Справа № 480/959/19
Суддя: Л.М. Опімах
Дата ухвалення: 2019-07-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

СУМСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 липня 2019 р. Справа №480/959/19
Сумський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Опімах Л.М.,
за участю секретаря судового засідання - Бондаренко Л.В.,
позивача - ОСОБА_1 ,
представника позивача - Кіптенка Г. ОСОБА_2 ,
представника відповідача - Войтенка О.В.,
розглянувши за правилами спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Суми адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Сумській області про стягнення середнього заробітку, грошової компенсації та одноразової грошової допомоги,-
В С Т А Н О В И В:
У березні 2019 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом, який він та його представник підтримали в судовому засіданні, мотивуючи позовні вимоги тим, що 05 лютого 2018 року рішенням Сумського окуржного адміністративного суду скасований наказ Державної фіскальної служби України від 07.12.2017 №2943-о про звільнення позивача з посади та податкової міліції Державної фіскальної служби України у запас ( з постановкою на військовий облік за підпунктом «г» ( через скорочення штатів) пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Українськї РСР від 29 липня 1991 року № 114, поновлено позивача на посаді старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ відділу оперативних заходів управління внутрішньої безпеки Головного управлняя ДФС у Сумській області, стягнуто з Головного управління ДФС у Сумській області середній заробіток за час вимушеного прогулу. В частині поновлення на посаді рішення суду звернуто до негайного виконання.
Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 21 серпня 2018 року рішення суду першої інстанції змінено шляхом доповнення мотивувальної та резолютивної частини та визначено дату, з якої ОСОБА_1 підлягає поновленню на посаді, з 09.12.2017.
Державною фіскальною службою рішення суду про поновлення на посаді позивача виконане лише 01 лютого 2019 року, час затримки виконання рішення склав 247 робочих дні або 337 календарних днів. З підстав, визначених ст.236 Кодексу законів про працю України, позивач просить стягнути з Головного управлняя ДФС у Сумській області середній заробіток за час затримки поновлення його на посаді, виходячи із розміру середньоденного грошового забезпечення, визначеного попереднім рішення суду у розмірі 640,90 грн. та 337 календарних днів, що складає 226878,60 грн.
Відповідно до наказу Державної фіскальної служби України від 18 лютого 2019 року №48-ос позивача 20 лютого 2019 року звільнено з посади та податкової міліції Державної фіскальної служби у запас ( з постановкою на військовий облік) за підпунктом «а» ( за віком) пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Українськї РСР від 29 липня 1991 року № 114.
Накзом Головного управління ДФС у Сумській області від 19 лютого 2019 року №55-о «По особовому складу» встановлений загальний страховий стаж станом на 20 лютого 2019 року - 27 років 11 місяців 03 дні, вислуга років в календарному обчисленні на 20 лютого 2019 року склаладє 20 років 02 місяці 06 днів, вислуга років для виплати одноразової допомоги складає 01 рік 02 місяці 09 днів.
Проте, при звільненні, в порушення вимог ст.116 Кодексу законів про працю України, відповідач не провів повний розрахунок з відповідачем, а саме не сплатив середній заробіток за затримку виконання рішення, не виплатив компенсацію за відпустку за час цього вимушеного прогулу, не нарахував і не випалтив одноразову грошовоу допомогу у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Відповідач подав відзив на позов, в якому проти його задоволення заперечив, представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що позивач в період часу з 06.02.2018 по 31.01.2019 фактично не працював на посаді, на якій був поновлений, не звертався до ДФС України та органів виконавчої служби про примусове виконання рішення суду, його вимога про стягнення заробітку за цей час є необґрунтованою. Крім того, відповідач не погоджується із наданим позивачем розрахунком середнього заробітку та зазначає, що за період час з 01.03.2018 по 31.01.2019 середній заробіток мав розраховуватися відповідно до п.4 Розділу ХІІ Порядку виплати грошового забезпечення особам рядового та начальницького складу податкової міліції, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 17.07.2018 №616 ( далі - Порядок №616) , який набрав чинності з 01.03.2018, відповідно до якого особам начальницького складу податкової міліції, звільненим з органів ДФС, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за визначений час вимушеного прогулу грошовое забезпечення нараховується виходячи із одноденного розміру грошового забезпечення, помноженого на кількість календарних днів періоду вимушеного прогулу.
Таким чином загальний розмір середнього заробітку за весь період затримки мав би складати 119817,07 грн.
В частині стягнення одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного забезпечення за кожний повний календарний рік служби, відповідач свої заперечення обґрунтовує тим, що Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» та постановою Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплат пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їх сімей» від 17.07.1992 №393 ( далі Постанова №393) передбачено, що у разі звільнення зі служби за віком одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше. Згідно ч.6 ст.9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» особам рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу та деяким іншим особам, які мають право на пенсію за цим Законом, у разі повторного їх звільнення зі служби одноразова грошова допомога, передбачена цією статтею, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги. Оскільки п.10 Постанови №393 не поширюється на військовослужбовців строкової служби, відповідач вважає, що позивачу не повинна виплачуватись грошова допомога за період проходження служби в лавах Збройних Сил України.
Також відповідач заперечує в частині зарахування до вислуги років для виплати грошової допомоги часу навчання позивача у вищих цивільних навчальних закладах та зазначає, що відповдно до ч.2 ст.17 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» до вислуги років особам офіцерського складу податкової міліції при призначенні пенсії на умовах цього Закону додатково зараховується час їхнього навчання (незалежно від форми навчання) у цивільних вищих навчальних закладах, а також в інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське (спеціальне) звання, до вступуна службу до податкової міліції або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку один рік навчання за шість місяців служби.
Позивач здобував освіту за спеціальністю «правознавство» отримавши кваліфікацію «юрист» у навчальних закладах, після закінчення яких офіцерське звання не присвоювалось, тому для зарахування навчання до вислуги років підстави відсутні.
Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позвні вимоги підлягають частковому задовленню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 05 лютого 2018 року рішенням Сумського окуржного адміністративного суду скасований наказ Державної фіскальної служби України від 07.12.2017 №2943-о про звільнення позивача з посади та податкової міліції Державної фіскальної служби України у запас ( з постановкою на військовий облік за підпунктом «г» ( через скорочення штатів) пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Українськї РСР від 29 липня 1991 року № 114, поновлено позивача на посаді старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ відділу оперативних заходів управління внутрішньої безпеки Головного управління ДФС у Сумській області, стягнуто з Головного управління ДФС у Сумській області середній заробіток за час вимушеного прогулу. В частині поновлення на посаді рішення суду звернуто до негайного виконання.
Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 21 серпня 2018 року рішення суду першої інстанції змінено шляхом доповнення мотивувальної та резолютивної частини та визначено дату, з якої ОСОБА_1 підлягає поновленню на посаді, з 09.12.2017. ( а.с.10- 11)
01 лютого 2019 року наказом в.о.Голови ДФС України №28-ос на виконання рішення суду скасовано наказ ДФС від 07.12.2017 №2943-о «Про звільнення ОСОБА_1 », поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ відділу оперативних заходів управління внутрішньої безпеки Головного управління ДФС у Сумській області з 09.12.2017. ( а.с. 8)
04 лютого 2019 року наказ ДФС України №28-ос від 01.02.2019 оголошено по Головному управлінню ДФС у Сумській області. ( а.с.9)
18 лютого 2019 року наказом в.о.Голови ДФС України №48-ос ОСОБА_1 звільнено 20 лютого 2019 року з посади та податкової міліції Державної фіскальної служби у запас ( з постановкою на військовий облік) за підпунктом «а» ( за віком) пункту 64 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Українськї РСР від 29 липня 1991 року № 114 ( а.с.6).
19 лютого 2019 року Головним управлінням ДФС у Сумській області виданий наказ №55-о «По собовому складу» про оголошення наказу в.о.Голови ДФС України №48-ос від 18.02.2019, цим же наказом визначений загальний страховий стаж станом на 20 лютого 2019 року 27 років 11 місяців 03 дні, вислуга років станом на 20 лютого 2019 року в календарному обчисленні 20 років 02 місяці 06 днів, в пільговому обчисленні - 20 років 02 місяці 06 днів, вислуга років для виплати одноразової грошової допомоги 01 рік 02 місяці 09 днів. ( а.с.7).
Вирішуючи питання щодо кожної із позовних вимог, суд виходить з наступного.
Так, відповідно до статті 236 Кодексу законів про працю України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.
Як вже було встановлено судом позивач 05 лютого 2018 року рішенням Сумського окружного адміністративного суду поновлений на посаді старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ відділу оперативних заходів управління внутрішньої безпеки Головного управління ДФС у Сумській області. Відповідачем рішення суду виконане лише 01 лютого 2019 року. Тому на користь позивача за весь час затримки належить стягнути середній заробіток.
При цьому, на думку суду, позиція відповідача в тій частині, що позивач не звертався ні до ДФС, ні до органів виконавчої служби щодо примусового виконання рішення про поновлення, що звільняє відповідача від обов`язку виплатити середній заробіток, не заслуговує на увагу.
Так, стаття 236 Кодексу законів про працю України не містить застережень, що власник або уповноважений ним орган не відповідає за затримку виконання рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, якщо працівник не вчинив додаткові дії, в цьому випадку - пред`явлення рішення до примусового виконання, що вказують на його бажання поновитися на роботі.
Відповідно до частини першої статті 370 КАС України судове рішення , яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасинеів справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.
Частиною другою статті 372 КАС встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.
При цьому пунктом 3 частини першої статті 371 КАС передбачено, що рішення суду про поновлення на посаді у відносинах публічної служби виконуються негайно.
Частиною четвертою статті 372 КАС України законодавець обумовив питання примусового виконання судових рішень у порядку, встановленому законом. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до Закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України Про виконавче провадження № 1404-VIII (далі-Закон № 1404-VIII). Відповідно до статті5 цього Закону примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців.
Отже, правова природа діяльності органів державної виконавчої служби та її основне призначення полягає саме в примусовому виконанні рішень суду, в тому числі рішень судів про поновлення на посадах у відносинах публічної служби, які набрали законної сили, що і є підставою для негайного їх виконання. Добровільне виконання рішення суду боржником - це його законодавчо встановлений обов`язок. Зокрема, зазначений обов`язок не є похідним від дій особи (подання заяви чи виконавчого листа для відкриття виконавчого провадження), яку поновлено на роботі.
При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови від 6 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.
Враховуючи те, що рішення суду від 05 лютого 2018 року про поновлення позивача на посаді виконане Державною фіскальною службою України шляхом прийняття наказу лише 01 лютого 2019 року, суд вважає, що позивач має право відповідно до статті 236 КЗпП України на виплату йому середнього заробітку за час затримки виконання судового рішення за період затримки з 05.02.2018 по 01.02.2019.
Також суд не погоджується із запропонованим відповідачем розрахунком середнього заробітку та застосуванням при цьому п.4 Розділу ХІІ Порядку №616 , який набрав чинності з 01.03.2018.
Так, відповідно до п.4 Розділу ХІІ Порядку №616 особам начальницького складу податкової міліції, звільненим з органів ДФС, а потім поновленим на службі у зв`язку з визнанням звільнення незаконним, за визначений час вимушеного прогулу грошовое забезпечення нараховується виходячи із одноденного розміру грошового забезпечення, помноженого на кількість календарних днів періоду вимушеного прогулу. Пунктом 2 розділу І цього Порядку визначено, що місячне грошове забезпечення - грошове забезпечення, встановлене на дату настання події, без урахування одноразових додаткових видів грошового забезпечення. При цьому до місячного грошового забезпечення премія включається у розмірі, нарахованому у місяці, що передує події. Одноденний розмір грошового забезпечення це місячне грошове забезпечення, поділене на кількість календарних днів місяця настання події.
Складові грошового забезпечення визначені пунктом 3 Порядку.
Розділ ІІ Порядку №616 визначає, що посадові оклади особам начальницького складу податкової міліції встановлюються залежно від займаних ними посад у розмірах, установлених додатками 9 - 11 до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року N 704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" (далі - Постанова N 704) та визначених у штатних розписах відповідних органів ДФС, з дня призначення на відповідну посаду.
Як вже встановлено судом, позивач поновлений на посаді старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ відділу оперативних заходів управління внутрішньої безпеки Головного управління ДФС у Сумській області. Проте, штатними розписами Головного управління ДФС у Сумській області за спірний період зазначена посада не передбачена, а штатним розписом на 2019 рік штатним розписом не передбачене і саме управління внутрішньої безпеки Головного управління ДФС у Сумській області ( а.с.94-153). Натомність, відповідач у своєму розрахунку застосовує розмір посадового окладу по аналогічній посаді старшого оперуповноваженого з особливо важливих справ.
З огляду на викладене, суд вважає, що за відсутності конкретної посади у штатному розписі, відповідач не вправі застосовувати положення Пордку №616 при визначенні розміру грошового забезпечення позивачеві.
Суд вважає, що в даних правовідносинах при визначенні середнього заробітку в порядку статті 236 Кодексу законів про працю України, слід керуватися положеннями Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995.
З урахуванням цих норм, зокрема абз. 3 п. 2 цього Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.
Із довідки Головного управління ДФС у Сумській області ( а.с.12) вбачається, що розмір середньоденного заробітку позивача на момент звільнення складав 640,90 грн., ця ж сума встановлена і судовим рішенням про поновлення позивача на роботі. Розрахунок відповідачем здійснювався саме за правилами Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08.02.1995, із врахуванням кількості робочих днів.
Судом встановлено, що період затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі склав 247 робочих дні, відтак розмір середнього заробітку за цей час становить 158302,20 грн. ( 247 дні х 640,90 грн.), та підлягає стягненню на користь позивача.
В частині обов`язку відповідача виплатити позивачу компенсацію за невикористану відпустку, суд зазначає таке.
Державні гарантії права на відпустки, умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи встановлює Закон України «Про відпустки». Відповідно до ст.1 цього Закону державні гарантії та відносини, пов`язані з відпусткою, регулюються Конституцією України, цим Законом, Кодексом законів про працю України, іншими законами та нормативно-правовими актами України.
Обчислення стажу роботи, що дає право на щорічну відпустку врегульоване статтею 9 Закону, відповідно до п.2 ч.1 якої до стажу роботи, що дає право на щорічну основну відпустку (стаття 6 цього Закону), зараховується час, коли працівник фактично не працював, але за ним згідно з законодавством зберігалися місце роботи (посада) та заробітна плата повністю або частково (в тому числі час оплаченого вимушеного прогулу, спричиненого незаконним звільненням або переведенням на іншу роботу).
Відповідно до ч.1 ст.24 Закону у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.
Таким чином, позивач має право на отимання грошової компенсації за невикористану відпустку за період вимушеного прогулу.
Вирішуючи питання про виплату одноразової грошової допомоги при звільненні в частині обчислення вислуги років, суд виходить з такого.
Виплата одноразової грошової допомоги при звільненні передбачена статтею 9 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». Зокрема, у разі звільнення зі служби за віком одноразова грошова допомога виплачується в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Відповдно до цього Закону Кабінетом Міністрів України прийнята постанова «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплат пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їх сімей» від 17.07.1992 №393 ( далі Постанова №393).
Пунктом 10 Постанови №393 визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби, які звільняються із служби за віком, за наявності вислуги 10 років і більше виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби.
Строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з пунктаим 1 і 2 Постанови №393. Пунктом 1 визначено, зокрема, що до вислуги років зараховується військова служба в Збройних Силах.
Разом з тим, суд не вбачає підстав для включення до вислуги років позивача час його навчання у цивільних навчальних закладах.
Так, пунктом 2 Постанови №393 ( у редакції, що діяла на час існування спірних відносин) передбачено, що до вислуги років поліцейським, співробітникам Служби судової охорони, особам офіцерського складу, особам середнього, старшого та вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, державної пожежної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, органів і підрозділів цивільного захисту, податкової міліції додатково зараховується час їхнього навчання (у тому числі заочно) у цивільних вищих навчальних закладах, а також у інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське звання, до вступу на військову службу або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку - один рік за шість місяців.
Судом встановлено, що позивач з 01.09.1996 по 20.05.1999 навчався в Українському фінансово-економічному інституті за спеціальністю «правознавство» і здобув кваліфікацію «юрист». З 01.09.1999 по 03.03.2001 продовжив навчання у Академії державної податкової служби України і отримав базову вищу освіту за напрямком підготовки «Право» та здобув кваліфікацію бакалавра з права. З 01.09.2001 по 27.04.2002 позивач продовжив навчання у Академії державної податкової служби України за спеціальністю «Правознавство» і здобув кваліфікацію юриста ( а.с. 17-22). Зазначений навчальний заклад не є навчальним закладом, після закінчення якого присвоюється офіцерське звання, і позивачу не присвоювалось офіцерське звання по його закінченню. Спеціальне звання «лейтенант податкової міліції» позивачу було присвоєно у зв`язку з проходженням служби в органах податкової міліції наказом ДПА України №499-о від 03.05.2001 ( а.с.53). Відтак, підстави для включення до вислуги років позивача час його навчання у вказаному навчальному закладі відсутні.
Керуючись ст.ст. 90, 139, 143, 241- 246, 250, 255, 295 КАС України, суд, -
В И Р І Ш И В:
В задоволенні решти позовоних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Другого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Апеляційні скарги до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи подаються через Сумський окружний адміністративний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складене 08 липня 2019 року.

Суддя Л.М. Опімах