оброблено; скільки товару має бути розвезено тощо).

Крім того, на думку контролюючого органу, виконувана за цивільно-правовими договорами робота не була юридично самостійною, а виконувалася в межах діяльності самого підприємства, оскільки предмет цивільно-правових договорів є аналогічним трудовим функціям окремих найманих працівників ТОВ «Ніка Захід». Зокрема, штатним розписом позивача передбачено наявність посад вантажника, агента торговельного (торговий агент), експедитора. Тобто, виконавці за цивільно-правовими договорами виконували ту ж саму роботу, що й працівники ТОВ «Ніка Захід».

Враховуючи наведене, апелянт вважає, що постанова № ЛВ1822/1095/АВ/ФС від 22.10.2018 про накладення на позивача штрафу за порушення частини першої та третьої 24 КЗпП України є правомірною, а висновки суду першої інстанції про її протиправність помилковими.

Апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення про відмову позивачу в задоволенні позову.

На апеляційну скаргу відповідача ТОВ «Ніка Захід» подало відзив, в якому, посилаючись на законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Львівській області залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, представника апелянта, яка апеляційну скаргу підтримала, представників позивача, які просять апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши обставини справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що постанова № ЛВ1822/1095/АВ/ФС від 22.10.2018 прийнята відповідачем без урахування вимог чинного законодавства та з порушенням принципів, передбачених статтею 2 КАС України, тому є протиправною та підлягає скасуванню. Залучення позивачем 52 осіб до виконання робіт у ТОВ «Ніка Захід» за цивільно-правовими договорами не суперечить вимогам чинного законодавства, оскільки укладення договорів цивільно-правового характеру у спірних відносинах відбувалось за згодою виконавця, не суперечило його волевиявленню та інтересам.

Апеляційний суд не може в повній мірі погодитися з такими висновками суду першої інстанції та, надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, враховує наступне.

У справі встановлено, що посадовими особами Головного управління Держпраці у Львівській області в період з 27.09.2018 по 28.09.2018 проведено інспекційне відвідування ТОВ «Ніка Захід».

За результатами інспекційного відвідування Головним управлінням Держпраці у Львівській області складено акт № ЛВ1822/1095/АВ від 28.09.2018 та припис про усунення виявлених порушень № ЛВ1822/1095/АВ/П від 28.09.2018.

Згідно з актом № ЛВ1822/1095/АВ від 28.09.2018, в ході інспекційного відвідування встановлено порушення ТОВ «Ніка Захід» вимог частини першої та третьої статті 24 КЗпП України.

Висновки про вказані порушення відповідач обґрунтовує наявністю укладених ТОВ «Ніка Захід» договорів цивільно-правового характеру на виконання робіт (надання послуг) з 52 фізичними особами.

В акті № ЛВ1822/1095/АВ від 28.09.2018 зазначено, що між ТОВ «Ніка Захід» та 52 фізичними особами було укладено такі види договорів:

- навантаження, розвантаження та перенесення товару;

- послуги експедитора;

- просування продукції компанії на відведеній території, розвиток існуючої бази пошуку нових клієнтів, прийом та обробка замовлень;

- перевезення вантажів;

- послуги агента торговельного.

В акті від 28.09.2018 також вказано, що цивільно-правові договори були укладені, як правило, на тривалий період часу, в тому числі і строком дії більше року, періодично переукладалися та містять ознаки, притаманні трудовим договорам, оскільки не передбачають досягнення будь-яких кількісних результатів, а спрямовані на регулювання процесу діяльності виконавців за відповідними професіями. Штатними розписами ТОВ «Ніка Захід», затвердженими наказами від 31.07.2018 № 7-Ш від 31.07.2018 та № 8-Ш, передбачено посади вантажника, експедитора, агента торгівельного та інші, функціональні обов`язки яких є тотожними предмету договорів про виконання робіт (надання послуг). Фактично, згідно з укладеними договорами виконавці систематично виконували відповідні трудові функції на підприємстві відповідно до визначених посад та в установлений строк без визначення обсягу виконаної роботи. Винагорода за договорами виплачувалась в однаковому, заздалегідь обумовленому розмірі, в незалежності від результатів виконаної роботи.

22.10.2018 на підставі акту інспекційного відвідування уповноваженими особами відповідача прийнято оскаржувану постанову № ЛВ1822/1095/АВ/ФС, якою на ТОВ «Ніка Захід» накладено штраф у розмірі 5807880 грн відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 265 КЗпП України.

Крім того, встановлено, що листом № 1110/18-1 від 11.10.2018 позивач повідомив Головне управління Держпраці у Львівській області про виконання вимог припису про усунення виявлених порушень № ЛВ1822/1095/АВ/П від 28.09.2018. Зокрема, зазначено, що ТОВ «Ніка Захід» станом на 11.10.2018 уклало трудові договори з 25 фізичними особами та з 27 фізичними особами припинило цивільно-правові угоди, на підтвердження чого додано копії заяв, наказів та повідомлень про прийняття на роботу.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 100 «Про утворення територіальних органів Державної служби з питань праці та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України» утворено Державну службу України з питань праці, реорганізувавши шляхом злиття територіальні органи Державної служби гірничого нагляду та промислової безпеки і Державної інспекції з питань праці (пункт 1).

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 16.09.2015 № 929-р «Питання Державної служби з питань праці» на Державну службу України з питань праці покладено здійснення функцій і повноважень Державної інспекції з питань праці, що припиняється.

Положення про Державну службу України з питань праці затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96 (далі - Положення).

Відповідно до пункту 1 Положення, Держпраці є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, і який реалізує державну політику у сферах промислової безпеки, охорони праці, гігієни праці, поводження з вибуховими матеріалами промислового призначення, здійснення державного гірничого нагляду, а також з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, зайнятість населення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, на випадок безробіття в частині призначення, нарахування та виплати допомоги, компенсацій, надання соціальних послуг та інших видів матеріального забезпечення з метою дотримання прав і гарантій застрахованих осіб.

Відповідно до підпункту 9 пункту 4 Положення, Держпраці відповідно до покладених на неї завдань здійснює державний контроль за дотриманням вимог законодавства про працю, зайнятість населення в частині дотримання прав громадян під час прийому на роботу та працівників під час звільнення з роботи; використання праці іноземців та осіб без громадянства; наймання працівників для подальшого виконання ними роботи в Україні в іншого роботодавця; дотримання прав і гарантій стосовно працевлаштування громадян, які мають додаткові гарантії у сприянні працевлаштуванню; провадження діяльності з надання послуг з посередництва та працевлаштування.

Підпунктом 54 пункту 4 Положення передбачено, що Державна служба України з питань праці має право накладати у випадках, передбачених законом, штрафи за порушення законодавства, невиконання розпоряджень посадових осіб Держпраці.

Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи (пункт 7 Положення).

Процедуру здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю, визначено Порядком здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.04.2017 № 295 (далі - Порядок № 295).

Відповідно до пункту 2 названого Порядку № 295 державний контроль за додержанням законодавства про працю здійснюється у формі проведення інспекційних відвідувань та невиїзних інспектувань інспекторами праці Держпраці та її територіальних органів.

Як видно з матеріалів справи, в ході інспекційного відвідування ТОВ «Ніка Захід» відповідач дійшов висновку про порушення суб`єктом господарювання вимог частини першої та третьої статті 24 КЗпП України.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено Кодексом законів про працю України.

Частиною першою статті 3 КЗпП України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Визначення трудового договору міститься у статті 21 КЗпП України та означає угоду між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Статтею 24 КЗпП України передбачено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.

При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За приписами статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Загальне визначення цивільно-правового договору наведено у статті 626 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Так, вказаною нормою встановлено, що договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

За приписами статті 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

Основною ознакою, що відрізняє цивільні відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.

Виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, працівник не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.

Отже, трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва, тоді як предметом договору цивільно-правового характеру є виконання його стороною певного визначеного обсягу робіт.

У справі встановлено, що між ТОВ «Ніка Захід» та 52-ма фізичними особами було укладено цивільно-правові договори, які є типовими за формою, але відрізняються за предметом виконання. Щодо предмета виконання, то укладені між позивачем та фізичними особами договори розділено контролюючим органом на такі групи:

- на виконання роботи експедитора розвіз товару, контроль навантаження і розвантаження товару, звірка накладних, доставка товару по торговельних точках (такі договори укладено з 15 особами);

- на виконання роботи агента торговельного - просування продукції компанії на відведеній території, розвиток існуючої клієнтської бази, пошуку нових клієнтів, прийом, обробка замовлень, відстеження термінів і сум оплати (такі договори укладено з 28 особами);

- на виконання роботи вантажника навантаження, розвантаження та перенесення товару (такі договори укладено з 9 особами).

Більшість договорів було укладено на тривалий період часу, оплата за договорами проводилась систематично щомісяця в однаковому розмірі, як правило, 1900 грн.

Взявши до уваги обставини справи в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що предметом 52-ох цивільно-правових договорів, укладених між ТОВ «Ніка Захід» та фізичними особами, була саме праця (робота) їх виконавців, що свідчить про трудовий характер правовідносин між сторонами.

Так, надані позивачем договори не передбачають досягнення будь-яких кількісних результатів, що підлягають виміру у фізичних величинах, не встановлюють обсягу робіт, які необхідно виконати їх виконавцями. Зокрема, в цивільно-правових договорах не вказано скільки товару має бути вивантажено чи перенесено, яка кількість товару має бути просунута на певній території, скільки замовлень має бути оброблено, скільки товару має бути розвезено тощо.

Крім того, в актах приймання-здавання виконаних робіт, які долучені до матеріалів справи, не вказано жодних кількісних результатів, досягнутих на виконання умов договору. Вказаними актами засвідчується факт виконання роботи, а не передавання досягнутих на виконання умов договору результатів.

Колегія суддів бере до уваги також й те, що такі акти складалися між сторонами щомісячно, на одну й ту ж суму, що свідчить про систематичний характер виконуваних робіт, що притаманно трудовим правовідносинам, а не цивільно-правовим, які, як правило, мають разовий характер.

Також слід зазначити, що виконувана за цивільно-правовими договорами робота не була юридично самостійною, а виконувалася в межах діяльності самого підприємства, оскільки предмет цивільно-правових договорів є аналогічним трудовим функціям найманих працівників ТОВ «Ніка Захід».

Так, штатним розписом ТОВ «Ніка Захід» передбачено наявність посад вантажника, агента торговельного (торговий агент), експедитора. Тобто, виконавці за цивільно-правовими договорами виконували ту ж саму роботу, що й працівники ТОВ «Ніка Захід».

Крім того, як видно з матеріалів справи, листом № 1110/18-1 від 11.10.2018 ТОВ «Ніка Захід» повідомило Головне управління Держпраці у Львівській області про виконання вимог припису про усунення виявлених порушень № ЛВ1822/1095/АВ/П від 28.09.2018. Зокрема, повідомлено, що станом на 11.10.2018 ТОВ «Ніка Захід» уклало трудові договори з 25 фізичними особами (посади агента торговельного, експедитора, вантажника, сторожа) та з 27 фізичними особами припинило цивільно-правові угоди, на підтвердження чого додано копії заяв, наказів та повідомлень про прийняття на роботу.

Отже, виконавши припис відповідача щодо усунення порушень трудового законодавства, позивач погодився з правомірністю позиції контролюючого органу щодо наявності таких порушень.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що предметом договорів, укладених між ТОВ «Ніка Захід» та 52-ма фізичними особами, була саме праця (робота) їх виконавців, процес організації якої здійснювався безпосередньо позивачем, що свідчить про трудовий характер правовідносин між сторонами.

Доводи представників позивача в суді апеляційної інстанції в частині того, що укладення цивільно-правових договорів на виконання певних видів робіт відповідало волевиявленню учасників договорів і що такі договори не визнавалися у встановленому законом порядку недійсними, в зв`язку з наведеним, суд апеляційної інстанції визнає безпідставними.

За змістом статті 265 КЗпП України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством. Юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

Частиною четвертою статті 265 КЗпП України передбачено, що штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Отже, відповідач мав законні підстави для накладення на позивача штрафу у відповідності до зазначеної статті закону.

Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, передбачених частиною другою статті 265 КЗпП України та частинами другою-сьомою статті 53 Закону України «Про зайнятість населення», визначено Порядком накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2013 року № 509 (далі - Порядок № 509).

Пунктом 2 Порядку № 509 визначено, що штрафи накладаються Головою Держпраці, його заступниками, начальниками управлінь і відділів Держпраці та їх заступниками (з питань, що належать до їх компетенції), начальниками територіальних органів Держпраці та їх заступниками, керівниками виконавчих органів міських рад міст обласного значення, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад та їх заступниками (далі - уповноважені посадові особи).

Відповідно до пункту 3 Порядку № 509, уповноважена посадова особа не пізніше ніж через 10 днів з дати складення акта приймає рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу (далі - справа). Згідно з пунктом 4 Порядку № 509, справа розглядається у п`ятнадцятиденний строк з дня прийняття рішення про її розгляд.

Згідно з пунктом 6 Порядку № 509, про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника.

Одним з ключових правових питань у даній справі, яке судом першої інстанції залишено поза увагою, є застосування пункту 6 Порядку № 509, а саме зміст обов`язку державного органу повідомляти особу, яка притягується до відповідальності, про час та місце розгляду справи, а також правові наслідки неповідомлення.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення.

Апеляційний суд бере до уваги те, що штраф у розмірі 5807880 грн, який було застосовано до позивача, є суттєвим, тому особі, до якої застосовуються такі суворі санкції, повинно бути забезпечено право завчасно знати про час та місце розгляду справи. Це право є гарантією реалізації інших прав - на участь в засіданні, висловлення заперечень, надання доказів, захист тощо.

Положення пункту 6 Порядку № 509 покладає цей обов`язок на уповноважену посадову особу. Зміст цього обов`язку не вичерпується надсиланням тексту відповідного повідомлення, оскільки саме лише надсилання, без отримання повідомлення особою, що притягується до відповідальності, не свідчить про поінформованість особи про час та місце розгляду справи, а отже робить це право недієвим.

Для інформування особи про час та місце розгляду справи можуть використовуватися різні способи: рекомендований лист, телеграма, телефакс, телефонограма, особисте вручення повідомлення представникам. Множинність способів повідомлення дозволяє уповноваженій посадовій особі обрати один або декілька способів, які забезпечують поінформованість особи.

Відповідно до пункту 7 Порядку № 509, справу може бути розглянуто без участі представника юридичної особи у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтованого клопотання про відкладення її розгляду. Отже, саме на уповноважену посадову особу покладається обов`язок з`ясувати чи поінформовано своєчасно особу про розгляд справи. При цьому, саме лише надсилання повідомлення (без доказів його отримання) не свідчить про її поінформованість. У разі неналежного поінформування особи, яка притягується до відповідальності, уповноважена особа не може розпочинати розгляд справи.

З огляду на це, обов`язок уповноваженої посадової особи письмово повідомляти суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду справи про накладення штрафу вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за п`ять днів до дати розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа.

Таке тлумачення пункту 6 Порядку № 509 відповідає завданням адміністративного судочинства та принципу верховенства права, оскільки має наслідком більш ефективний захист прав та інтересів фізичних та юридичних осіб.

Зазначений висновок суду апеляційної інстанції узгоджується з правовою позицією, що міститься в постанові Верховного Суду від 12.06.2019 у справі № 813/3415/18 (реєстраційний № в ЄДРСР 82383730).

На підставі письмових пояснень сторін та пояснень, наданих ними в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, встановлено, що розгляд справи про накладення на ТОВ «Ніка Захід» штрафу було призначено на 18.10.2018 о 14:30, про що надіслано позивачу виклик на розгляд справи від 09.10.2018 № 510/1/11-39.

Згідно з викликом на розгляд справи від 16.10.2018 № 512/1/11-39, Головне управління Держпраці у Львівській області повідомило ТОВ «Ніка Захід», що у зв`язку з відсутністю посадових осіб, що уповноважені розглядати справу про накладення штрафу, розгляд справи про накладення на ТОВ «Ніка Захід» штрафу переноситься на 22.10.2018 о 15:00.

Виклик на розгляд справи від 16.10.2018 № 512/1/11-39 була надіслано на адресу ТОВ «Ніка Захід» 17.10.2018 (поштове відправлення № 356), що підтверджується відміткою поштового штемпеля (том 3, а. с. 109), та фактично отримано уповноваженою особою позивача лише 23.10.2018, тобто після розгляду справи.

Згідно з довідкою поштового відділення с. Риків Турківського району Львівської області (юридична адреса позивача) від 06.07.2019 поштове відправлення № 356 вручено в суботу 20.10.2018 громадянину ОСОБА_2 , який проживає у АДРЕСА_1 і є мешканцем сусіднього будинку від офісу ТОВ «Ніка Захід», для подальшої передачі адресату.

Громадянин ОСОБА_2 , який не є представником чи уповноваженою особою позивача, передав лист з викликом на розгляд справи в офіс ТОВ «Ніка Захід» 23.10.2018, що підтверджується доповідною запискою помічника керівника ТОВ «Ніка Захід» ОСОБА_3 від 23.10.2018, а також поясненнями в суді апеляційної інстанції директора ТОВ «Ніка-Захід» ОСОБА_4 , який дану обставину підтвердив.

На спростування вищевказаного Головне управління Держпраці у Львівській області не надало суду належних доказів, які б могли підтвердити дотримання ним Порядку № 509 в частині письмового повідомлення ТОВ «Ніка Захід» про розгляд справи про накладення штрафу за п`ять днів до дати такого розгляду.

Посилання відповідача на те, що виклик про розгляд справи на 22.10.2018 надсилався додатково на електронну пошту ТОВ «Ніка Захід» апеляційний суд до уваги не бере, оскільки з наданих відповідачем матеріалів факт отримання позивачем такого електронного повідомлення не підтверджений. З поданого суду апеляційної інстанції знімку екрана комп`ютера (скриншоту) видно, що 17.10.2018 було надіслано електронний виклик на розгляд справи не на офіційну електронну адресу позивача, а на приватну електронну адресу працівника позивача ОСОБА_5 . З пояснень в суді директора Смутка ОСОБА_6 . видно, що О. ОСОБА_7 зазначеної інформації йому не передав. Ці пояснення нічим в справі не спростовано.

Посилання відповідача на ту обставину, що керівник ТОВ «Ніка Захід» був присутній у відповідача при розгляді справи 22.10.2018 суд апеляційної інстанції не може взяти до уваги як переконливі, оскільки з матеріалів справи, зокрема письмових пояснень позивача видно, що керівник ТОВ «Ніка Захід» не зміг бути присутнім при розгляді справи 18.10.2018 в зв`язку з відрядженням, а 22.10.2018 зайшов до офісу відповідача з метою подати письмові пояснення по суті вчиненого правопорушення. Постанову про накладення штрафу був вимушений підписати того ж числа, а його обґрунтоване клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку з неотриманням повідомлення про виклик, було відхилене особою, яка розглядала справу. Ці докази в справі також не спростовані відповідачем.

З поданої суду апеляційної інстанції копії протоколу розгляду справи про накладення штрафу, ведення якого запроваджене в Головному управлінні Держпраці у Львівській області, видно, що 22.10.2018 на розгляді справи був присутній директор ТОВ «Ніка-Захід» разом з юрисконсультом ОСОБА_8 . З тексту протоколу, який одноосібно вела головний спеціаліст ОАЗ Л. Лемішко, видно, що права представників позивача при притягненні підприємства до відповідальності за статтею 265 КЗпП України не були роз`яснені, а про вирішення клопотання про відкладення розгляду справи не зазначено взагалі. До зазначеного протоколу колегія суддів відноситься критично, оскільки його ведення не передбачено законодавством, а також в силу того, що він одноособово підписаний особою, яка зацікавлена в справі.

За таких обставин, коли відповідач не довів дотримання ним вимог Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, оскаржена постанова № ЛВ1822/1095/АВ/ФС від 22.10.2018 про накладення на ТОВ «Ніка Захід» штрафу у розмірі 5807880 грн не може вважатися правомірною, а тому підлягає скасуванню.

Оскільки суд першої інстанції, приймаючи рішення про скасування постанови про накладення штрафу, виходив лише з відсутності підстав для притягнення позивача до відповідальності за частиною другою статті 265 КЗпП України, а обставин з приводу дотримання відповідачем встановленого законом механізму накладення штрафу не досліджував, оскаржуване рішення суду необхідно змінити та задовольнити позов ТОВ «Ніка Захід» з врахуванням мотивів апеляційного суду, наведених вище.

При цьому, суд апеляційної інстанції бере до уваги, що згідно з частинами першою та другою статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Щодо розподілу судових витрат, то рішення суду в цій частині слід скасувати з огляду на таке.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання до адміністративного суду адміністративного позову немайнового характеру, який подано суб`єктом владних повноважень, юридичною особою чи фізичною особою-підприємцем, становить 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи, що позивачем було заявлено одну вимогу немайнового характеру, ставка судового збору на дату звернення до суду з даним позовом становила 1762 грн (1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб).

Однак, ТОВ «Ніка Захід» за подання позову до суду першої інстанції сплатило 87118,20 грн, тому розмір переплати судового збору становить 85356, 20 грн (87118, 20 1762).

Судом першої інстанції стягнуто з відповідача на користь позивача усю суму сплаченого ним судового збору в розмірі 87118, 20 грн, і рішення суду першої інстанції в цій частині виконано, що підтверджується копіями меморіальних ордерів № 0705/19 (#186158222) від 13.05.2019 на суму 86940, 47 грн та № 0705/19-2 (#186753783) на суму 177, 73 грн.

За таких обставин, апеляційний суд доходить висновку, що суму переплати судового збору в розмірі 85356, 20 грн необхідно стягнути з ТОВ «Ніка Захід» на користь Головного управління Держпраці у Львівській області, оскільки рішення суду першої інстанції в цій частині вже виконано.

При цьому, позивачу слід роз`яснити, що відповідно до пункту 1 частини 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Керуючись ч. 3 ст. 243, ст. 308, ст. 310, ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 322, ст. 325 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Львівській області задовольнити частково.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2019 року у справі № 1340/5268/18 в частині задоволення позову змінити, та задовольнити позов товариства з обмеженою відповідальністю «Ніка Захід» з підстав, викладених у мотивувальній частині даної постанови.

Рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат скасувати.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Ніка Захід» (вул. Зарічна, 32, с. Риків, Турківський район, Львівська область, 82500, ) на користь Головного управління Держпраці у Львівській області (пл. Міцкевича, 8, м. Львів, 79005, ) 85356 (вісімдесят п`ять тисяч триста п`ятдесят шість) грн 20 коп., які безпідставно стягнуті судом першої інстанції з відповідача на користь позивача.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя В. М. Багрій
судді В. Я. Качмар
А. Р. Курилець
Повний текст постанови виготовлений 19.07.2019.