Справа № 440/2490/19
Суддя: Є.Б. Супрун
Дата ухвалення: 2019-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

17 липня 2019 рокум. ПолтаваСправа № 440/2490/19

Суддя Полтавського окружного адміністративного суду Супрун Є.Б., ознайомившись з матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до Кременчуцької районної державної адміністрації Полтавської області , Сектору з питань державної реєстрації Кременчуцької районної державної адміністрації Полтавської області , Садівничого товариства "Шляхмашівець" , ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

12 липня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Кременчуцької районної державної адміністрації Полтавської області, Сектору з питань державної реєстрації Кременчуцької районної державної адміністрації Полтавської області, Садівничого товариства "Шляхмашівець", ОСОБА_2 , в якому просить зобов`язати Сектор з питань державної реєстрації Кременчуцької районної державної адміністрації на підставі рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 07.02.2017 по справі №536/1678/16-ц внести зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо Садівничого товариства "Шляхмашівець" скасувавши державну реєстрацію даних про призначення на посаду голови правління ОСОБА_3 Зої ОСОБА_4 на підставі протоколу засідання правління Садівничого товариства "Шляхмашівець" від 10.02.2015.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

За приписами частини другої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.

Вирішуючи питання про можливість відкриття провадження в адміністративній справі за даною позовною заявою, суд виходить з наступного.

Як свідчить зміст позовної заяви, свої вимоги позивач обґрунтовує обставинами, відповідно до яких рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 10.02.2017, яке набрало законної сили 21.02.2017, задоволено позов ОСОБА_1 до Садівничого товариства "Шляхмашівець" та ОСОБА_2 , третя особа Кременчуцька районна адміністрація Полтавської області. Визнано недійсним рішення правління Садівничого товариства "Шляхмашівець" від 07.02.2015 про призначення ОСОБА_2 головою правління вказаного Товариства.

Проте, як стверджує позивач, суд у вказаному рішенні не вирішив питання про проведення державної реєстрації змін у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (надалі - Єдиний державний реєстр) щодо анулювання запису про призначення ОСОБА_2 головою правління Садівничого товариства "Шляхмашівець".

Усі намагання позивача внести зміни до Єдиного державного реєстру не призвели до позитивного результату, оскільки вона, як фізична особа та член садівничого товариства, не має права особисто звертатися до реєстратора із заявою про виконання рішення суду та внесення змін до Реєстру.

Враховуючи те, що усунути порушення закону та добитися виконання судового рішення їй не вдається, позивач вважає, що єдиним способом відновлення порушеного права, у такому випадку, є звернення до адміністративного суду з позовом про скасування державної реєстрації змін у Єдиному державному реєстрі щодо реєстрації протоколу правління Садівничого товариства "Шляхмашівець" від 07.02.2015 про призначення (обрання) головою правління Дряпіки З.Є.

Однак, на переконання суду, заявлені у даному випадку позовні вимоги не відповідають ознакам та характеристикам публічно-правового спору з урахуванням наступного.

За змістом частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Публічно-правовий спір, за визначенням наведеним у статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України, це спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

В той же час, приписами статті 20 Господарського процесуального кодексу України, передбачено, що до юрисдикції господарських судів відносяться, зокрема, справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Відповідно ж до ч. 1 ст. 167 Господарського кодексу України корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Згідно зі ст. 10 Закону України "Про господарські товариства" учасники товариства мають право: а) брати участь в управлінні справами товариства в порядку, визначеному в установчих документах, за винятком випадків, передбачених цим Законом; б) брати участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його частку (дивіденди). Право на отримання частки прибутку (дивідендів) пропорційно частці кожного з учасників мають особи, які є учасниками товариства на початок строку виплати дивідендів; в) вийти в установленому порядку з товариства; г) одержувати інформацію про діяльність товариства. На вимогу учасника товариство зобов`язане надавати йому для ознайомлення річні баланси, звіти товариства про його діяльність, протоколи зборів; д) здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, в порядку, встановленому законом. Учасники можуть мати також інші права, передбачені законодавством і установчими документами товариства.

Таким чином, публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад і участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не надає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Тому з`ясуванню підлягають обставини, у зв`язку з якими виник спір та за захистом яких саме прав особа звернулася до суду.

Як вже зазначалося вище, предметом спору, відповідно до заявленого позову, є вимога особи, визначеної у позові як учасник товариства, про зобов`язання державного реєстратора внести зміни до Єдиного державного реєстру шляхом скасування запису щодо державної реєстрації даних про призначення на посаду голови правління Садівничого товариства "Шляхмашівець" Дряпіки З.Є ОСОБА_5 на підставі протоколу засідання Товариства від 10.02.2015.

У зв`язку з цим суд зауважує, що згідно з визначеннями, наведеними у статті 1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, громадських формувань», державна реєстрація юридичних осіб, громадських формувань, що не мають статусу юридичної особи, та фізичних осіб - підприємців (далі - державна реєстрація) - офіційне визнання шляхом засвідчення державою факту створення або припинення юридичної особи, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, засвідчення факту наявності відповідного статусу громадського об`єднання, професійної спілки, її організації або об`єднання, політичної партії, організації роботодавців, об`єднань організацій роботодавців та їхньої символіки, засвідчення факту набуття або позбавлення статусу підприємця фізичною особою, зміни відомостей, що містяться в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, про юридичну особу та фізичну особу - підприємця, а також проведення інших реєстраційних дій, передбачених цим Законом; державний реєстратор юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (далі - державний реєстратор) - особа, яка перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації, нотаріус.

Положеннями статті 6 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, громадських формувань» визначено повноваження державного реєстратора згідно з якими він, зокрема, проводить реєстраційну дію (у тому числі з урахуванням принципу мовчазної згоди) за відсутності підстав для зупинення розгляду документів та відмови у державній реєстрації шляхом внесення запису до Єдиного державного реєстру; веде Єдиний державний реєстр; веде реєстраційні справи.

Подання документів для державної реєстрації, за змістом статті 14 вказаного вище Закону, здійснюється заявником (засновник (засновники) або уповноважена ними особа - у разі подання документів для державної реєстрації створення юридичної особи, громадського формування, що не має статусу юридичної особи, в розумінні абзацу 1 пункту 8 частини першої статті 1 Закону).

Водночас статтею 10 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» встановлено спростовувану презумпцію відомостей, оголошених в Єдиному державному реєстрі.

Особа, яка вважає своє право чи інтерес порушеними через подання та внесення до Єдиного державного реєстру недостовірних відомостей може вимагати їх захисту через корегування відомостей Єдиному державному реєстрі та відображенні в Єдиному державному реєстрі відповідних дійсних відомостей у спосіб, що забезпечить ефективне відновлення та захист її порушених прав та інтересів, зокрема, шляхом скасування запису в Єдиному державному реєстрі (пункт 2 частини першої статті 25 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань»).

У такому випадку, якщо суд встановить, що суб`єкт державної реєстрації вчинив запис в Єдиному державному реєстрі за зверненням належного заявника, на підставі всіх необхідних для реєстрації документів відповідно до закону та відсутності встановлених законом підстав для відмови в державній реєстрації, це не є перешкодою для скасування в судовому порядку недостовірного запису в Єдиному державному реєстрі, наявність якого порушує корпоративні права чи законні інтереси позивача.

Спір між учасниками юридичної особи або спір учасників юридичної особи з цією юридичною особою щодо скасування запису в Єдиному державному реєстрі є корпоративним спором і підлягає вирішенню за правилами господарського судочинства.

Вимога про визнання неправомірними дій державного реєстратора з внесення до Єдиного державного реєстру відомостей, з приводу достовірності яких виник корпоративний спір, має похідний характер від корпоративного спору та залежить від наявності самого порушеного права, яке підлягає захисту у ефективний спосіб.

Саме такий висновок сформульовано у постанові Великої палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі №904/5857/17.

Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тож з урахуванням встановлених судом обставин справи, відповідно до яких заявлений у даному випадку до адміністративного суду спір за своєю суттю відноситься до корпоративних, суд застосовує висновки Верховного Суду, сформульовані у вищезазначеній справі, відповідно до яких даний спір не відноситься до компетенції судів адміністративної юрисдикції.

Тож оскільки сама лише наявність суб`єкта владних повноважень у спірних правовідносинах не є в даному разі визначальною підставою для віднесення спору до категорії публічно-правових, а також враховуючи ту обставину, що заявлений позов не поєднаний з вимогами про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності державного реєстратора, суд дійшов до переконання, що вказаний спір підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, а тому позивач, у такому випадку, не позбавлений можливості звернутися за захистом порушеного права до господарського суду.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України від 08.07.2011 №3674-VI "Про судовий збір", сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 2, 3, 19, 170, 238 Кодексу адміністративного судочинства України,

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Кременчуцької районної державної адміністрації Полтавської області , Сектору з питань державної реєстрації Кременчуцької районної державної адміністрації Полтавської області , Садівничого товариства "Шляхмашівець" , ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії.

Роз`яснити позивачу право на звернення з даним позовом до суду в порядку господарського судочинства.

Повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Копію ухвали направити особі, яка подала позовну заяву, разом із позовною заявою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з моменту її підписання безпосередньо до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням положень п.п. 15.5 п. 15 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Є.Б. Супрун