Справа № 1.380.2019.001333
Суддя: Шевчук Світлана Михайлівна
Дата ухвалення: 2019-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2019 рокуЛьвів№ 857/6501/19

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючого судді Шевчук С.М.,

суддів Носа С.П., Сеника Р.П.,

за участі секретаря судового засідання Ігнатищ Л.М.,

представника позивача Каверін С.М.,

представника відповідача Колеснік І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 травня 2019 року (рішення ухвалене в м. Львів судом під головуванням судді Мричко Н.І., дата складення повного тексту рішення суду 17.05.2019) у справі № 1.380.2019.001333 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним рішення, зобов`язання вчинити дії, суд-

ВСТАНОВИВ:

І. ОПИСОВА ЧАСТИНА

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив:

- визнати протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 04.01.2019 № 613 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб»;

- визнати за ОСОБА_1 право на призначення пенсії за вислугу років у пільговому обчисленні 23 роки 06 місяців 03 дні відповідно до п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб»;

- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з часу набуття права на неї (16.03.2018) відповідно до п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 13 травня 2019 року відмовлено у задоволенні адміністративного позову.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

На підтвердження доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованими, таким що не відповідає принципу верховенства права та суперечить нормам матеріального і процесуального права. Вказує, що судом не враховано приписів ст. 17-1 Закону № 2262-ХІІ та не наведено в судовому рішенні обґрунтувань і мотивів, згідно якими судом не прийнято до уваги зазначені положення Закону. У ст. 17-1 вказаного Закону закріплено, що порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Вказані положення свідчать, що при обчисленні вислуги років необхідної для призначення пенсії відповідно до п. "а ч. 1 ст. 12 Закону № 2262-ХІІ необхідно керуватися постановою Кабінету Міністрів України № 393 від 17.07.1992, якою затверджено Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей (далі - Постанова № 393). Підпункти «а», «в» пункту 3 Постанови № 393 передбачають певний перелік служби (роботи), яка зараховується на пільгових умовах один місяць служби за три, та за півтора місяця до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови. Відповідно до Постанови №393 та наказу МВС України №139, Львівським прикордонним загоном розраховано вислугу років позивачу для призначення пенсії у пільговому обчисленні: 23 роки 06 місяці 03 днів, що є достатньою для призначення пенсії за вислугою років відповідно до п. «а» ст.12 Закону № 2262-ХІІ. Зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що Закон № 2262-ХІІ припускає неоднозначне тлумачення терміну «календарна вислуга років» для визначення права особи на пенсію за вислугою років за цим Законом. На думку апелянта, вжитий в ст. 12 Закону № 2262-ХІІ термін «календарна вислуга років» можливо трактувати у спосіб, що для виникнення в особи права на пенсію враховується календарна вислуга років з урахуванням зазначених вище положень ст. 17-1 Закону № 2262-ХІІ та пп. «а», «в» п. 3 Постанови № 393, тобто календарна вислуга років, обрахована у пільговому обчисленні. Керуючись практикою Європейського Суду з прав людини, необхідно застосувати при нечіткості законодавства найбільш сприятливий для особи спосіб тлумачення закону.

Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. По суті заперечення на апеляційну скаргу співпадають з мотивами та висновками, здійсненими в судовому рішенні судом першої інстанції.

ІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи обставини, що згідно витягу з наказу начальника 7 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 01.03.2018 № 53-ос «По особовому складу» припинено (розірвано) контракт та звільнено з військової служби старшого прапорщика ОСОБА_1 , інспектора прикордонної служби 1 категорії 2 відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби «Грушів» ІІІ категорії (тип Б), в запас, на підставі абзацу 4 підпункту «Г» пункту 1 (через такі сімейні обставини або інші поважні причини наявність у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років) частини 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з 05 березня 2018 року (а.с.47).

Згідно витягу з наказу начальника 7 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 15.03.2018 № 62-ос «По особовому складу» виключено із списків особового складу загону, всіх видів забезпечення старшого прапорщика ОСОБА_1 , інспектора прикордонної служби 1 категорії 2 відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІІІ категорії (тип Б), звільненого в запас, на підставі абзацу 4 підпункту «Г» пункту 1 (через такі сімейні обставини або інші поважні причини наявність у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років) частини 8 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», з 15 березня 2018 року (а.с.48).

У вказаному наказі зазначено, що вислуга років станом на 15.03.2018 становить:

календарна - 16 років 03 місяці 23 дні;

пільгова - 07 років 02 місяці 10 днів;

загальна - 23 роки 06 місяців 03 дні.

Також вказано, що згідно з Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Адміністрації Держприкордонслужби України № 425 від 20.05.2008 (зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.06.2008 за № 37/15228) виплатити грошову допомогу у розмірі 25 відсотків місячного грошового забезпечення за 16 повних календарних років.

Зазначений у наказі начальника 7 прикордонного загону Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 15.03.2018 № 62-ос «По особовому складу» стаж позивача підтверджується розрахунком вислуги років, складеним посадовими особами військової частини НОМЕР_1 (а.с.49-54), що відповідає Переліку посад і умов служби в органах Державної прикордонної служби (Прикордонних військ України), служба в яких військовослужбовцям зараховується до вислуги років, що дає право для призначення пенсії на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 20.02.2017 №139, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 16.03.2017 за № 362/30230, виданим відповідно до статті 17-1 Закону № 2262-ХІІ та пункту з Постанови №393.

Згідно рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 19.10.2018 у справі № 1340/4264/18 за позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною відповідальність та зобов`язання вчинити дії позов задоволено частково: визнано протиправною бездіяльність Львівського прикордонного загону щодо неподання до ГУ ПФ України у Львівській області пакету документів про призначення пенсії ОСОБА_1 за заявою від 16.04.2018; зобов`язано Львівський прикордонний загін підготувати та подати до ГУ ПФ України в Львівській області документи відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», що затверджений постановою правління пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1 про розгляд питання щодо призначення пенсії ОСОБА_1 ; у задоволені позовної вимоги про визнання за ОСОБА_1 право на призначення пенсії за вислугою років у пільговому обчисленні 23 роки 06 місяці 03 дні відповідно до п. «а» ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» - відмовлено (а.с.62-64).

Згідно листа Адміністрації Державної прикордонної служби України № 0.11-12811/0/6-18-Вих від 20.12.2018 «Про надання документів на призначення пенсії», на виконання рішення Львівського окружного адміністративного суду від 19.10.2018 № 1340/4264/18 та відповідно до постанови Правління Пенсійного фонду України від 30.01.2007 № 3-1 подано Головному управлінню Пенсійного фонду України у Львівській області документи для вирішення питання призначення пенсії за вислугу років звільненому з військової служби ОСОБА_1 (а.с.41).

В матеріалах справи міститься подання Адміністрації Державної прикордонної служби України від 19.12.2018 № 11/ПВ-8224 про призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років, в якому пунктом 1 визначено розрахунок років на пенсію позивача станом на 15 березня 2018 року, який складає: 23 роки 06 місяців 03 дні, в тому числі у календарному обчисленні - 16 років 03 місяці 23 дні; у пільговому обчисленні - 07 років 02 місяці 10 днів (а.с.44-45).

27.11.2018 позивач звернувся із заявою до ГУ ПФ України у Львівській області, згідно з якої просив призначити пенсію за вислугу років (а.с.46).

Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області від 04.01.2019 № 613 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 цього Закону за відсутністю підстав (а.с.42-43).

Листом від 10.01.2019 за № 771/03.29-16, ГУ ПФ України у Львівській області повідомлено позивача про прийняте рішення від 04.01.2019 № 613 (а.с.24).

ІІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЙ

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що на момент виключення зі списків особового складу військової частини (15.03.2018) календарна вислуга років позивача становила - 16 років 03 місяці 23 дні, що недостатньо для призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». З тих підстав суд визнав рішення ГУ ПФ України у Львівській області від 04.01.2019 за № 613 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 прийнятим з дотриманням критеріїв, визначених статтею 2 КАС України.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 25 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» від 03.04.2003 № 661-IV держава забезпечує соціальний захист особового складу Державної прикордонної служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших актів законодавства.

Пенсійне забезпечення військовослужбовців Державної прикордонної служби України здійснюється у порядку та у розмірах, встановлених Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Згідно пункту «в» статті 1-2 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" від 09.04.1992 № 2262-ХІІ (тут і надалі в редакції на час та звільнення позивача з військової служби) (далі - Закон № 2262-ХІІ) право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби, зокрема особи із числа військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань, органів державної безпеки і внутрішніх справ колишнього Союзу РСР, Національної гвардії України, Прикордонних військ України, військ цивільної оборони України.

Відповідно до пункту «а» ч.1 статті 12 Закону № 2262-ХІІ пенсія за вислугу років призначається: особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б» - «д», «ж» статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби у період з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день такого звільнення мають вислугу в обсязі 23 календарних роки та 6 місяців і більше.

Календарний рік - це рік, який особа фактично відпрацювала на займаній посаді.

Окрім зазначеного ч.2 статті 12 Закону № 2262-ХІІ передбачає, що до календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині 2 ст.17 цього ж Закону.

Одночасно стаття 17 Закону Закон № 2262-ХІІ визначає вичерпний перелік видів служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років для призначенні пенсії.

Згідно з частиною 2 ст. 17 Закону № 2262-XII до вислуги років поліцейським, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступу на військову службу, службу до органів внутрішніх справ, Національної поліції, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції чи Державної кримінально-виконавчої служби України або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.

При цьому, згідно з ч.4 ст.17 Закону № 2262-ХІІ при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення.

Виходячи з наведеного, Закон № 2262-XII чітко передбачає, що особам звільненим зі служби у період з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року призначається пенсія за вислугу років у випадку, якщо на день такого звільнення зазначені особи мають вислугу в обсязі 23 календарних роки та 6 місяців і більше. Водночас вказаним законом визначено виключний перелік періодів служби, які враховуються в календарну вислугу років.

З огляду на викладене, для отримання права на призначення пенсії обов`язковою умовою є наявність саме календарної вислуги років у мінімально визначеному законом розмірі. До цієї вислуги зарахування стажу роботи у пільговому обчисленні законом не передбачено.

Аналогічний правовий висновок щодо застосування норм матеріального права у спорах цієї категорії міститься, зокрема, у постанові Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справі № 295/6301/17, від 19 вересня 2018 року у справі № 725/1959/17, від 22 листопада 2018 року по справі № 161/4876/17, від 22 січня 2019 року у справі № 295/10742/16-а, від 27 лютого 2019 року у справі № 295/6454/17, від 27 червня 2019 року у справі №806/1470/16, які є обов`язковими для врахування в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України, при тому колегія суддів не вбачає підстав для відступлення від зазначеного правового висновку.

Єдиний виняток щодо можливості зарахування до календарної вислуги років певного періоду встановлений у абзаці 13 пункту "а" статті 12 Закону № 2622-XII, яким передбачено, що до календарної вислуги років зараховується також період, зазначений у частині другій статті 17 цього Закону, а саме час навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, позивач до календарної вислуги у пільговому обчисленні просить зарахувати не період навчання, а стаж його роботи на посадах, стаж служби на яких зараховувався на пільгових умовах, що Законом № 2262-ХІІ не передбачено.

Як встановлено судом, вислуга років позивача станом на 15.03.2018 для призначення пенсії складає: 23 роки 06 місяців 03 дні, в тому числі у календарному обчисленні - 16 років 03 місяці 23 дні; у пільговому обчисленні - 07 років 02 місяці 10 днів. Спір щодо обрахованої Адміністрацією Державної прикордонної служби України та Прикордонним загоном Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України календарної вислуги років між позивачем та зазначеними суб`єктами відсутній.

Враховуючи приписи чинного законодавства, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність у позивача права на призначення пенсії за вислугою років з урахуванням пільгової вислуги років, оскільки позивач не має встановленої пунктом "а" частини першої статті 12 Закону № 2262-XII календарної вислуги років 23 роки 6 місяців і більше.

Доводи позивача про те, що в даному випадку для призначення йому пенсії за вислугу років підлягає застосуванню саме п.3 Постанови №393, прийнята відповідно до ст.17-1 Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ" і постанови Верховної Ради України про порядок введення в дію цього Закону, за яким позивачу, на його думку, для призначення пенсії за вислугу років має зараховуватися пільговий стаж, який станом на дату звільнення зі служби становить більше ніж 23 роки і 6 місяців, колегія суддів відхиляє, оскільки згідно з ч.4 ст. 9 КАС України у разі невідповідності нормативно-правового акту Конституції України, Закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу.

Відтак, до спірних правовідносин підлягає застосуванню п. "а" ст.12 Закону №2262-XII.

При цьому, колегія суддів зазначає, що законодавець у назві статті 17 Закону № 2262-ХІІ використовує формулювання: види служби та періоди часу, які зараховуються до вислуги років "для призначення пенсії". Однак, саме календарна вислуга років є визначальною для набуття права на призначення такої пенсії.

Стосовно ж Постанови КМ України № 393 від 20.02.2017року, то передбачений у вказаній постанові пільговий стаж враховується для обрахунку самого розміру пенсії.

Таким чином, враховуючи зазначені приписи чинного законодавства та позицію Верховного Суду у подібних правовідносинах, суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо відсутності у позивача права на призначення пенсії за вислугою років з урахуванням пільгової вислуги років, оскільки позивач не має встановленої пунктом "а" частини 1 статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" на час звільнення з військової служби необхідної календарної вислуги років.

Враховуючи вищенаведене, доводи позивача про наявність у нього права на призначення пенсії за вислугою років з урахуванням пільгової вислуги років є помилковими, оскільки позивач не має встановленої пунктом "а" частини першої статті 12 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" визначеної на час звільнення зі служби календарної вислуги років.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 також посилається на практику Верховного Суду, а саме на Постанову від 27.06.2018р. у справі №750/9775/16-а. При цьому, колегія суддів вважає за неможливе взяти до уваги наведену постанову Верховного Суду, якою справу було направлено на новий розгляд, а 11 січня 2019 року Деснянським районним судом м. Чернігова прийнято рішення про задоволення позовних вимог, оскільки, по-перше, цією постановою справа направлена на новий розгляд, по-друге, рішення місцевого суду не є обов`язковим для врахування згідно приписів процесуального законодавства на відміну від рішень Верховного Суду, а по-третє, існують інші судові рішення Верховного Суду, наведені вище по тексту нинішньої постанови, прийняті, в тому числі, пізніше в часі, і якими недвозначно висловлено правовий висновок зі спірного питання.

Також суд апеляційної інстанції не вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин постанову Великої Палати Верховного Суду у справі № 800/517/17 від 07.06.2018, оскільки в ній не надавалась оцінка положенням п. "а" ст.12 Закону № 2262-ХІІ; позивачем в ній виступав суддя, а не військовослужбовець, а спір стосувався права на вихід у відставку, а не на пенсію за вислугу років.

Апелянт вважає за необхідне застосувати принцип найбільш сприятливого для особи способу тлумачення закону при нечіткості законодавства, керуючись практикою Європейського Суду з прав людини, однак, в Законі № 2262-XII чітко передбачено, що пенсія за вислугу років на час звільнення позивача зі служби призначається при наявності календарної вислуги років - 23 років 6 місяців і більше, і вказані положенні не містять двозначних понять.

У своєму рішенні відповідач зазначив про відсутність правових підстав для призначення пенсії за вислугу років у порядку п. "а" ст. 12 Закону № 2262-XII, а саме за недостатністю вислуги років.

За таких обставин, за умови відсутності у позивача достатньої вислуги років, відповідач правомірно відмовив йому у призначенні пенсії за вислугу років, діючи на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом № 2262-ХІІ.

Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.

Суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема, у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).

На підстави викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки у позивача відсутнє право на призначення пенсії за вислугу років при наявності у нього стажу роботи у календарному вирахуванні 16 років 03 місяці 23 дні.

В доводах апеляційної скарги апелянт посилався на неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. На думку колегії суддів, викладені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи по суті.

За таких обставин суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та скасуванню не підлягає, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, в них повно і всебічно з`ясовані обставини в адміністративній справі, доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Керуючись ст. 308, ст. 315, ст.316, ст. 321, ст. 322 ст. 325, ст. 328, ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 13 травня 2019 року у справі № 1.380.2019.001333 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя С. М. Шевчук
судді С. П. Нос
Р. П. Сеник
Повне судове рішення складено 18 липня 2019 року.