Справа № 420/627/19
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2019-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2019 р.м.ОдесаСправа № 420/627/19
Головуючий в 1 інстанції: Марин П. П.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів - Джабурії О.В.,

- Кравченка К.В.,

при секретарі судового засідання Биховець А.В.,

за участю представника апелянта - Татарінової О.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Луганській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 березня 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Луганській області про визнання протиправною бездіяльність щодо несвоєчасної виплати одноразової грошової допомоги при звільненні та вчинення певних дій,-

В С Т А Н О В И Л А :

05 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Одеського окружного адміністративного суду з позовною заявою, в якій просила визнати протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Луганській області щодо несвоєчасної виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні та стягнути з відповідача на її користь грошові кошти у розмірі 14 150,57 грн за час затримки виплати одноразової грошової допомоги при звільненні.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що одноразову грошову допомогу при звільненні з органів Національної поліції вона отримала не в день звільнення, а з затримкою у 31 день, що є порушенням приписів КЗпП України.

Відповідач заперечував проти позову, зазначаючи, що до спірних правовідносин не застосовуються норми ст.ст.116-117 КЗпП України, а застосовуються норми спеціального законодавства, згідно якого виплата одноразової грошової допомоги проводиться після звільнення зі служби в поліції. Крім того, позивачем невірно розраховано середній заробіток.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 29 березня 2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Луганській області, яка виразилась у несвоєчасної виплати одноразової грошової допомоги при звільненні. Стягнуто з Головного управління Національної поліції в Луганській області грошові кошти на користь позивача у розмірі 13 062,47 грн за час затримки виплати одноразової грошової допомоги при звільненні. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить зазначене рішення скасувати та прийняте нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зокрема, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховані приписи Закону України "Про національну поліцію" та "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", згідно яких виплата одноразової грошової допомоги при звільненні проводиться після звільнення особи зі служби в поліції. Така виплата здійснюється не роботодавцем, яким в даному випадку є відповідач, а Національною поліцією України.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін в зв`язку із необґрунтованістю доводів апелянта.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_1 з 01.03.1991 року проходила службу в органах внутрішніх справ України, а з 07.11.2015 року по 29.10.2018 року - в органах поліції.

Наказом Головного управління Національної поліції в Луганській області №521 о/с від 25.10.2018 позивача з 29.10.2018 року звільнено зі служби в поліції за ст.77 ч.1 п.2 Закону України "Про національну поліцію України" (через хворобу) з вислугою років на день звільнення у календарному обчисленні: 27 років 07 місяців 29 днів, у пільговому обчисленні: 40 років 02 місяці 14 днів, з виплатою одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції (а.с.40).

30 листопада 2018 року на карткових рахунок позивача надійшла вихідна допомога у розмірі 126 379,44 грн (а.с.47).

12 грудня 2019 року позивач звернулась до начальника ГУ НП в Луганській області із листом, в якому просила, зокрема, надати інформацію про розмір, дату та порядок нарахування їй одноразової грошової допомоги при звільненні (а.с.42).

14.01.2019 року відповідач листом повідомив ОСОБА_1 , що одноразова грошова допомога при звільненні у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, за списком від 28.11.2018 року №312 переказана позивачу у сумі 126 379,44 грн (а.с.43-44).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що одноразова грошова допомога при звільненні позивачу виплачена із затримкою у 31 день.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 102 Закону України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 № 580-VII передбачено право поліцейських на отримання одноразової грошової допомоги після звільнення їх зі служби в поліції в порядку та на умовах, визначених Законом України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".

Судом першої інстанції докладно проаналізовані положення статті 9 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262-ХІІ п.10 постанови Кабміну України від 17.07.1992 р. № 393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей" про перелік осіб органів внутрішніх справ, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні, та про розмір такої допомоги.

При цьому судова колегія враховує, що предметом даної справи не є спір про наявність у позивача права на отримання такої допомоги та про розмір такої допомоги. Спірним є лише питання строків виплати допомоги та відповідальності відповідача за затримку здійснення виплати одноразової грошової допомоги.

В зв`язку з тим, що вищезазначені нормативно-правові акти та Порядок та умови виплати грошового забезпечення поліцейським Національної поліції та курсантам вищих навчальних закладів МВС із специфічними умовами навчання, затвердженого наказом МВС України від 06.04.2016 р. № 260, не містять норм, які б регулювали питання строку розрахунку при звільненні та відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні, судом першої інстанції зроблено вірний висновок про необхідність застосування до спірних правовідносин приписів трудового законодавства щодо оплати праці.

Аналогічна правова позиція щодо застосування до подібних відносин норм права викладена Верховним Судом у постановах по справі № 820/1363/17 від 10.04.2019 року, № 806/889/17 від 18 квітня 2019 року, № 820/6287/16 від 20 червня 2019 року.

Крім того, аналогічна правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду України по справі № 21-8а15 від 17 лютого 2015 року.

Так, у статті 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Наведені правові положення статей КЗпП України встановлюють гарантії для звільнених працівників на отримання ними відповідно до законодавства всіх виплат в день звільнення, спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для таких осіб, а також стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання у частині проведення повного розрахунку із працівником.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, грошова допомога при звільненні отримана позивачем на її картковий рахунок 30 листопада 2018 року, а отже враховуючи, що позивача звільнено з 29.10.2018 року, затримка з виплати становить 31 день.

Враховуючи викладене, вірним є висновок суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виплати одноразової грошової допомоги.

Як вбачається зі змісту апеляційної скарги, відповідач не оскаржує розмір середнього заробітку, який підлягає стягненню на користь позивача.

Крім того, судова колегія враховує, що судом першої інстанції позов ОСОБА_1 задоволено частково та зменшено суму середнього заробітку до 13 062, 47 грн, саме за розрахунком, наданим відповідачем у відзиві на позовну заяву.

Також не ґрунтується на нормах чинного законодавства України і позиція апелянта про те, що відповідати за цим позовом має Національна поліція України, а не ГУ НП в Луганській області.

Частиною четвертою статті 9 Закону № 2262-ХІІ і пунктом 14 постанови № 393 передбачено, що виплата поліцейським одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби здійснюється Національною поліцією за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на її утримання.

Водночас Національна поліція України в розумінні статті 22 Бюджетного кодексу України від 08.07.2010 р. № 2456-VI є головним розпорядником бюджетних коштів, який отримує бюджетні призначення і розподіляє бюджетні асигнування розпорядникам бюджетних коштів нижчого рівня.

Згідно з пунктом 7 Порядку, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.04.2016 р. № 260, грошове забезпечення поліцейським виплачується за місцем проходження служби виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом органу поліції на грошове забезпечення.

Враховуючи викладене, відповідач, як розпорядник бюджетних коштів нижчого рівня, де позивач проходив службу і з яким фактично перебував у трудових відносинах, є належним відповідачем у цій справі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.06.2019 року по справі № 820/3313/17.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про правомірність позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та пред`явлення їх саме до ГУНП у Луганській області.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно та у достатньому обсязі встановив обставини справи, і ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.316 КАС України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а постанови суду першої інстанції без змін.

Підстав для скасування чи зміни постанови суду першої інстанції колегія суддів не вбачає, а доводи апеляційної скарги вважає такими, що висновків суду не спростовують.

Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, що підтверджується ухвалою суду про відкриття провадження від 18 лютого 2019 року, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст.328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст.308,310,315,316, 321,322,325,328 КАС України, судова колегія -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Луганській області - залишити без задоволення.

Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 29 березня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений та підписаний колегією суддів 18 липня 2019 року.

Головуючий Н.В.Вербицька

Суддя О.В.Джабурія

Суддя К.В.Кравченко