Справа № 420/2807/19
Суддя: Марин П. П.
Дата ухвалення: 2019-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/2807/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 липня 2019 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі:

Головуючого судді Марина П.П.,

розглянувши у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:
До Одеського окружного адміністративного суду надійшла справа за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання виплатити грошову компенсацію за невикористані дні відпочинку терміном 40 діб без урахування вихідних, святкових та неробочих днів у розмірі грошового забезпечення на момент виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 починаючи з 31 травня 2018 року та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 31.05.2018 рік.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у період з 05 червня 2014 року по 31 травня 2018 року проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 . Також позивач брав участь у антитерористичній операції з 08.04.2017 року по 08.08.2017 рік. Позивач зазначає, що у цей період виконував службові обов`язки у вихідні та святкові дні, разом з тим, у травні 2018 року позивача було виключено зі списків військової частини та враховуючи не отримання позивачем днів відпочинку позивач просить суд зобов`язати відповідача виплатити грошову компенсацію за невикористані дні відпочинку терміном 40 діб. Крім того, позивач вважає протиправними дії відповідача щодо невиплати йому індексації грошового забезпечення у період з 01.01.2016 року по 31.05.2018 року, відтак звернувся з цим позовом.

Представником відповідача, 19.06.2019 року надано до суду відзив на адміністративний позов (а.с.107-120), згідно з яким останній зазначив, що не погоджується з вказаними вимогами позивача та вважає їх необґрунтованими. Відповідач стверджує, що виплата грошової компенсації за невикористані дні відпочинку в даному випадку не передбачено чинним законодавством, а інші дні відпочинку після повернення з відрядження не надаються. Щодо не виплати позивачу індексації грошового забезпечення, представник відповідача зазначив, що у період з 01.01.2016 року по 31.05.2018 рік індексація грошового забезпечення позивача дорівнювала нулю.

01.07.2019 року позивач надав до суду відповідь на відзив (а.с. 182-184), в якій зазначив про не спростування доводів позивача у позові, а доводи зазначені у відзиві носять формальний характер, дублюють положення загального законодавства та не стосуються суті спору.

09.07.2019 року представником відповідача надано до суду заперечення на відповідь на відзив (а.с. 201-202), в яких вказано про безпідставність тверджень позивача у позові та відповіді на відзив.

Ухвалою суду від 24.05.2019 року відкрито провадження по справі та вирішено розглядати дану справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

26 червня 2019 року судом ухвалено рішення проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомлення (викликом) сторін.

Позивач та представник відповідача в судове засідання 09.07.2019 року не з`явились, про дату, час та місце проведення якого повідомлені належним чином та своєчасно.

09.07.2019 року представник відповідача та позивач надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності.

У зв`язку з відсутністю потреби заслухання свідка чи експерта, судом, керуючись положеннями ч.9 ст.205 КАС України, прийнято рішення про розгляд справи в порядку письмового провадження.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши обставини та факти, якими обґрунтовувалися вимоги, перевіривши їх доказами, суд встановив наступні факти та обставини.

Позивач проходив службу у Військовій частині НОМЕР_1 з 05.06.2014 року по 31.05.2018 рік, приймав участь у Антитерористичній операції в період з 08 квітня по 08 серпня 2017 року, що підтверджується довідкою про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітет та територіальної цілісності України від 19.12.2017р. № 15/2/Ц/2058 та копіями витягів з наказів командира військової частини НОМЕР_1 від 05.06.2014 року та 31.05.2018 року (а.с.13-14, 19-10).

Відповідно до Витягу із Наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 31.05.2018 року №104 позивача з 31.05.2018 року виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.

Позивач вважає, що він має право на компенсацію за невикористані дні відпочинку терміном 40 діб без урахування вихідних, святкових та неробочих днів у розмірі грошового забезпечення на момент виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 починаючи з 31 травня 2018 року, у зв`язку із участю у Антитерористичній операції в період з 08 квітня по 08 серпня 2017 року у зв`язку із виконанням службових обов`язків у вихідні та святкові дні. Крім того, позивач зазначає, що за період з 01.01.2016 року по 31.05.2018 рік йому протиправно не виплачувалась індексація заробітної плати, у зв`язку з чим звернувся до суду з цим позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з приписів ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) відповідно до яких завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб`єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно з ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Статтею 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Частинами 2, 3 цієї ж статті визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.

Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Згідно ч.2 ст.15 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991р. № 2011-ХІІ (далі - Закон 2011-ХІІ) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, що й було виплачено позивачу згідно витягу з наказу від 05.01.2019р. №5 (а.с.8).

Стаття 10 Закону 2011-ХІІ визначає, що загальна тривалість службового часу військовослужбовців на тиждень не може перевищувати нормальної тривалості робочого часу за відповідний період, визначеної законодавством України, за винятком випадків, передбачених пунктом 5 цієї статті.

Розподіл службового часу військовослужбовців протягом доби і протягом тижня у військових частинах здійснюється таким чином, щоб забезпечити у військовій частині постійну бойову готовність і проведення занять з бойової підготовки та створити умови для підтримання порядку, військової дисципліни та виховання військовослужбовців, підвищення їх культурного рівня, всебічного побутового обслуговування, відпочинку і харчування.

Розподіл службового часу військовослужбовців визначається розпорядком дня, який затверджує відповідний командир (начальник) у порядку, визначеному статутами Збройних Сил України, з додержанням встановленої загальної тривалості щотижневого службового часу.

Для військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової військової служби, встановлюється п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями, а для військовослужбовців строкової військової служби і курсантів (слухачів) вищих військових навчальних закладів та курсантів вищих навчальних закладів, які мають військові навчальні підрозділи, навчальних центрів (частин) - шестиденний робочий тиждень з одним вихідним днем (п.4 ст.10 Закону 2011-ХІІ)

Військові навчання, походи кораблів, бойові стрільби та бойове чергування, несення служби в добовому наряді та інші заходи, пов`язані із забезпеченням боєготовності військових частин, здійснюються без обмеження загальної тривалості службового часу.

Вихідні, святкові та неробочі дні є днями відпочинку для всього особового складу, крім військовослужбовців, залучених до виконання службових обов`язків. Ці дні згідно з планами, а також вільний від занять час відводяться для відпочинку, проведення культурно-освітньої роботи, спортивних заходів та ігор. Військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби та курсантів (слухачів) вищих військових навчальних закладів, які виконували службові обов`язки у вихідні, святкові та неробочі дні, відповідний час для відпочинку надається командиром (начальником), як правило, протягом наступного тижня. Військовослужбовцям строкової військової служби, курсантам (слухачам) вищих військових навчальних закладів при виконанні обов`язків військової служби у зазначені дні час відпочинку встановлюється відповідним командиром (начальником) (п.4 ст.10 Закону 2011-ХІІ).

Отже, аналізуючи Закон 2011-ХІІ, суд не знаходить жодної норми, яка б визначала виплату компенсації, про яку зазначає позивач в позові.

Питання роботи у вихідні та святкові дні регулюються Кодексом законів про працю України (далі - КЗпП України). Водночас слід врахувати, що: святкові (неробочі) дні встановлюються виключно законодавством, зокрема ст. 73 КЗпП України; вихідні дні підприємство встановлює самостійно залежно від графіка роботи.

Відповідно до ст. 73 КЗпП робота у святкові (неробочі) дні допускається: на безперервно діючих підприємствах, де припинення роботи неможливе через виробничо-технічні умови; у зв`язку з необхідністю обслуговування населення; у випадках, передбачених ст. 71 КЗпП.

Згідно зі ст. 72 КЗпП робота у вихідний день може компенсуватися за згодою сторін у грошовій формі в подвійному розмірі або наданням іншого дня відпочинку. Оплата за роботу у вихідний день обчислюється за правилами ст. 107 КЗпП України як робота у святкові та неробочі дні. Період для надання іншого дня відпочинку визначається за згодою сторін, але за можливістю - через найкоротший проміжок часу після роботи у вихідний день.

Визначені КЗпП норми оплати за роботу у вихідні, святкові (неробочі) дні є мінімальними державними гарантіями.

Кодекс законів про працю України регулює відносини працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини, але роботодавець може самостійно встановлювати більш високі рівні оплати праці за роботу в такі дні на підставі ст. 97 КЗпП і ст. 15 Закону від 24.03.95 р. № 108/95-ВР «Про оплату праці».

Основним законом, що регулює відносини військовослужбовців під час проходження служби у Збройних Силах України є Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991р. № 2011-ХІІ (далі - Закон 2011-ХІІ). Цим Законом не передбачено виплату компенсації за невикористані дні відпочинку за виконання службових обов`язків у вихідні, святкові та неробочі дні згідно Закону України від 20.12.1991р. № 2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" та наказу Міністра оборони України № 27 від 19.01.2016р.

Відповідно до Наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 31.05.2019р. №104 з позивачем був проведений повний розрахунок за всіма видами грошового забезпечення. Також, суд зазначає, що даний наказ є чинним, у встановленим законом спосіб не скасований та позивачем не оскаржується.

Відтак, позовні вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання виплатити грошову компенсацію за невикористані дні відпочинку терміном 40 діб без урахування вихідних, святкових та неробочих днів у розмірі грошового забезпечення на момент виключення зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 починаючи з 31 травня 2018 року не можуть бути задоволені судом.

Щодо позовних вимог про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 31.05.2018 рік, суд зазначає наступне.

Під час розгляду справи судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що у період з 01.01.2016 року по 31.05.2018 рік індексація грошового забезпечення позивачу не виплачувалась.

Згідно з частиною першою статті 2 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25 березня 1992 року № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Відповідно до статей 1-2 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-ХІІ) військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.

У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.

Відповідно до частин другої та третьої статей 9 Закону № 2011-ХІІ до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.

Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України визначає Закон України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03 липня 1991 року № 1282-ХІІ (далі - Закон № 1282-ХІІ).

Статтею 2 Закону № 1282-ХІІ визначено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення). Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.

Відповідно до статей 4, 6 Закону № 1282-ХІІ індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.

Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.

Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.

У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення, визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 (далі - Порядок № 1078).

Згідно з пунктом 1-1 Порядку № 1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін.

Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсотка (у 2016 році - 103 відсотка).

Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.

Відповідно до пункту 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.

За змістом пункту 4 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення), розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, допомога по безробіттю та матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, що надаються залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії.

Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.

Пунктом 5 Порядку № 1078 визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначених у пункті 2 цього Порядку, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків. Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення. Сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.

Разом з тим, суд зазначає, що під час розгляду справи, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 04.01.2016 №2 було збільшено премію військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 , відтак, базовий місяць для виплати індексації став грудень 2015 року, що відповідно до таблиці індексації у 2016 році з січня 2016 року по травень 2016 року виплата становила 0 гривень, оскільки виплата не провадилась, згідно Порядку № 1078. У відповідності до вимог наказу Міністерства оборони України від 08.02.2016 року №60 Про внесення змін до наказу Міністерства оборони України від 27.01.2016 №44 наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 11.02.2016 року №8 було збільшено премію військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 . Відтак, базовий місяць для виплати індексації став січень 2016 року, що відповідно до таблиці індексації у 2016 році з січня 2016 року по травень 2016 року виплата становила 0 гривень, оскільки виплата не провадилась. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 07.05.2016 року №30 було збільшено премію військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 . Відтак, базовий місяць. для виплати індексації став квітень 2016 року, що відповідно до таблиці індексації у 2016 році з січня 2016 року по листопад 2016 року виплата становила 0 (нуль) гривень, оскільки виплата не провадилась. За грудень 2016 року величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка, та виплата становила б 65 гривень 60 коп. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 04.02.2017року №14 було збільшено премію військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 . Відтак, базовий місяць виплати індексації став січень 2017 року, що відповідно до таблиці індексації у 2017 році з січня 2017 року по травень 2017 року виплата становила 0 гривень, оскільки виплата не провадилась. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 01.03.2017 №25 було збільшено премію військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 . У зв`язку з чим, базовий місяць для виплати індексації став лютий 2017 року, що відповідно до таблиці індексації у 2017 році з січня 2017 року по червень 2017 року виплата становила 0 гривень, оскільки виплата не провадилась. З червня 2017 року по грудень 2017 року величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка, та виплата становила б 69 гривень 04 коп. з липня по жовтень 2017 року, 134 грн. 72 коп. за листопад та 140 грн. 90 коп. за грудень 2017 року. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 01.03.2018 року №25 було збільшено премію військовослужбовцям військової частини НОМЕР_1 . Згідно чого, базовий місяць для виплати індексації став лютий 2018 року, що відповідно до таблиці індексації у 2016 році з січня 2018 року по листопад 2018 року виплата становила 0 гривень, оскільки виплата не провадилась.

Відповідно до телеграми Департаменту фінансів Міністерства оборони України від 21.11.2018 №248/7939 встановлено, що в березні 2018 року у військовослужбовців посадові оклади збільшились, обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації розраховується з квітня 2018 року. Індекс споживчих цін, обчислений наростаючим підсумком з квітня 2018 року, перевищив поріг індексації і становить 3,7%. Тому, право військовослужбовців на індексацію грошового забезпечення настає в грудні 2018 року за індексом 3,7%.

Таким чином, в період з 1 січня по 31 травня 2018 року індекс споживчих цін перевищив поріг індексації - 103 відсотка лише в грудні 2016 року та з червня 2017 року по грудень 2017 року, разом з тим в цей період розмір підвищення грошового доходу перевищував суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.

Відтак, судом не встановлено протиправних дій військової частини НОМЕР_1 по невиплаті індексації грошового забезпечення, оскільки, військова частина діяла в межах та у спосіб визначених Порядком № 1078 та Інструкцією №260, у зв`язку з чим позовні вимоги про зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 року по 31.05.2018 рік не підлягають задоволенню.

Згідно з ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.242 КАСУ, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Судові витрати розподілити відповідно до ст.139 КАС України.

Керуючись ст. ст. 9, 72-73, 77, 90, 242, 245, 255, 295 КАС України суд, -

ВИРІШИВ:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.255 КАС України.

Відповідно до ст.295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляд справи проводився в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 );

Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 (, 65012, м.Одеса, пров.Штабний, 1).

Суддя П.П. Марин

.