Справа № 480/207/19
Суддя: Бегунц А.О.
Дата ухвалення: 2019-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2019 р.Справа № 480/207/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Бегунца А.О.,

Суддів: Лях О.П. , Рєзнікової С.С. ,

за участю секретаря судового засідання Машури Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру у Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 06.03.2019 року, головуючий суддя І інстанції: С.О. Бондар, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40021, повний текст складено 11.03.19 року по справі № 480/207/19

за позовом ОСОБА_1

до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області

про зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до суду з позовною заявою до Головного управління Держгеокадастру у Сумській області (далі - відповідач, ГУ Держгеокадастру у Сумській області), в якому просив суд зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Сумській області затвердити проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 2га сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, розташованої за межами населених пунктів на території Косівщинської сільської ради Сумського району Сумської області.

В обґрунтування позову вказує, що вона звернулася до головного управління Держгеокадастру в Сумській області з заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 2га сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, розташованої за межами населених пунктів на території Косівщинської сільської ради Сумського району Сумської області. Проте відповідач проект землеустрою не затвердив. Вказану відмову вважає протиправною, оскільки єдиною визначеною законом підставою для відмови в затвердженні проекту може бути лише те, що проект не погоджено в порядку, встановленому ст. 186-1 Земельного кодексу України, однак, проект землеустрою був погоджений. Тому позивач вважає, що відповідач відмовив у затвердженні проекту з підстав, що не передбачені законодавством.

Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 06 березня 2019 року вказаний позов задоволено. Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Сумський області (40021, м.Суми, вул. Петропавлівська, 108, ) затвердити проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) у власність земельної ділянки площею 2га сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, розташованої за межами населених пунктів на території Косівщинської сільської ради Сумського району Сумської області.

Відповідач, ГУ Держгеокадастру у Сумській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 06.03.2019 року по справі №480/207/19 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, у зв`язку з їх необґрунтованістю.

В обґрунтування вимог посилається на те, що суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення дійшов висновків, що не відповідають дійсним обставинам справи, а також судом невірно застосовані норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зазначає, що листом від 22.12.2018 №К-15869-5706/21-18 розглянута заява ОСОБА_1 щодо відведення у власність земельної ділянки площею 2,00 га сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, та повідомлено про неможливість її задоволення, оскільки при розгляді проекту землеустрою виявлено невідповідність відомостей в матеріалах перенесення меж земельної ділянки в натурі, а саме розташування точок зйомочної мережі на плані креслення перенесення меж земельної ділянки в натурі. Позивачу пропонувалось для вирішення питання по суті звернутися до розробника землевпорядної документації, для доопрацювання згаданого проекту землеустрою відповідно до вимог чинного законодавства.

Крім того, апелянт зазначає, що не погоджується з вимогою позивача зобов`язати затвердити даний проект землеустрою, тобто зобов`язати суд прийняти наперед визначене рішення, оскільки суд не може зобов`язати прийняти вказане рішення. тобто втрутитись у діяльність органу державної влади, зобов`язуючи його приймати конкретне рішення, що є втручанням в дискреційні повноваження відповідача та виходить за межі завдань адміністративного судочинства. Вказує, що судом першої інстанції порушено норми ч.2 ст. 242 КАС України щодо законності рішення, адже відповідно до вказаної норми законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги рішення суду першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що наказом головного управління Держгеокадастру в Сумській області від 10.10.2018 №18-7899/16-18-СГ ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої за межами населених пунктів на території Косівщинської сільської ради Сумського району Сумської області орієнтовний розмір земельної ділянки 2га, із цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства.

На підставі вказаного наказу, ФОП ОСОБА_2 розробив проект землеустрою на земельну ділянку.

Висновком Головного управлінням Держземагенства у Рівненській області від 29.11.2018 №13798/82 погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки 2га у власність для ведення особистого селянського господарства, розташованої за межами населених пунктів на території Косівщинської сільської ради Сумського району Сумської області.

З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку вбачається, що міськрайонним управлінням у м. Сумах та Сумському районі головного управління Держгеокадастру у Сумській області було сформовано та зареєстровану земельну ділянку, присвоєно кадастровий номер НОМЕР_2 , для ведення особистого селянського господарства.

ОСОБА_1 звернулася до головного управління Держгеокадастру у Сумській області із заявою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 2 га сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, розташованої за межами населених пунктів на території Косівщинської сільської ради Сумського району Сумської області.

Головне управління Держгеокадастру у Сумській області листом від 22.12.2018 №К--15869-5706/21-18 повідомило ОСОБА_1 про те, що при розгляді проекту землеустрою виявлено невідповідність відомостей в матеріалах перенесення меж земельної ділянки в натурі, а саме розташування точок зйомочної мережі на плані креслення перенесення меж земельної ділянки в натурі. Для вирішення питання по суті необхідно звернутися до розробника землевпорядної документації, для доопрацювання згаданого проекту землеустрою відповідно до вимог чинного законодавства.

Вважаючи свої права порушеними, позивач звернулась до суду з позовом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач діяв не в межах повноважень, не в порядку та не в спосіб, передбачені чинним законодавством.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Статтею 118 Земельного кодексу України визначається порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

Згідно зі ст. 118 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому ст. 186-1 цього Кодексу. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Згідно частин восьмої-десятої статті 118 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

При цьому, єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише те, що проект землеустрою не погоджено в порядку, встановленому статтею 186-1 Земельного кодексу України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі.

Інших правових підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою після його погодження в порядку статті 186-1 Земельного кодексу України, норми статті 118 Земельного кодексу України не містять. При цьому перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів має здійснюватись саме на етапі погодження такого проекту.

Як вбачається з матеріалів справи, головним управлінням Держгеокадастру у Рівненській області погоджено проект землеустрою ОСОБА_1 , а також сформовано та зареєстровано земельну ділянку, присвоєно кадастровий номер НОМЕР_2 (а.с.17-18)

При цьому, зі змісту листа від 22.12.2018 №К--/21-18 вбачається, що відповідачем фактично відмовлено позивачу у затвердженні проекту землеустрою.

Проте, відповідачем не зазначено, вимогам яких законів чи нормативно-правових актів не відповідає проект землеустрою, також не встановлено строку для усунення недоліків проекту, як це передбачено частинами 6, 8 статті 186-1 ЗК України.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги стосовно необхідності позивачу звернення до розробника землевпорядної документації для доопрацювання проекту землеустрою, як на підставу відмови у затвердженні проекту землеустрою, оскільки відповідачем не зазначено, якими законами чи нормативно-правовими актами передбачені такі вимоги.

Крім того, вказані в листі підстави відмови у затвердженні проекту землеустрою не передбачені ст. 186-1 Земельного кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що відповідачем не доведено правомірності оскаржуваного рішення.

На підставі зазначеного, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що відмова Головного управління Держгеокадастру у Сумській області у затвердженні проекту землеустрою, викладена у листі від 22.12.2018 №К--15869-5706/21-18, є необґрунтованою та протиправною.

Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги стосовно втручання суду першої інстанції у дискреційні повноваження Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, та погоджується із висновком суду першої інстанції, що задоволення вимоги про зобов`язання відповідача затвердити проект землеустрою, що в даному випадку не буде втручанням суду в дискреційні повноваження Головного управління Держгеокадастру у Сумській області, а буде обґрунтованим способом захисту порушеного права позивача, оскільки відповідач протиправно надав формальну відмову з підстав, не передбачених діючим законодавством.

Оскільки процес надання позивачу формальних відмов у затвердженні проекту землеустрою може тривати безкінечно, то в даному випадку єдиним правильним способом захисту порушеного права є зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Сумській області затвердити проект землеустрою.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд України у рішенні від 16.09.2015 року у справі № 21-1465а15 вказавши, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення.

Крім того, відповідно до судової практики Європейського суду з прав людини (рішення Олссон проти Швеції від 24 березня 1988 року), запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців. Обсяг таких повноважень суб`єкта владних повноважень повинен мати чіткі межі застосування. Рішення органу влади має бути визнано протиправним у разі, коли істотність порушення процедури потягнуло його неправильність, а за наявністю правової можливості (якщо ідеться про прийняття органом одного з двох рішень надати чи ні певну можливість здійснювати певні дії) суд зобов`язаний відновити порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається. Аналогічний підхід має бути застосований і в разі, коли має місце протиправна бездіяльність органу влади щодо неприйняття відповідного рішення у відносинах, коли обставини свідчать про наявність всіх підстав для його прийняття (Olsson v. Sweden (no. 1), 24 March 1988, Series A no. 130).

Отже, обрана судом першої інстанції форма захисту порушених прав у даному випадку не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача.

Також, поняття дискреційних повноважень наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова "може".

Натомість, у даній справі, відповідач помилково вважає свої повноваження дискреційними. Відповідач не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд, зокрема, затвердити проект землеустрою, або ні.

Таким чином, повноваження відповідача у спірних правовідносинах не є дискреційними.

Аналогічна правова позиція щодо дискреційних повноважень суб`єктів владних повноважень узгоджується з позицією висловленою Верховним Судом у постанові від 27 лютого 2018 року у справі № 816/591/15-а, від 05 березня 2019 по справі №818/1817/17, яка в силу ст.242 КАС України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правомірно задовольнив позовну вимогу позивача та зобов`язав Головне управління Держгеокадастру у Сумський області затвердити проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 у власність земельної ділянки площею 2га сільськогосподарського призначення державної власності для ведення особистого селянського господарства, розташованої за межами населених пунктів на території Косівщинської сільської ради Сумського району Сумської області.

Враховуючи викладене, колегія суддів вказує, що апеляційна скарга не містить належних та обґрунтованих доводів, які б спростовували наведений висновок суду.

Статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів, переглянувши постанову суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 243, 250, 310, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Сумській області залишити без задоволення.

Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 06.03.2019 року по справі № 480/207/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)А.О. Бегунц
Судді(підпис) (підпис) О.П. Лях С.С. Рєзнікова
Повний текст постанови складено 22.07.2019 року