Справа № 340/855/19
Суддя: Л.І. Хилько
Дата ухвалення: 2019-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 липня 2019 року м. Кропивницький Справа № 340/855/19
Кіровоградський окружний адміністративний суд, у складі судді Хилько Л.І., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу
ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 )
про визнання протиправним наказу та зміни наказу в частині формулювання підстави звільнення та дати звільнення, -
ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області (далі відповідач), в якому, з урахуванням уточнення до позовних вимог (а.с.114-115), просить суд:
- визнати протиправною відмову Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області щодо зміни формулювання причини та дати звільнення капітана поліції ОСОБА_1 , старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Олександрійського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області;
- змінити наказ Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області від 16.11.2018 року №516 о/с в частині формулювання підстави звільнення ОСОБА_1 , вказавши замість п.7 ч.1 статті 77 (за власним бажанням) Закону України Про Національну поліції, належну причину за п.2 ч. 1 ст. 77 (через хворобу) Закону України Про Національну поліцію, та змінивши дату звільнення вказавши замість 16 листопада 2018 року належну дату 27 листопада 2018 року;
- стягнути з Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 16.11.2018 року він написав рапорт про звільнення зі служби в національній поліції за власним бажанням. В ході оформлення відповідних документів при проходженні МСЕК, при встановленні причинного зв`язку захворювання, поранення (травми, контузії), встановлено, що наявні захворювання, пов`язані із проходженням служби в поліції та встановлено непридатність до служби у поліції. З огляду на це, позивач вважає, що має право на зміну підстави звільненню зі служби через хворобу за рішенням медичної комісії про непридатність до служби. Однак, відповідач звільнив його зі служби в національній поліції з формулюванням у наказі в якості підстави звільнення «за пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням)».
У судовому засіданні позивач та його представник вимоги адміністративного позову підтримали у повному обсязі, наполягали на його задоволенні.
Представником відповідача подано до суду письмовий відзив, з викладенням позиції щодо адміністративного позову, в якому наголошено, на тому, що оскаржуваний наказ прийнято в межах та у спосіб визначений чинним законодавством, вважає його правомірним, оскільки, його було винесено за наявності відповідних підстав (а.с.51-52).
В судовому засіданні представником відповідача позицію викладену в письмовому відзиві підтримано та наголошено на відмові в задоволенні позовних вимог.
Представник позивача на виконання процесуальних приписів Кодексу адміністративного судочинства України надав до суду відповідь на відзив (а.с.72-74).
Представником відповідача надано також заперечення на відповідь на відзив (а.с.77).
10.07.2019 року відповідною ухвалою суду керуючись приписами статті 183 КАС України подальший розгляд справи судом вирішено здійснити у порядку письмового провадження на підставі відповідного клопотання представника позивача.
Письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом (пункт 10 частини першої статті 4 КАС України).
Дослідивши подані представниками сторін документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Предметом спору в даній справі є встановлення правомірності дії посадових осіб Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області при винесенні відмови Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області щодо зміни формулювання причини та дати звільнення капітана поліції ОСОБА_1 , старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Олександрійського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області та правомірності винесення наказу Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області від 16.11.2018 року №516 о/с в частині формулювання підстави звільнення ОСОБА_1 .
При вирішенні даного спору суд враховує наступні фактичні обставини справи.
Капітан поліції ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 07.11.2015 року працює старшим оперуповноваженим Олександрійського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області (а.с.181-182).
07.11.2018 року ОСОБА_1 на ім`я начальника ГУ НП у Кіровоградській області подано рапорт про звільнення зі служби в Національній поліції за пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням), з 16 листопада 2018 року. В даному рапорті також вказав, що від проходження військово-лікарської комісії відмовився, так як вважав себе здоровим. Вказаний рапорт містить резолюцію начальника Олександрійського ВП ГУНП в Кіровоградській області «не заперечую» (а.с.233).
При цьому, 16.11.2018 року позивачем на ім`я начальника Головного управління в Кіровоградській області подано рапорт, за змістом якого, доповів, що на день свого звільнення, 16.11.2018 року, на якому наполягає, ні на лікарняному, ні у черговій відпустці не перебуває. Від проходження військово-лікарської комісії відмовився, так як вважає себе здоровим (а.с.234).
15.11.2018 року начальником Олександрійського ВП ГУНП в Кіровоградській області подано подання про звільнення зі служби в Національній поліції за пунктом 7 (за власним бажанням) частини 1 статті 7 Закону України «Про Національну поліцію» капітана поліції ОСОБА_1 старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Олександрійського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області (а.с.235-236).
16.11.2018 року т.в.о. начальника Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області винесено наказ №516 о/с по особовому складу, яким згідно з Законом України «Про Національну поліцію», звільнено зі служби в поліції за пунктом 7 частини 1 статті 77 (за власним бажанням) капітана поліції ОСОБА_1 , старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Олександрійського відділу поліції Головного управління Національної поліції в області 16 листопада 2018 року. Станом на день звільнення стаж служби в поліції для виплати надбавки за вислугу років та виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції становить 21 рік, 11 місяців, 17 днів (а.с.240).
В матеріалах справи наявний висновок про результати службового розслідування за фактом вимагання працівником Олександрійського ВП ГУНП в Кіровоградській області неправомірної вигоди від 12.12.2018 року, за змістом якого, серед інших, за порушення вимог Присяги поліцейського, затвердженої статтею 64 Закону України «Про Національну поліцію», пунктів 1, 3 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію», статті 68 Конституції України, ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання корупції», статті Дисциплінарного статуту Національної поліції України, затвердженого Законом України від 15.03.2018 року №2337-VІІІ, пункту 1 розділу ІІ Правил етичної поведінки поліцейських, доручення ГУНП в Кіровоградській області від 27.11.2017 року №188/01/15-2017 «Про заходи щодо профілактики порушень законності, запобігання злочинним проявам та недопущення скоєння інших надзвичайних подій за участі поліцейських», наказу ГУНП в Кіровоградській області від 20.03.2018 року №138 «Про заходи щодо профілактики вчинення неправомірних дій поліцейськими, запобігання злочинним проявам та недопущення скоєння інших надзвичайних подій за участі поліцейських», що виразилось у свідомому ігноруванні вимог Національної поліції України та ГУНП в Кіровоградській області щодо безумовного дотримання чинного законодавства і недопущення протиправних дій, недотриманні вимог антикорупційного законодавства, що загалом викликало негативний суспільний резонанс та дискредитувало Національну поліцію України, зокрема, Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області, підлягає притягненню до дисциплінарної відповідальності старший оперуповноважений сектору кримінальної поліції Олександрійського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області капітан поліції ОСОБА_1 ., але враховуючи те, що наказом ГУНП від 16.11.2018 року №516 о/с останнього було звільнено зі служби в поліції, обмежитися цим (а.с.191-202).
За час служби в Національній поліції не заохочувався, до дисциплінарної відповідальності притягувався 1 раз зауваження, оголошене наказом Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області від 02.08.2016 року №502, за порушення вимог транспортної дисципліни, а саме, свідоме ігнорування вимог Національної поліції України та Головного управління Національної поліції в області щодо безумовного дотримання транспортної дисципліни, що виразилось у залишенні останнього місця події та неповного з`ясування обставин дорожньо-транспортної пригоди за його участю (а.с.185).
15.11.2018 року позивачу МК ЛПЗ Міська лікарня №1 м. Олександрія видано довідку про тимчасову непрацездатність в режимі стаціонарного лікування з 03.11.2018 року по 15.11.2018 року (а.с.10).
15.11.2018 року позивачу видано направлення в Кіровоградський обласний кардіодиспансер на реабілітаційне лікування та проведення КВГ (а.с.8).
Комунальним закладом «Кіровоградського обласного кардіологічного диспансеру» 16.11.2018 року видана довідка №1169, про те, що позивач знаходився на стаціонарному лікуванні з 16.11.2018 року по 26.11.2018 (а.с.11-12).
Відповідно до постанови №1 М(ВЛ)К ДУ «ТМО МВС України по Кіровоградській області» на час звільнення зі служби 16.11.2018 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 непридатний до служби у поліції, оскільки, виявлено, що діагноз і постанова військово-лікарської комісії про причинний зв`язок захворювання, поранення (травми, контузії): стабільна стенокардія напруги 2 ф.к., нестабільний перебіг з 02.11.2018 року по 06.11.2018 року, дифузний кардіосклероз, пароксизмальна форма миготливої аритмії, шлуночкова екстрасистолія 3 групи за лауном (по ХМ ЕКГ 12.11.2018 року Олександрійська МЛ №1). Гіпертонічна хвороба 2 ст., ст. 2, р.4., СН-1 зі збереженою СФЛШ. Сухий кератит правого ока, стадія стійкої ремісії. Стан після видалення новоутворення слизової залози справа (операція 2004 р.) захворювання, так, пов`язані з проходженням служби в поліції (а.с.18).
08.02.2019 року начальником управління кадрового забезпечення в Кіровоградській області надіслав до головного лікаря Комунального закладу «Кіровоградського обласного бюро медико-соціальної експертизи» лист з проханням у вирішенні питання щодо проходження медико-соціальної експертизи ОСОБА_1 , з огляду на його звернення з проханням видати йому направлення на МСЕК для встановлення відсотку втрати працездатності у зв`язку із захворюваннями, пов`язаними з проходженням служби в поліції (а.с.19).
Відповідне направлення на медичний огляд для проведення лікарської (військово-лікарської) експертизи видано 18.12.2018 року (а.с.17).
В матеріалах справи міститься відповідний акт дослідження стану здоров`я та консультаційний висновок спеціаліста, довідка до акту огляду медико-соціальною експертною комісією, за якою позивачу надана ІІІ група інвалідності (а.с.13-14,20-21).
13.02.2019 року ОСОБА_1 звернувся до начальника ГУНП в Кіровоградській області з інформаційним запитом, в якому вказав, що з постановою про його непридатність до служби в поліції, встановлено, що всі його захворювання пов`язані з проходженням служби в поліції. В свою чергу, звернувся до управління кадрового забезпечення ГУНП з метою зміни підстави звільнення з «за власним бажанням» на «через хворобу», але, на що отримав відмову. Тому, у зв`язку із цим просить надати роз`яснення щодо підстави відмови (конкретно зазначити нормативні документи, які не дають можливість змінити підставу звільнення) (а.с.208).
На таке звернення Головне управління Національної поліції в Кіровоградській області надало позивачу листом від 20.02.2019 року відповідь, за змістом якої, у ході вивчення Вашої архівної особової справи №1989 встановлено, що 07.11.2018 року позивачем був поданий рапорт на ім`я начальника Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області про звільнення зі служби в Національній поліції за пунктом 7 частини 1 статті 77 (за власним бажанням). Одночасно в рапорті було зазначено про відмову від проходження військово-лікарської комісії, так як вважав себе здоровим, тому постанова №1 М(ВЛ)К ДУ «ТМО МВС України по Кіровоградській області» про непридатність ОСОБА_1 до служби в поліції винесена 06.02.2019 року, а саме: після звільнення зі служби в поліції, підстав для внесення змін у наказ ГУНП в Кіровоградській області від 16.11.2018 року №516 о/с у частині звільнення немає (а.с.209).
Вважаючи такі дії відповідача в частині відмови зміни позивачу підстави його звільнення, протиправними, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом, за захистом порушеного, на його думку права.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд зазначає наступне.
За змістом положень статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною 1 статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Адміністративне судочинство спрямоване на захист саме порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, тобто, для відновлення порушеного права в зв`язку із прийняттям рішення суб`єктом владних повноважень особа повинна довести, яким чином відбулось порушення її прав. Порушення вимог Закону рішенням чи діями суб`єкта владних повноважень не є достатньою підставою для визнання їх протиправними, оскільки обов`язковою умовою визнання їх протиправними є доведеність позивачем порушених його прав та охоронюваних законом інтересів цими діями чи рішенням.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси (ч.1 ст. 5 КАС України).
Тобто, виходячи з аналізу вищезазначеної правової норми, суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин.
Визнання протиправними дій суб`єкта владних повноважень можливе лише за позовом особи, право або законний інтерес якої порушені цією дією.
Пунктом 17 ч. 1 ст.3 КАС України визначено, що публічна служба - це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
Конституція України має найвищу юридичну силу, закони та інші нормативно-правові акти повинні відповідати їй (ст. 8). На ці обставини неодноразово вказував Конституційний Суд України у своїх рішеннях, зокрема, рішенні №7-рп/2003 від 10.04.2003 року, рішенні №9-рп/2004 від 07.04.2004 року, рішенні №1-рп/2007, рішенні №19-рп/2008 від 02.10.2008 року.
Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
При прийнятті рішення по цій справі суд керується принципами адміністративного судочинства, зокрема принципом офіційного з`ясування всіх обставин у справі, відповідно до якого суд не обмежується тільки документами та заявами про докази, які внесені сторонами, а також здійснює дослідження обставин у справі за власною ініціативою, у т.ч. з метою реалізації завдань адміністративного судочинства.
Статтею 92 Конституції України встановлено, що виключно законами України визначаються: організація і діяльність органів виконавчої влади, основи державної служби, організації державної статистики та інформатики; основи національної безпеки, організації Збройних сил України і забезпечення громадського порядку.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначає Закон України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015р. №580-VIII (далі - також Закон №580-VIII).
Згідно з частиною 1 статті 48 Закону №580-VIII (в редакції, чинній на момент звільнення позивача зі служби в національній поліції) призначення та звільнення з посад поліцейських здійснюється наказами посадових осіб, зазначених у статті 47 цього Закону.
Відповідно до статті 77 Закону №580-VIII поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється: 1) у зв`язку із закінченням строку контракту; 2) через хворобу - за рішенням медичної комісії про непридатність до служби в поліції; 3) за віком - у разі досягнення встановленого для нього цим Законом граничного віку перебування на службі в поліції; 4) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів; 5) через службову невідповідність; 6) у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України; 7) за власним бажанням; 8) у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу до інших міністерств і відомств (організацій); 9) у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі; 10) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, або кримінального правопорушення; 11) у зв`язку з набуттям громадянства або підданства іншої держави.
Днем звільнення зі служби в поліції вважається день видання наказу про звільнення або дата, зазначена в наказі про звільнення.
День звільнення вважається останнім днем служби.
Поряд з цим, відповідно до пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114 (в редакції, чинній на момент звільнення позивача зі служби в національній поліції, далі - Порядок №114), особи середнього, старшого і вищого начальницького складу звільняються зі служби в запас (з постановкою на військовий облік):
а) за віком - при досягненні віку, встановленого для них пунктом 7 цього Положення. Крім того, за віком можуть бути звільнені особи середнього начальницького складу, які мають вислугу 20 і більше років (у пільговому обчисленні), і яким до досягнення встановленого віку перебування на службі залишилося 3 роки і менше, а за їх бажанням при досягненні цього віку - незалежно від наявності вислуги років;
б) через хворобу - у разі визнання їх непридатними до військової служби в мирний час (у військовий час - обмежено придатними 2-го ступеня) за рішенням військово-лікарської комісії;
в) через обмежений стан здоров`я - у разі визнання їх придатними до військової служби поза строєм у мирний час (у військовий час обмежено придатними 1-го ступеня) за рішенням військово-лікарської комісії при неможливості використання їх на службі у зв`язку з відсутністю відповідних вакантних посад;
г) через скорочення штатів - при відсутності можливості подальшого використання на службі;
д) через службову невідповідність;
є) за порушення дисципліни;
ж) за власним бажанням - при наявності поважних причин, що перешкоджають виконанню службових обов`язків;
з) у зв`язку з переходом у встановленому порядку на роботу (службу) в інші міністерства, центральні органи виконавчої влади, установи, організації;
и) через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких затверджується Кабінетом Міністрів України;
і) у зв`язку з не проходженням випробування в період іспитового строку;
ї) у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі;
й) у разі набрання законної сили рішенням суду щодо притягнення до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного з корупцією, яким накладено стягнення у виді позбавлення права обіймати посади або займатися діяльністю, що пов`язані з виконанням функцій держави або місцевого самоврядування, чи кримінального правопорушення.
Отже, статтею 77 Закону №580-VIII та пунктом 64 Порядку №114 встановлено вичерпний перелік підстав звільнення особи, яка служить в органах національної поліції, при цьому, підставами для звільнення є як власне бажання особи, так і хвороба особи, яка підтверджується висновком медичної комісії про її непридатність до служби в поліції.
Отже, з огляду на встановлені фактичні обставини справи та вказані положення процедурного чинного законодавства під час проходження громадян служби у Національній поліції України, суд приходить до висновку, про відсутність неправомірних дій відповідача під час винесення наказу про звільнення позивача зі служби в Національній поліції.
Водночас, після звільнення позивачу стало відомо про те, що 20.03.2018 року відповідно до довідки до акту огляду МСЕК №172654 ОСОБА_1 встановлена ІІІ група інвалідності з 14.03.2019 року внаслідок захворювання пов`язаного з проходженням служби в поліції, інвалідність встановлена безтерміново (а.с.18,20-21).
Суд враховує той факт, що непридатність до служби у поліції позивачу була встановлена 06.02.2019 року відповідно до постанови М(ВЛ)К ДУ «ТМО МВС України по Кіровоградській області №1 (а.с.18), тому ГУ НП у Кіровоградській області не володіло і не могло об`єктивно володіти інформацією про наявність факту визнання ОСОБА_1 непридатним до служби у поліції.
Положеннями статті 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 73 КАС України).
З огляду на викладене суд зазначає, що за приписами статті 242 КАС України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно статті 9 КАС України принципами адміністративного судочинства є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі.
Суть офіційного з`ясування всіх обставин у справі визначена в частині четвертій статті 9 цього Кодексу, якими встановлено, що суд вживає передбачені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
Таким чином, також принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі зобов`язує суд вчинити всі необхідні дії для повного та всебічного з`ясування фактичних обставин справи з метою забезпечення прийняття правосудного рішення.
Судом з метою об`єктивного розгляду справи було викликано для допиту у судовому засіданні в якості свідків: позивача ОСОБА_1 , його дружину ОСОБА_4 , ОСОБА_5 начальника СКЗ Олександрійського ВП ГУ НП в Кіровоградській області.
В судовому засіданні, під час надання показів ОСОБА_1 підтримав вимоги позову, пояснив, що з 2001 року хворіє серцево-судинними захворюваннями, вказав, що у листопаді 2018 року перебував на лікарняному на стаціонарному лікуванні. З 2002 року перебував на обліку з очними захворюваннями у інституті очних хвороб і тканинної терапії імені В.П.Філатова.
Свідок ОСОБА_4 підтвердила факт перебування позивача з 03.11.2018 року на стаціонарному лікуванні, вказала також, що її чоловік ОСОБА_1 хворів з 2001 року перебував на лікуванні у кардіодиспансері по 26.11.2018 року.
Свідок ОСОБА_5 начальник сектору кадрового забезпечення Олександрійського ВП ГУНП в Кіровоградській області, повідомив суду, що перебував на відвідуванні у позивача під час його перебування на стаціонарному лікуванні із інспекцією по особовому складу з метою ознайомлення ОСОБА_1 з матеріалами службового розслідування проведеного відносно нього. Вказує, що ОСОБА_1 звернувся до нього з проханням про звільнення його за власним бажанням, йому було роз`яснено всі наслідки такого звільнення, після чого позивачем було написано рапорт про звільнення особисто та передано. Також повідомлено, що його буде звільнено після подання ним лікарняного листа.
Вказані покази свідків допитаних у судовому засіданні, судом беруться до уваги та враховуються під час розгляду справи та прийняття рішення, оскільки такі суд вважає належними доказами у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України.
За приписами частини 3 статті 235 Кодексу законів про працю України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що з метою відновлення порушених прав та інтересів позивача слід змінити формулювання причини звільнення та дату видачі наказу капітана поліції ОСОБА_1 старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Олександрійського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області, шляхом внесення змін до наказу Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області від 16.11.2018 року №516 о/с «По особовому складу» в частині формулювання підстави його звільнення за пунктом 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (за власним бажанням) та вважати звільненим ОСОБА_1 зі служби в поліції 27.11.2018 року на підставі пункту 2 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію» (через хворобу).
Відповідно до ч. 3 ст. 22 Конституції України, Конституційний Суд України надав визначення поняттям "звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина" у Рішенні від 22 вересня 2005 року N 5-рп/2005 (справа про постійне користування земельними ділянками), згідно з яким "конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані (частина друга), при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (частина третя). Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеженням. У традиційному розумінні діяльності визначальними поняття змісту прав людини є умови і засоби, які становлять можливості людини, необхідні для задоволення потреб її існування та розвитку. Обсяг прав людини - це їх сутнісна властивість, виражена кількісними показниками можливостей людини, які відображені відповідними правами, що не є однорідними і загальними". При цьому, Конституційний Суд України зазначив, що "загальновизнаним, є правило, згідно з яким сутність змісту основного права в жодному разі не може бути порушена" (абзац четвертий підпункту 5.2 пункту 5 мотивувальної частини).
Разом з тим, Конституційний Суд України в рішенні від 30.01.2003р. №3-рп/2003 наголосив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Судовому захисту підлягає не лише порушене право, а й порушений інтерес, при цьому інтересом юридичної особи у сфері публічно-правових відносин слід розуміти не будь-який інтерес, а правовий, тобто такий, що може бути об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення потреб юридичних особи, які не суперечать Конституції та законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності ті іншим загально-правовим засадам.
Згідно рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 р., поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (1501-06) та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції (254к/96-ВР) і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально-правовим засадам.
Поняття "охоронюваний законом інтерес", означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції (254к/96-ВР) і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.
Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 1 статті 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтю 73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Відповідно до статей 74-76 КАС України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Статтею 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Згідно зі ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відтак, з огляду на вказане, права позивача повинні бути захищено шляхом зміни підстави звільнення.
За таких обставин, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих доказів, суд дійшов до висновку, що позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області про визнання протиправною відмову та зміну наказу, є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
Розподіл судових витрат судом не здійснюється, оскільки позивач згідно з пунктом 13 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору.
Відтак, судові витрати, відповідно до статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, стягненню не підлягають.
Разом з тим, однією із позовних вимог ОСОБА_1 є стягнення з Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області на його користь витрати на професійну правничу допомогу.
Стаття 134 КАС України визначає правове регулювання витрат на професійну правничу допомогу. За змістом п.2 ч.3 статті 134 КАС України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Однак, доказів, які підтверджують здійснення витрат на правничу допомогу ані позивачем, ані його законним представником до суду не надано, відтак, суд приходить до висновку, що в задоволенні даної частини позовних вимог слід відмовити.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 90, 139, 242 246, 250, 251, 255, 257-263, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Визнати протиправною відмову Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області щодо зміни формулювання причини та дати звільнення капітана поліції ОСОБА_1 , старшого оперуповноваженого сектору кримінальної поліції Олександрійського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області.
Змінити наказ Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області від 16.11.2018 року №516 о/с в частині формулювання підстави звільнення ОСОБА_1 , вказавши замість п.7 ч.1 статті 77 (за власним бажанням) Закону України Про Національну поліції, належну причину за п.2 ч. 1 ст. 77 (через хворобу) Закону України Про Національну поліцію, та змінивши дату звільнення вказавши замість 16 листопада 2018 року належну дату 27 листопада 2018 року.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Копію рішення надіслати учасникам справи.
Рішення суду набирає законної сили в порядку та строки, визначені статтями 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Рішення суду може бути оскаржене до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції в 30-денний строк з дня отримання його копії.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 1 Розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Кіровоградський окружний адміністративний суд.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду Л.І. Хилько