Справа № 580/1699/19
Суддя: А.М. Бабич
Дата ухвалення: 2019-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2019 року справа № 580/1699/19
м. Черкаси

Черкаський окружний адміністративний суд одноособово у складі головуючого судді Бабич А.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) в залі суду адміністративну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення коштів,

УСТАНОВИВ:

27.05.2019 у Черкаський окружний адміністративний суд з позовом звернулась Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) (далі позивач) про стягнення зі ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) (далі відповідач) завданої матеріальної шкоди в сумі 41204,09 грн. на його користь згідно з реквізитами: отримувач військова частина НОМЕР_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 , банк отримувача ДКСУ України у м. Київ, МФО 820172, р/р НОМЕР_4 , призначення платежу НОМЕР_5 , 2112 відшкодування касових видатків минулих бюджетних періодів в результаті відшкодування переплати грошового забезпечення.

Позов мотивовано тим, що відповідач, підпадаючи під категорію військовослужбовців, які підлягали звільненню в запас за демобілізацією, не бажаючи продовжувати військову службу, не подаючи рапорту про свою згоду на укладення контракту для проходження служби, після спливу строку проходження служби за призовом та видання наказу про звільнення, отримав на свій картковий рахунок № НОМЕР_6 (Ощадбанк) грошові кошти в розмірі 28400,54 грн. - як одноразову грошову допомогу при звільненні. У подальшому, не здавши посаду встановленим порядком та не будучи виключеним із особових списків військової частини, вкінці травня 2016 року відповідач прибув до військової частини та надав витяг з наказу командувача Сухопутних військ ЗСУ від 16.05.2016 року №214 про призначення його на посаду військового комісара Бориспільського об`єднаного міського військового комісаріату, будучи на той час розрахованим як звільнений військовослужбовець, призваний за демобілізацією. Позивач вважає, що відповідач протиправно отримав вищевказані кошти, як особа, звільнена з військової служби; йому помилково нараховано та виплачено 16.06.2016 місячне грошове забезпечення за травень 2016 року в сумі 12803,55 грн. Тому стверджує, що відповідач заподіяв грошові збитки у сумі 41204,09 грн., які просить стягнути в судовому порядку.

Ухвалою від 29.05.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати на виконання ст.12 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) за правилами спрощеного позовного провадження. Встановлено відповідачу строк, тривалістю п`ятнадцять днів з дня отримання копії ухвали, для надання відзиву на позовну заяву та доказів.

Згідно з даними рекомендованих повідомлень вказану ухвалу позивач отримав 21.06.2019, а відповідач 25.06.2019.

17.07.2019 відповідач надав суду відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позову. Вказав, що відповідно до ст.1215 Цивільного кодексу України не підлягає поверненню безпідставно набута заробітна плата за відсутності рахункової помилки і недобросовісності з боку набувача. Оскільки жодних недостовірних даних відповідач не надавав і рахункової помилки з боку позивача не допускалось, відсутні підстави для повернення нарахованих коштів. Також зазначає про необґрунтованість доводів позивача, що він не повідомляв про намір продовжувати службу за контрактом.

Оскільки сторони клопотань про розгляд справи з їх повідомленням (викликом у судове засідання) суду не надали, зважаючи на відсутність необхідності призначення у справі експертизи, виклику та допиту свідків, суд вирішив розглянути справу у спрощеному провадженні без виклику сторін (у письмовому провадженні).

Оцінивши доводи сторін, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Суд встановив, що наказом Міністерства оборони України від 18.03.2015 №42 відповідача призначено на посаду командира самохідного артилерійського дивізіону військової частини-польова пошта НОМЕР_7 та зарахований до списків її особового складу.

Наказом командувача сухопутних військ Збройних Сил України від 27.04.2016 №182 відповідача звільнено з військової служби у запас Збройних Сил України.

У зв`язку з отриманням вказаного наказу розпорядженням начальника штабу військової частини- польова пошта НОМЕР_7 від 29.04.2016 №1624 відповідача відряджено 29.04.2019 в пункт постійної дислокації смт. Дівички зі строком прибуття 30.04.2016.

У подальшому наказом Командувача сухопутних військ Збройних Сил України від 10.05.2016 №116/9/1/5960_т відмінено, як нереалізований, наказ від 27.04.2016 №182 про звільнення відповідача з військової служби у запас Збройних Сил України.

Наказом командувача сухопутних військ Збройних Сил України від 16.05.2016 №214 підполковника ОСОБА_1 увільнено від займаної посади командира самохідного артилерійського дивізіону військової частини-польова пошта НОМЕР_7 та призначено Військовим комісаром ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У зв`язку з цим наказом від 20.05.2016 №139 за підписом тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини Польова пошта НОМЕР_7 відповідача виключено зі списків особового складу військової частини, знято з усіх видів забезпечення та направлено для подальшого проходження служби до Бориспільського ОМВК.

Згідно з даними роздавальних відомостей військової частини польова пошта НОМЕР_7 відповідачу у травні 2016 року на картковий рахунок № НОМЕР_6 (Ощадбанк) виплачена одноразова грошова допомога при звільненні в розмірі 28400,54 грн. та у червні 2016 року грошове забезпечення за травень 2016 року в сумі 12803,55 грн.

За наслідками службового розслідування наказом командира військової частини Польова пошта НОМЕР_7 від 11.11.2016 №2201 притягнуто до дисциплінарної відповідальності помічника командира з фінансово-економічної роботи ОСОБА_2 . Пунктом 2 цього наказу передбачено направлення копій матеріалів службового розслідування до ІНФОРМАЦІЯ_2 для притягнення ОСОБА_1 до матеріальної відповідальності. Вчинені позивачем заходи щодо утримання з відповідача безпідставно отриманих коштів результату не надали.

Згідно зі спільною директивою Міністра оборони України та начальника Генерального штабу Збройних сил України від 26.04.2017 року Д-322/1/15дск військова частина-польова пошта НОМЕР_7 перейшла на умовне найменування «Військова частина НОМЕР_1 ».

Вирішуючи спір суд врахував, що відповідно до частин 1,2 ст.2 Закону України від 25.03.1992 №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі Закон №2232-ХІІ) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п.1 Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 року №460 військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією та звільняються із служби після прийняття рішення про демобілізацію (крім військовослужбовців строкової військової служби), виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 4 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення.

Отже, обов`язковою умовою для виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої наведеною нормою, є факт звільнення військовослужбовця зі служби.

На підставі ч.2 ст.24 Закону №2232-ХІІ закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.

Оскільки станом на час виплати відповідачу одноразової грошової допомоги він не виключений зі списків особового складу військової частини та у подальшому продовжив військову служба на посаді військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 , права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку зі звільненням з військової служби він не набув.

Отже, грошова допомога при звільненні в сумі 28400,54 грн. нарахована йому безпідставно.

Відповідач фактично вибув з військової частини польова пошта НОМЕР_7 29.04.2016 згідно з розпорядженням начальника штабу відповідача від 29.04.2019 №1624, а з 16.05.2016 - призначений військовим комісаром Бориспільського ОМВК. Оскільки з 29.04.2019 службу у військовій частині польова пошта НОМЕР_7 не ніс, грошове забезпечення за травень 2016 року в сумі 12803,55грн. цією військової частиною нараховане та виплачене йому безпідставно.

Виплата вищевказаних сум підтверджена відповідними роздавальними відомостями позивача за вказаний період. (а.с.47-52).

Оцінюючи доводи позивача, що виплачені відповідачу кошти є шкодою, суд врахував, що підстави та порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців та призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами регулює Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затверджене постановою Верховної Ради України від 23 червня 1995 року №243/95-ВР (далі Положення №243/95-ВР).

Відповідно до абзацу 2 п.1 Положення №243/95-ВР військовослужбовці несуть матеріальну відповідальність у порядку, передбаченому цивільним законодавством України, лише за шкоду, заподіяну державі не під час виконання службових обов`язків.

Згідно з п.2 вказаного Положення відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, заподіяна розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати.

Відповідно до абз.2 п.17 Положення №243/95-ВР у разі виявлення факту заподіяння матеріальної шкоди командир (начальник) військової частини призначає розслідування для встановлення причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб.

На підставі п.19 Положення №243/95-ВР розслідуванням повинно бути встановлено: в чому полягає матеріальна шкода та яка її вартісна оцінка; якими конкретно неправомірними діями військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного заподіяно шкоду; вимоги яких законів, військових статутів, порадників, інструкцій та інших нормативних актів при цьому було порушено; умисно чи з необережності та з якою метою заподіяно шкоду; чи заподіяно шкоду винною особою під час виконання службових обов`язків; ступень вини кожного у разі заподіяння шкоди кількома особами; умови та причини, що сприяли заподіянню шкоди, та її наслідки.

Тобто за вимогами вказаного Положення передбачено, що військовослужбовці несуть матеріальну відповідальність за наявності: заподіяння прямої дійсної шкоди, протиправної їх поведінки, причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди, вини у заподіянні шкоди.

Згідно з п.23 Положення №243/95-ВР ,якщо вину військовослужбовця чи призваного на збори військовозобов`язаного повністю доведено, командир (начальник) військової частини не пізніш як у місячний термін з дня закінчення розслідування видає наказ про притягнення до матеріальної відповідальності винної особи з зазначенням розміру суми, що підлягає стягненню.

Доказів наявності такого наказу про стягнення з відповідача вищевказаних виплачених йому коштів суду не надано.

Суд врахував, що за наслідками службового розслідування щодо безпідставної виплати відповідачу вищевказаних коштів, результати якого оформлені наказом від 11.11.2016 №2201, його вини не встановлено. Разом з тим встановлено, що їх виплата здійснена з вини помічника командира частини з фінансово-економічної роботи начальника служби капітана ОСОБА_3 , який не забезпечив контроль за витрачанням коштів та порушив фінансову дисципліну.

Крім того, не надано доказів наявності на момент спірних правовідносин у відповідача повноважень на здійснення нарахувань коштів від відповідної військової частини або його умисних винних дій у цій сфері.

Отже, доводи позивача, що вищевказані кошти отримані відповідачем, внаслідок саме його винних дій, та є завданою ним шкодою, не підтверджені належними, допустимими та достовірними доказами.

Твердження позивача, що відповідач не повідомив його про намір продовжувати службу за контрактом, чим створив штучні умови для отримання грошової допомоги при звільненні, спростовуються наданою відповідачем до відзиву копією повідомлення командира військової частини польова пошта НОМЕР_7 ОСОБА_4 від 09.03.2015 №735, направленого електронною поштою АСУ «Дніпро» Командиру 2 самохідно-артилерійського дивізіону. З його змісту суд встановив, що командуванням військової частини польова пошта НОМЕР_7 прийнято рішення про оформлення документів щодо укладення контракту про проходження військової служби з відповідачем.

Враховуючи, що спеціальними нормативно-правовими актами, що регламентують проходження військової служби, у т.ч. виплати грошового забезпечення військовослужбовцям, не врегульовано порядку стягнення з військовослужбовця безпідставно виплачених коштів, суд застосовує для спірних правовідносин загальні норми Цивільного кодексу України (далі ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Водночас згідно з п.1 ч.1 ст.1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі №753/15556/15-ц зазначила, що у статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Доказів наявності рахункової помилки (математична помилка при підрахунку суми) суду не надано. Недобросовісності відповідача під час отримання вищевказаних коштів судом під час вирішення спору сукупністю достовірних, належних і допустимих доказів не підтверджено.

Тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, а судові витрати розподілу.

Керуючись ст.ст. 6, 9, 14, 241-246, 255, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

1. Відмовити повністю у задоволенні позову Військової частини НОМЕР_1 про стягнення зі ОСОБА_1 завданої матеріальної шкоди в сумі 41204,09 грн.

2. Судові витрати розподілу не підлягають.

3. Копію рішення направити учасникам справи.

4. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом 30 днів з складення повного тексту судового рішення.

Суддя А.М. Бабич

Рішення складене у повному обсязі 19.07.2019.