Справа № 120/4643/18-а
Суддя: Гонтарук В. М.
Дата ухвалення: 2019-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/4643/18-а

Головуючий у І інстанції: Крапівницька Н. Л.

Суддя-доповідач: Гонтарук В. М.

16 липня 2019 року

м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді: Гонтарука В. М.

суддів: Граб Л.С. Білої Л.М.

секретар судового засідання: Аніщенко А.О.,

за участю:

представника відповідача: Козій Ольги Володимирівни

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 29 березня 2019 року (ухвалене в м. Вінниці) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вінницького приміського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

в грудні 2018 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Вінницького приміського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 29 березня 2019 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.

20 травня 2019 року від Вінницького приміського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено про безпідставність її доводів.

В судовому засіданні представник відповідача просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Позивач в судове засідання не з`явився. Про час, день та місце розгляду справи повідомлено завчасно та належним чином. Причини неявки суду не відомі.

Відповідно до ст. 313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, неоспорені факти про те, що з 14.12.2010 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькому районі Вінницької області (реорганізовано шляхом злиття у Вінницьке приміське об`єднане управління Пенсійного фонду України Вінницької області) та отримуєте пенсію по 2 групі інвалідності відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» при загальному стажі 23 роки 8 місяців 24 дні.

Постановою Замостянського районного суду м. Вінниці від 07.04.2011 року по справі №2-а-1485/2011 позовну заяву ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду України у Вінницькому районі Вінницької області про визнання дій неправомірними та зобов`язання здійснити перерахунок пенсії задоволено. Дана постанова залишена без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 29.04.2013 року по справі №2-а-1485/11/0206.

На виконання постанови Замостянського районного суду м. Вінниці від 07.04.2011 року по справі №2-а-1485/2011 управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькому районі Вінницької області проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 згідно ст.54 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» в розмірі 8 мінімальних пенсій за віком та додаткової пенсії згідно ст. 50 цього Закону в розмірі 75% мінімальної пенсії, починаючи з 14.12.2010 року по листопад 2011 року.

Після прийняття Кабінетом Міністрів України постанови від 06.07.11 №745 «Про встановлення деяких розмірів виплат, що фінансуються за рахунок коштів державного бюджету», управлінням Пенсійного фонду України у Вінницькому районі Вінницької області були переглянуті всі судові рішення на предмет можливого закінчення виконання процесуального документу.

Судові рішення, які були винесені на користь позивачів без обмеження кінцевої дати перерахунку (як у випадку Позивача) підлягали виконанню без обмеження в часі.

Однак, з листопада 2011 року виплата пенсій (надбавок, доплат, підвищень) за судовими рішеннями була зупинена у зв`язку із відсутністю бюджетних асигнувань з Державного бюджету України.

Відповідно до заяви ОСОБА_1 від 13.01.2012 року йому здійснено перерахунок пенсії.

З 01.01.2012 року розмір пенсії позивача було приведено у відповідність до Постанови Кабінету Міністрів України "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

18.07.2017 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про перерахунок пенсії з 01.01.2012 року, в розмірах встановлених постановою Замостянського районного суду м. Вінниці від 07.04.2011 року по справі №2-а-1485/2011.

Листом від 31.07.2017 року ОСОБА_1 повідомлено, що з 01.01.2012 року йому виплачується пенсія у відповідності до постанови Кабінету Міністрів, України від 23.11.2011 року "Про підвищення рівня соціального захисту громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Суд апеляційної інстанції зазначає, що позивач в 17 грудня 2018 року звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом, в якому просив: зобов`язати Вінницьке приміське об`єднане управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 , згідно постанови Замостянського районного суду м. Вінниці від 07.04.2011 року по справі № 2-а-1485/2011 починаючи з 01.01.2012 року.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 21 грудня 2018 року було відкрито провадження у справі.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивачем 18 лютого 2019 року було подано клопотання про поновлення строку звернення до суду з адміністративним позовом.

Крім того, 18 та 23 березня 2019 року від Вінницького приміського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області надійшли до суду клопотання про залишення адміністративного позову без розгляду, з тих підстав, що позивачем пропущено шестимісячний строк, визначений ст.122 КАС України, звернення до суду з адміністративним позовом.

Ухвалою Вінницького окружного адміністративного суду від 29 березня 2019 року клопотання відповідача про залишення адміністративного позову без розгляу було відхилено, при цьому задоволено клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку звернення до суду з даним позовом .

Зі змісту вказаної ухвали вбачається, що підставою для поновлення ОСОБА_1 строку звернення до суду з адміністративним позовом було те, що про порушення своїх прав ОСОБА_1 дізнався після 25.10.2018 року, коли отримав висновок судового експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої та технічної експертизи, яким встановлено, що ОСОБА_1 не підписував заяву про перерахунок пенсії від 13.01.21012 року.

Суд зауважує, що у відповідності вимог ст. 294 КАС України ухвала про поновлення строку звернення до суду окремо від рішення суду не оскаржується, проте заперечення на неї можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

Згідно вимог КАС України, при вирішенні питання про поновлення строку, на суд першої інстанції покладений обов`язок всебічно дослідити позовні матеріали на предмет своєчасного звернення особи до суду з відповідним позовом, у т. ч. на предмет наявності підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними у разі виявлення факту його пропущення.

Судова колегія зауважує, що під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції відповідач зазначила, що на їх переконання позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до суду з адміністративним позовом.

Надаючи оцінку щодо дотримання ОСОБА_1 строку звернення до суду з адміністративним позовом, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 2 ст. 122 КАС України).

Необхідно зазначити, що процесуальним строком є проміжок часу, встановлений законом або судом, у який суд та особи, що беруть участь у справі, та інші учасники процесу вчиняють певні процесуальні дії, передбачені КАС України, в результаті вчинення яких настають певні правові наслідки. Встановлення процесуальних строків законом та судом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними процесуальних дій, передбачених КАС України.

При цьому, у випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення є лише наявність поважних причин, якими визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що законодавець обмежує строк, протягом якого особа може звернутися до суду. Це обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, та чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що позивач в адміністративному позові зазначає, що ще 21 травня 2015 року дізнався про те, що з 01.02.2012 року відповідачем йому було перераховано пенсію і пенсійне забезпечення його змінилось.

25.05.2017 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про ознайомлення з пенсійною справою, після чого дізнався, що перерахунок його пенсії здійснено по його заяві від 13 січня 2012 року.

Також, з матеріалів справи слідує, що позивач про порушення свого права знав ще у 2012 році, про що свідчить неодноразові звернення до відповідача, відповіді на які ОСОБА_1 додає до адміністративного позову, а саме від 29.09.2012 року № К-49, від 15.08.2013 року № К-31, від 22.04.2014 року № К-12, від 21.05.2015 № К-14, від 04.09.2017 року № К-38.

Також, колегія суддів зазначає, що про обізнаність позивача про вказаний факт свідчить і постанова Вінницького міського суду від 08.04.2015 року по справі № 127/3439/15-а, якою відмовлено позивачу в задоволенні аналогічних позовних вимог щодо зобов`язання здійснити перерахунок основної та додаткової пенсії не нижче 8-ми мінімальних пенсій за віком (основної пенсії) та 75% мінімальної пенсії за віком (додаткової пенсії) відповідно до Закону України " Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Тобто, враховуючи вищенаведені обставини, колегія суддів вважає, що позивач про порушення свого права дізнався ще у 2015 році, що підтверджується наведеними вище доводами.

Тому, судова колегія вважає помилковим висновок суду першої інстанції, що вперше про порушення свого права позивач дізнався лише після 25.10.2018 року, коли отримав висновок судового експерта за результатами проведення судово -почеркознавчої та технічної експертизи, якими встановлено, що ОСОБА_1 не підписував заяву про перерахунок пенсії від 13.01.2012 року, оскільки вказані обставини не свідчать про те, що позивач саме із зазначеної дати взнав про порушення свого права, а свідчать лише про те, що ОСОБА_1 дізнався 25.10.2018 року факти, які стосуються висновків експертизи по кримінальній справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що перебіг строку звернення до суду з даним позовом розпочинається коли особа дізналась або могла дізнатись про порушення свого права, що кореспондуються з вимогами ст. 122 КАС України.

Оскільки, матеріалами справи підтверджено, що про порушення свого права ОСОБА_1 знав, починаючи з 2012 року, однак своє право на звернення до суду позивач реалізував лише 17 грудня 2018 року, тобто після спливу шестимісячного строку, передбаченого ст.122 КАС України, при цьому не надавши доказів поважності причин пропуску даного строку, тому колегія суддів приходить до висновку, що наявні передбачені процесуальним законом підстави для залишення цього позову без розгляду.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 06 березня 2019 року у справі №813/558/18 та у постанові від 24 січня 2019 року у справі №802/28/16-а.

Суд апеляційної інстанції також вважає за необхідне вказати на те, що у постанові від 28 березня 2019 року по справі №826/123/17 Верховний Суд зазначив, що поважними причинами визнаються лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулась з адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.

Колегія суддів зазначає, що докази і доказування - один із найважливіших інститутів адміністративного права. Адже саме з допомогою доказів суд з`ясовує дійсні правовідносини сторін, обставини, що мають значення для справи.

Суд зауважує, що докази - це будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність оспорюваних обставин. Тобто доказом є не факт, не обставина, а фактичні дані.

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у справі, та інших обставин, які мають значення, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.

Достатність доказів визначається як наявність у справі такої сукупності зібраних доказів, яка викликає у суб`єкта доказування внутрішню переконаність у достовірному з`ясуванні наявності або відсутності обставин предмету доказування, необхідних для встановлення об`єктивної істини та прийняття правильного рішення у справі.

Судова колегія зазначає, що позивачем ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не надано належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували, що він з поважних причини пропустив шестимісячний строк звернення до суду з даним адміністративним позовом.

Колегія суддів зазначає, що за приписами ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Так, практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (див. рішення Європейського суду у справі "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішенні "Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії" Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25 січня 2000 року, пункт 33).

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до переконання, що позивачем пропущено шестимісячний строк звернення до суду, що є підставою для залишення адміністративного позову без розгляду, в той час як висновок суду першої інстанції стосовно наявності підстав для поновлення пропущеного строку є абсолютно немотивованим.

Як передбачено п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених статтями 238, 240 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 29 березня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Вінницького приміського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії скасувати.

Прийняти постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 до Вінницького приміського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Вінницької області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії залишити без розгляду.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова суду складена в повному обсязі 22 липня 2019 року.

Головуючий Гонтарук В. М.

Судді Граб Л.С. Біла Л.М.