Справа № 120/1432/19-а
Суддя: Капустинський М.М.
Дата ухвалення: 2019-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/1432/19-а

Головуючий суддя 1-ої інстанції - Дончик Віталій Володимирович

Суддя-доповідач - Капустинський М.М.

18 липня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Капустинського М.М.

суддів: Моніча Б.С. Охрімчук І.Г. , розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 22 травня 2019 року (м.Вінниця) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :
26.04.2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом, в якому просив визнати бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати йому грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, передбаченої ст.9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» протиправною; зобов`язати військову частину НОМЕР_1 виплатити йому грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, передбачене ст.9-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно довідки-розрахунку командира військової частини НОМЕР_1 №34/20 від 09.04.2013.

Ухвалою суду від 02.05.2019 року, у зв`язку з недотриманням вимог статті 160 КАС України, позовну заяву залишено без руху та встановлено 10-денний термін з дня одержання копії ухвали для усунення недоліків, шляхом надання суду клопотання про поновлення строку звернення та доказів поважності його пропуску.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 22 травня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 разом з доданими до неї матеріалами повернуто позивачеві.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій ухвалу суду першої інстанції скасувати та справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Так, колегія суддів зазначає, що інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Зокрема, строки звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними, після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Відповідно до ч. 1 статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини 3статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 звільнений з військової служби у запас (за віком) 10.04.2013 року. Також, позивач зазначає, що розрахунки з ним було проведено під час звільнення, у той час, як із позовною заявою про стягнення коштів за неотримане речове майно звернувся до суду з лише 25.04.2019 року, тобто зі спливом більш ніж 6 років. При цьому позивач зазначає, що лише у лютому 2019 року він дізнався, що відповідно до довідки 34/20 військова частина не виплатила компенсацію вартості за неотримане речове майно.

Так, про наявне право на компенсацію речового майна позивач об`єктивно міг дізнатись під час звільнення з військової служби, в тому числі з грошового атестату, разом з тим, доказів поважності не ознайомлення з ним та неможливості звернення до суду за захистом порушеного права у визначені процесуальним законодавством строки суду ОСОБА_1 не наводить.

Посилання позивача на те, що ним в досудовому порядку вирішувалось питання виплати коштів за недоотримане речове майно шляхом листування з відповідачем, також не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду, оскільки такі обставини не перешкоджали позивачу звернутися до суду в установлений законом строк.

Колегія суддів вважає, що наведені доводи позивача в обґрунтування поважності причин пропуску строку звернення із заявленим позовом вірно не прийняті до уваги судом першої інстанції.

Колегія суддів наголошує, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереробними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року, зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини "Осман проти Сполученого королівства" від 28 жовтня 1998 року та пункті 54 рішення "Круз проти Польщі" від 19 червня 2001 року зазначено, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Поряд з іншим, колегія суддів зауважує, що встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства. Інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25.01.2000 року, пункт 33).

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що викладені у заяві позивача обставини пропуску строку звернення до суду не є поважними причинами.

Тому, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку про повернення позовної заяви ОСОБА_1 .

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржена ухвала суду винесена з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 22 травня 2019 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 18 липня 2019 року.

Головуючий Капустинський М.М.

Судді Моніч Б.С. Охрімчук І.Г.