Справа № 160/8036/18
Суддя: Бишевська Н.А.
Дата ухвалення: 2019-06-27 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

27 червня 2019 року м. Дніпросправа № 160/8036/18

Третій апеляційний адміністративний суд

у складі колегії суддів: головуючого - судді Бишевської Н.А. (доповідач),

суддів: Добродняк І.Ю., Семененка Я.В.,

за участю секретаря судового засідання Кязимової Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро

апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2019 року

у справі №160/8036/18

за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області

про визнання протиправними та скасування припису, постанови про накладення штрафу,-

ВСТАНОВИВ:

"29" жовтня 2018 р. Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області в якому просив

- визнати протиправним та скасувати припис про усунення виявлених порушень №ДН 1256/269/АВ/П від 28.08.2018 року, прийнятий Головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, застрахованих осіб, зайнятість, працевлаштування інвалідів та з питань дитячої праці у Нікопольському регіоні Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області;

- визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ДН1256/269/АВ/ТД-ФС/553 від 18.09.2018 року у розмірі 223 380,00 грн., прийняту першим заступником начальника Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час проведення перевірки відповідачем допущені численні процедурні порушення, що свідчить про протиправність оскаржуваних припису та постанови.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2019 р. у справі № 160/8036/18 в задоволенні адміністративного позову Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області про визнання протиправними та скасування припису, постанови про накладення штрафу - відмовлено.

Судом встановлено, що за результатами проведеного інспекційного відвідування відповідачем встановлено факт допуску4 до роботи працівників без оформлення трудових відносин, що призвело до винесення припису про усунення виявлених порушень та застосування штрафу за порушення вимог законодавства про працю. Дослідивши надані сторонами докази, та з врахуванням приписів чинного законодавства, судом не встановлено порушень законодавчо визначеної процедури призначення та проведення інспекційного відвідування та оформлення його результатів. Щодо суті виявлених порушень, то судом зазначено, що позивачем не надано доказів належного оформлення трудових відносин з особами, що працювали в магазинах позивача, що свідчить про правомірність накладеного штрафу та відсутність підстав для задоволення вимог адміністративного позову.

Не погодившись з рішенням суду, Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, згідно якої особа, яка подає апеляційну скаргу просить скасувати рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2019 р. у справі № 160/8036/18, як таке що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд не врахував що відвідування проведено з численними порушеннями, посвідчення інспекторів на сайті Держпраці не зареєстровані, пояснення осіб відібрані та оформленні формально, без дотримання необхідних правил та вимог закону, тощо. Про розгляд справи про накладення штрафу позивача не повідомлено, що позбавило його можливості надати необхідні пояснення та заперечення. Наведене на думку скаржника свідчить про протиправність спірних рішень відповідача та необґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Представниками сторін під час апеляційного перегляду справи надано ґрунтовні пояснення щодо обставин по справі та підтримано позиції, викладені в апеляційній скарзі та запереченнях до неї.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного перегляду справи, наказом Головного управління Держпраці у Дніпропетровській області №695-І від 22.08.2018 року «Про призначення інспекційного відвідування» на підставі інформації, наданої листом Головного управління ДФС у Дніпропетровській області №42159/10/04-36-13-20-07 від 18.07.2018 року, призначено у період з 27.08.2018 року по 28.08.2018 року проведення інспекційного відвідування зі ФОП особи-підприємця ОСОБА_1 за фактичними адресами: АДРЕСА_1 магазин та АДРЕСА_2, кіоск «ІНФОРМАЦІЯ_3».

За результатами проведеної перевірки складено акт №ДН 1256/269/АВ від 28.08.2018 року інспекційного відвідування (невиїзного інспектування) юридичної особи (фізичної особи), яка використовує найману працю, за висновками якого встановлено наступні порушення:

1) ч. 1 ст. 21, ч. 1, 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України, положення ПКМУ №413, а саме: у період з 14.25 год. 27 серпня 2018 року проведено інспекційне відвідування за місцями провадження підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 (Код КВЕД 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами):

- магазин (АДРЕСА_1 );

- кіоск «ІНФОРМАЦІЯ_3» ( АДРЕСА_2 ).

У перелічених торгових точках, де ФОП ОСОБА_1 здійснює свою діяльність, на час проведення інспекційного відвідування особисто ФОП ОСОБА_1 був відсутнім. Торгівлю в магазині (продовольча група товарів), та тютюновими виробами в кіоску вели інші особи.

Таким чином, в порушення ст.21, ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України, два наймані працівники, які 27.08.2018 року вели торгівлю в двох торгових точках: магазині ( АДРЕСА_1) та кіоску «ІНФОРМАЦІЯ_3» (АДРЕСА_2) допущені до роботи ФОП ОСОБА_1 без укладення трудового договору, оформленого наказом та повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу.

2) ч. 2 ст. 24 Кодексу законів про працю України, а саме: згідно Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним медичним оглядам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2001 р. №559, продавці підприємств продовольчої торгівлі, в тому числі дрібнороздрібної, а також ті, що розташовані на території ринків, підлягають обов`язковим попереднім (до прийняття на роботу) та періодичним профілактичним медичним оглядам.

Особиста медична книжка видається працівникові тільки для проходження медичного огляду, після чого вона підлягає поверненню роботодавцеві, який забезпечує зберігання цієї книжки.

До інспекційного відвідування особиста медична книжка продавця продовольчих товарів ОСОБА_4 не надана.

3) ст. 29 Кодексу законів про працю України, а саме: до інспектування не надано жодних документів щодо ознайомлення найманих працівників з технікою безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці, протипожежної охорони, що свідчить про їх відсутність.

4) п. 2.4, 2.5 глави 2 Інструкції №58, а саме: в ході інспектування з питання оформлення трудових відносин з найманими працівниками встановлено, що особова картка форми П-2 (затверджена наказом Держкомстату та Міністерства оборони України від 25.12.2009 № 495/656) на продавця ОСОБА_4 не заведена, внаслідок чого порушені вимоги пункту 2.5 глави 2 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» (прийнята на виконання вимог ст.ст. 4, 48 КЗпП України), яка затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту України 29.07.1993 р. за №58, а саме: порушено норму законодавства в частині не ознайомлення працівників під розписку в особовій картці із кожним записом, що заноситься до трудової книжки на підставі наказу (розпорядження) про призначення або переведення.

5) абз. 5 пункту 7.1 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», а саме: не заведена Книга обліку руху трудових книжок і вкладищів до них, що підтверджується змістом акту.

На підставі акту №ДН 1256/269/АВ від 28.08.2018 року було видано припис №ДН 1256/269/АВ/П від 28.08.2018 року щодо усунення виявлених порушень вимог чинного трудового законодавства, яким зобов`язано ФОП ОСОБА_1 усунути порушення:

- порушення ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України, що виразилося у тому, що два наймані працівники, які 27.08.2018 року вели торгівлю в двох торгових точках : магазин ( АДРЕСА_1 ) та кіоск «ІНФОРМАЦІЯ_3» (АДРЕСА_2), допущені до роботи ФОП ОСОБА_1 без укладення трудового договору, оформленого наказом та повідомленням Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу;

- до інспектування не надано жодних документів щодо ознайомлення найманих працівників з технікою безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці, протипожежної охорони, що свідчить про їх відсутність, що є порушенням ст. 29 Кодексу законів про працю України;

- порушення вимог пункту 2.5 глави 2 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» (прийнята на виконання вимог ст.ст. 4, 48 Кодексу законів про працю України), а саме: порушено норму законодавства в частині не ведення особових карток форми П-2, внаслідок чого працівник не ознайомлений під розписку із кожним записом, що заноситься до трудової книжки на підставі наказу (розпорядження) про призначення або переведення в особовій картці;

- в порушення абзацу 5 пункту 7.1 глави 7 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» Книга обліку руху трудових книжок і вкладишів до них не ведеться.

У зв`язку із неможливістю особистого вручення акту та припису від 28.08.2018 року, відповідачем 29.08.2018 року на адресу позивача рекомендованим листом з описом документів у ньому та з повідомленням про вручення були надіслані дві копії акту та припису, отримані позивачем 30.08.2018 року, що підтверджується інформацією з офіційного сайту Укрпошти.

Нам підставі того, що станом на 06.09.2018 року підписані примірники акту та припису позивачем не були повернуті, посадовими особами відповідача було складено акт про відмову від підпису №ДН 1256/269/АВ-ВП, який було направлено рекомендованим поштовим відправленням та отримано позивачем 17.09.2018 року.

Також, 06.09.2018 року Головним управління Держпраці у Дніпропетровській області було прийнято рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу №ДН 1256/269/АВ/ТД, яким призначено розгляд справи на 18.09.2018 року о 10:30 год.

В той же день, тобто 06.09.2018 року, в ході особистого відвідування Нікопольського регіонального відділу Держпраці, ОСОБА_1 було повідомлено про призначення справи до розгляду та надано копію відповідного рішення для підписання, проте позивач відмовився від отримання будь-яких документів та розірвав зазначене рішення, що підтверджується актом про відмову ФОП ОСОБА_1 від отримання рішення щодо розгляду справи про накладення штрафу №ДН 1256/269/АВ/ТД.

18.09.2018 року Головним управлінням Держпраці у Дніпропетровській області за результатами розгляду справи про накладення штрафу на підставі акту інспекційного відвідування було прийнято постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ДН 1256/269/АВ/ТД-ФС/553, якою вирішено накласти на Фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штраф у розмірі 223 380,00 грн.

Не погодившись з рішеннями Держпраці, позивач звернувся до суду.

Відмовляючи в задоволенні вимог адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що правовідносини між позивачем та ОСОБА_6 , ОСОБА_7 носять ознаки, притаманні саме трудовим відносинам між роботодавцем та найманим працівником, при цьому, неналежне офомлення трудових відносин перешкоджає реалізації працівником права на працю, гарантованого Конституцією та Кодексом законів про працю України, а також права на соціальний захист у випадку безробіття, при тимчасовій втраті працездатності у разі нещасного випадку на виробництві або внаслідок професійного захворювання, права на відпочинок, щорічну оплачувану відпустку, право на здорові і безпечні умови праці, на об`єднання в професійні спілки тощо.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору, виходячи з наступного.

Трудовим договором згідно ст.21 КЗпП України є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату, забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбаченні законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасне на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше неї передбачено законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Трудовий договір укладається в письмовій формі (ст.24 КЗпП України). При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.

За ч.3 ст.24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладання трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики та адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України №413 від 17 червня 2015 року "Про порядок повідомлення Державній фіскальній службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу", установлено, що повідомлення про прийняття працівника на роботу подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою чи фізичною особою) до територіальних органів Державної фіскальної служби за місцем обліку, їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, за формою згідно з додатком, до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором із таких способів:

- засобами електронного зв`язку з використанням електронного цифрового підпису відповідних осіб, відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу та електронного підпису;

- на паперових носіях разом з копією в електронній формі;

- на паперових носіях, якщо трудові договори укладено не більше ніж із п`ятьма особами.

Статтею 29 Закону України №108/95-ВР від 24 березня 1995 року "Про оплату праці", встановлено, що при укладенні працівником трудового договору (контракту), власник або уповноважений ним орган доводить до його відома умови оплати праці, розміри, порядок , строки виплати заробітної плати, підстави згідно з якими можуть провадитися відрахування у випадках, передбачених законодавством.

У відповідності до положень ч.2 ст.265 КЗпП України встановлено, що юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі: фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.

У відповідності до ч.4 ст.265 КЗпП України штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю і зайнятість населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №509 від 17 липня 2013 року, акт документальної виїзної перевірки ДФС, її територіального органу, в ході якої виявлені порушення законодавства про працю, є підставою для застосування штрафу за порушення вимог ст.24 КЗпП України.

Так, судом було встановлено, що актом перевірки №ДН 1256/269/АВ від 28.08.2018 року встановлені факти використання праці найманих працівників ОСОБА_7 та ОСОБА_6 без належного оформлення трудових відносин фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 .Так, матеріалами справи підтверджено та не заперечується сторонами по справі, що за місцями провадження підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1 на час проведення інспекційного відвідування особисто ФОП ОСОБА_1 був відсутнім. Торгівлю в магазині (продовольча група товарів), та тютюновими виробами в кіоску вели інші особи.

Зокрема, в магазині (АДРЕСА_1), який має літній майданчик, о 14 год. 25 хв. 27.08.2018 перебувала один продавець, яка продавала товар покупцям, при цьому впевнено орієнтувалася в місцях його розміщення, назвах та цінах на товар, вела розрахунки з покупцями, подала з куточку споживача розміщені там документи.

З письмового пояснення продавця слідує, що вона ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 проходить стажування на посаді продавця продовольчих товарів у магазині ФОП ОСОБА_1 . Трудові відносини поки що не оформлені, трудової книжки не має, заробітну плату поки що не отримувала. Продавцем працює інша особа ОСОБА_4 , яка наразі відійшла у справах.

Колегія суддів зазначає, що порядок проходження стажування регулюється Положенням про професійне навчання працівників на виробництві, затвердженим наказом Міністерства праці та соціальної політики України та Міністерства освіти і науки України № 127/151 від 26.03.2001, із змінами та доповненнями (далі - Положення).

Згідно з пунктом 1.1 Положення, професійне навчання працівників на виробництві спрямоване на підвищення якості професійного складу працівників роботодавців різної форми власності та підпорядкування, формування у них високого професіоналізму, майстерності, сучасного економічного мислення, вміння працювати в нових економічних умовах та забезпечення на цій основі високої продуктивної праці та ефективної зайнятості.

Відповідно до пункту 1.3 Положення, професійне навчання працівників на виробництві здійснюється відповідно до нормативно-правових актів у галузі освіти, праці та інших, що регулюють суспільні відносини у сфері забезпечення роботодавців кваліфікованими і конкурентоспроможними на ринку праці працівниками.

Пунктом 1.4 Положення передбачено, що професійне навчання працівників роботодавця носить безперервний характер і проводиться протягом їх трудової діяльності з метою поступового розширення та поглиблення їх знань, умінь та навичок відповідно до вимог виробництва.

Як вказано в пункті 2.3 Положення, первинна професійна підготовка робітників - це професійно-технічне навчання осіб, які раніше не мали робітничої професії, що забезпечує рівень професійної кваліфікації, необхідний для продуктивної професійної діяльності.

Первинна професійна підготовка робітників на виробництві здійснюється із числа осіб, які зараховані на роботу до роботодавця учнями.

Особи, які направляються на навчання, повинні бути попередньо ознайомлені з вимогами до роботи за професією, з умовами та оплатою праці, Правилами внутрішнього трудового розпорядку і охорони праці, санітарними нормами та правилами, виробничими інструкціями, можливістю подальшого підвищення кваліфікації і професійного зростання.

При цьому, термін «стажування» передбачає набуття практичних умінь і навичок щодо виконання обов`язків на займаній посаді або на посаді вищого рівня, засвоєння кращого вітчизняного та зарубіжного досвіду для керівників, професіоналів та фахівців. Стажування проводиться за індивідуальним планом, який затверджується роботодавцем, що направляє працівника на стажування.

Проте, ні під час перевірки, ні в ході розгляду справи позивач не подав індивідуальний план проходження стажування ОСОБА_6 , а також не надано доказів ознайомлення її з вимогами до роботи за професією, з умовами та оплатою праці, Правилами внутрішнього трудового розпорядку і охорони праці, санітарними нормами та правилами, виробничими інструкціями, можливістю подальшого підвищення кваліфікації і професійного зростання.

В кіоску «ІНФОРМАЦІЯ_3» (АДРЕСА_2) о 14 год. 30 хв. 27.08.2018 торгівлю тютюновими виробами в кіоску вела один продавець - ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

ОСОБА_7 письмово пояснила, що іноді підміняє чоловіка на посаді продавця - 2-3 рази на місяць з 12.00 год. до 15.00 год., трудовий договір з нею не укладений. Крім неї в кіоску працює чоловік ОСОБА_1 . Усно ОСОБА_7 повідомила, що кіоск працює цілодобово.

Таким чином, в порушення ст.21, ч. 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України, два наймані працівники, які 27.08.2018 року вели торгівлю в двох торгових точках: магазині ( АДРЕСА_1) та кіоску «ІНФОРМАЦІЯ_3» (АДРЕСА_2 ) допущені до роботи ФОП ОСОБА_1 без укладення трудового договору, оформленого наказом та повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу.

У відповідності до статей 11, 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.86 КАС України, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

З врахуванням встановлених судом обставин та аналізу наведених вище норм, колегія суддів вважає, що ФОП ОСОБА_1 фактично здійснив допуск ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до роботи без укладення трудового договору, не оформивши це наказом про стажування, чим порушила вимоги ч.3 ст.24 КЗпП України, що свідчить про обґрунтованість спірної постанови про накладення штрафу.

Посилання скаржника на той факт, що проведення інспекційного відвідування відбувалось одночасно за двома адресами здійснення підприємницької діяльності, а також без його участі, що, на його думку є порушенням ч. 11 ст. 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності», колегія суддів відхиляє, з огляду на таке.

Згідно з частиною 4 статті 2 цього Закону, заходи контролю здійснюються органами Державної фіскальної служби (крім митного контролю на кордоні), державного нагляду за дотриманням вимог ядерної та радіаційної безпеки (крім здійснення державного нагляду за провадженням діяльності з джерелами іонізуючого випромінювання, діяльність з використання яких не підлягає ліцензуванню), державного архітектурно-будівельного контролю (нагляду), державного нагляду у сфері господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім діяльності з переказу коштів, фінансових послуг з ринку цінних паперів, похідних цінних паперів (деривативів) та ринку банківських послуг), державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема державного нагляду (контролю) в галузі цивільної авіації - з урахуванням особливостей, встановлених Повітряним кодексом України, нормативно-правовими актами, прийнятими на його виконання (Авіаційними правилами України), та міжнародними договорами у сфері цивільної авіації.

Зазначені у частині четвертій цієї статті органи, що здійснюють державний нагляд (контроль) у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зобов`язані забезпечити дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону (частини 5 статті 2 Закону).

Тобто, норма частини 11 статті 4 Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» в даному випадку не має застосовуватися, оскільки застосуванню підлягає норма статті 259 Кодексу законів про працю України , як спеціальна норма.

Також, зазначені посилання скаржника спростовуються положеннями п. 8 Порядку №295, які наділяють перевіряючого правом, а не обов`язком повідомляти об`єкту відвідування або уповноваженій ним посадовій особі про здійснення такого заходу.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, стосовно того, що процедурні порушення, які, на думку позивача, були допущені посадовими особами відповідача під час проведення інспекційного відвідування, не є дефектом оспорюваних рішень та не невілюють виявлених порушень та не повинні сприйматись як безумовна підстава для висновку щодо протиправності оспорюваних рішень і, як наслідок, для їх скасування.

Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Враховуючи вищевикладене, з огляду на встановлені обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком про безпідставність позовних вимог, оскільки позивач допустив порушення вимог законодавства про працю, відтак відповідачем правомірно винесено постанову про накладення до позивача штрафу.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2019 р. у справі № 160/8036/18 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2019 р. у справі № 160/8036/18 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в порядку та строки передбачені ст.329 КАС України.

Головуючий - суддя Н.А. Бишевська

суддя І.Ю. Добродняк

суддя Я.В. Семененко