Справа № 200/5770/19-а
Суддя: Аканов О.О.
Дата ухвалення: 2019-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2019 р. Справа№200/5770/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Аканова О.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради (місцезнаходження: 87500, Донецька область, м.Маріуполь, проспект Миру, 70) про визнання дій щодо припинення з 01 грудня 2018 року виплати державної соціальної допомоги протиправними та скасування рішення директора Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради №130 від 25.10.18 Про скасування дії довідки внутрішньо переміщеної особи; зобов`язання відновити виплату державної соціальної допомоги та сплатити утворену заборгованість, що виникла з 01 грудня 2018 року шляхом перерахування коштів на рахунок, відкритий в АТ Ощадбанк, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Донецького окружного адміністративного суду із вищевказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що згідно акту огляду МСЕК, серія 10 ААБ № 053152, є інвалідом першої групи «Б» з дитинства з патології опорно-рухомого апарату довічно.

Листом відповідача, з посиланням на інформацію інформаційно-телекомунікаційної системи «Аркан», позивачу повідомлено, що в зв`язку з наявністю інформації про відсутність за фактичним місцем проживання рішенням директора департаменту №130 від 25.10.2018 на підставі п.3 ч.1 ст.12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» скасовано довідку внутрішньо переміщеної особи позивача від 19.07.17 за №, але позивач має довідку внутрішньо переміщеної особи за іншим номером № НОМЕР_2 від 19.07.17 року. Позивач вважає, що довідка внутрішньо переміщеної особи не скасована і продовжує свою дію. Крім того, позивач зазначив, що скасування довідки внутрішньо переміщеної особи не може бути підставою для припинення виплати державної соціальної допомоги.

На думку позивача, відповідач з грудня 2018 року протиправно припинив виплату державної допомоги як особі з інвалідністю.

У зв`язку з чим позивач звернувся до суду із даним позовом.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 24 травня 2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження; призначено судове засідання на 24 червня 2019 року об 11:00 год.

Ухвалою суду від 24 червня 2019 року відкладено розгляд справи на 19 липня 2019 року о 09:45 год.

Сторони до суду не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Від позивача та відповідача надійшло клопотання про розгляд справи в його відсутності.

Від відповідача надійшов відзив на позов, в якому останній зазначив, що довідка видана позивачу на підставі Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 №509. За відомостями довідки від 19.07.2017 №7 (141346837) зареєстрованим місцем проживання позивача визначено: АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_4 . 19.07.2017 ОСОБА_1 звернулась до відповідача з питання призначення державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства 1 групи. Рішенням від 17.10.2017 позивачу призначено допомогу з 01.09.2016 довічно ( по 31.08.2016 ДСД виплачено УСЗН м.Новогродівка. Виплату припинено з 01.09.2016 на підставі рішення начальника УСЗН щодо скасування дії довідки ВПО від 21.07.2016 року). Враховуючи прийняте рішення щодо скасування дії довідки ВПО позивача від 19.07.2017 № ( НОМЕР_3 ) рішенням від 07.02.2019 знято з обліку особовий рахунок отримувача допомоги.

На підставі наведеного, представник відповідача вважає позовні вимоги необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

Розглянувши наявні заяви по суті справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується вимоги, дослідивши докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність певних обставин справи, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, про що свідчить копія паспорту громадянина України серії НОМЕР_4 , виданого Гірницьким РВ УМВС України в м.Макіївці 23 січня 1998 року.

Згідно довідки до акту огляду МСЕК серія 10 ААБ №053152, позивач є інвалідом першої групи «Б».

Позивач є внутрішньо переміщеною особою, про що свідчить довідка від 19 липня 2017 року (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

11.03.2015 року ОСОБА_1 звернулась до управління праці та соціального захисту населення м.Новогродівка з заявою про призначення державної соціальної допомоги інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам, а саме надбавки на догляд за інвалідом з дитинства підгрупи Б 1 групи.

Розпорядженням управління праці та соціального захисту населення м.Новогродівка позивачу з 01.09.2015 року встановлено розмір допомоги в сумі 1611 грн.

Розпорядженням управління праці та соціального захисту населення м.Новогродівка позивачу з 01.05.2016 року встановлено розмір допомоги в сумі 1695 грн.

Рішенням при призначення допомоги інвалідам від 12.03.2015 року ОСОБА_1 призначено державну соціальну допомогу відповідно до закону України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям інвалідам».

Рішенням про припинення виплати від 01.08.2016 ОСОБА_1 припинено виплату допомоги інвалідам з дитинства з 01.09.2016 на підставі рішення начальника УСЗН про скасування дії довідок від 21.07.2016 року.

19.07.2017 року ОСОБА_1 звернулась до управління праці та соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради з заявою про призначення допомоги інвалідам з дитинства і групи та надбавки на догляд за інвалідом з дитинства підгрупи Б ОСОБА_2 групи.

Рішенням від 17.10.2017 року позивачу призначено державну соціальну допомогу відповідно до Закону України «Про державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства та дітям-інвалідам» з 01.09.2016 по 30.11.2016 1695 грн., з 01.12.2016 по 30.04.2017 1870 грн., з 01.05.2017 довічно 1968 грн.

Рішенням Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради №130 від 25 жовтня 2018 року скасовано дію довідки про взяття на облік ВПО та внесено про це відповідні зміни до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщену особу ОСОБА_1 .

Згідно довідки №1178 від 26 червня 2019 року позивач отримала державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства І групи з вересня 2016 по листопад 2018 року.

Відомості щодо нарахування та виплату позивачу допомоги інвалідам в матеріалах справи відсутні за період з грудня 2018 року.

Позивач оскаржує вищевказані дії відповідача, як такі, що вчинені з порушенням норм чинного законодавства та порушують його конституційні права.

Спірним питанням даної справи є правомірність припинення відповідачем виплати державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства у зв`язку з відсутністю позивача за адресою, зареєстрованою як фактичне місце проживання внутрішньо переміщеної особи.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.

Так, відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до якої громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Статтею 3 Конституції України закріплене визнання найвищою соціальною цінністю в України людини, її життя і здоров`я, честі і гідності, недоторканності і безпеки, відповідальність держави перед людиною за свою діяльність та головний обов`язок держави щодо утвердження і забезпечення прав і свобод людини.

Закон України Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) від 16.11.2000 року № 2109-III (далі - Закон № 2109-III) відповідно до Конституції України гарантує особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю право на матеріальне забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України та їх соціальну захищеність шляхом встановлення державної соціальної допомоги на рівні прожиткового мінімуму.

Так, згідно зі статтею 1 Закону № 2109-III право на державну соціальну допомогу мають особи з інвалідністю з дитинства і діти з інвалідністю віком до 18 років. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, з питань сім`ї та дітей, організовує роботу щодо призначення та виплати державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю.

Статтею 4 вказаного Закону визначено, що державна соціальна допомога особам з інвалідністю з дитинства призначається на весь час інвалідності, встановленої органами медико-соціальної експертизи

У відповідності до приписів статті 6 Закону № 2109-III виплата державної соціальної допомоги зупиняється у випадку пропуску строку переогляду особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю, а в разі визнання знову особою з інвалідністю або дитиною з інвалідністю виплата державної соціальної допомоги поновлюється з дня зупинення, але не більш як за один місяць.

Якщо строк переогляду пропущено з поважної причини, виплата державної соціальної допомоги поновлюється з дня зупинення виплати, але не більш як за 3 роки, за умови, що за цей період її визнано особою з інвалідністю або дитиною з інвалідністю. При цьому, якщо при переогляді особи з інвалідністю з дитинства переведено до іншої групи інвалідності (вищої або нижчої), то державна соціальна допомога за зазначений період виплачується за попередньою групою.

У разі припинення виплати державної соціальної допомоги внаслідок нез`явлення на переогляд без поважних причин, при наступному визнанні особою з інвалідністю з дитинства або дитиною з інвалідністю, виплата цієї допомоги поновлюється з дня встановлення інвалідності або визнання дитиною з інвалідністю.

У відповідності до статті 10 Закону № 2109-III державна соціальна допомога виплачується державними підприємствами і об`єднаннями зв`язку за місцем проживання особи з інвалідністю з дитинства або батьків, усиновителів, яким призначена допомога на дітей з інвалідністю. Опікуну або піклувальнику державна соціальна допомога виплачується за місцем їх проживання. Виплата державної соціальної допомоги провадиться щомісячно за поточний місяць у встановлені місцевою державною адміністрацією строки. Призначена державна соціальна допомога виплачується особі з інвалідністю з дитинства незалежно від одержуваного нею заробітку, стипендії, аліментів або інших доходів. Державна соціальна допомога, яка призначена на дитину з інвалідністю віком до 18 років, виплачується незалежно від одержання на неї інших видів допомоги.

Підстави припинення і відновлення виплати державної соціальної допомоги визначені у статті 14 Закону № 2109-III.

Так, виплата у повному розмірі державної соціальної допомоги особам з інвалідністю з дитинства в разі влаштування їх до відповідної установи (закладу) на повне державне утримання або зняття з повного державного утримання відповідно припиняється або відновлюється з першого числа місяця, наступного за місяцем, у якому виникли ці обставини.

У разі влаштування дитини з інвалідністю віком до 18 років до відповідної установи (закладу) на повне державне утримання або зняття з повного державного утримання виплата державної соціальної допомоги на дитину з інвалідністю у повному розмірі відповідно припиняється або відновлюється з першого числа місяця, наступного за місяцем, у якому виникли ці обставини.

При зміні одержувачем державної соціальної допомоги місця проживання виплата цієї допомоги продовжується відповідною місцевою державною адміністрацією за новим місцем проживання. Виплата державної соціальної допомоги продовжується з того часу, з якого вона була припинена за попереднім місцем проживання.

Суд звертає увагу, що відповідач припинив виплату державної соціальної допомоги у зв`язку з відсутністю позивача за адресою, зареєстрованою як фактичне місце проживання внутрішньо переміщеної особи.

Проте, Закон України Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю не містить такої підстави для припинення виплати допомоги, як відсутність особи за фактичним місцем проживання/перебування. Більш того, рішення комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам, не є рішенням та не може бути підставою для відмови у призначенні допомоги в розумінні вказаного Закону.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 02 травня 2018 року у справі № 226/318/17, від 06 лютого 2018 року у справі № 243/6956/17, висновок якого суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин (частина 5 статті 242 КАС України).

Суд вважає необґрунтованими посилання відповідача на постанову Кабінету Міністрів України, №365, оскільки підзаконні нормативно-правові акти не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Окрім визначеного, суд звертає увагу на наступне. За приписами статті 6 КАС України, суд при вирішення справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Забороняється відмова в розгляді та вирішенні адміністративної справи з мотивів неповноти, неясності, суперечливості чи відсутності законодавства, яке регулює спірні відносини.

У рішенні від 08 липня 2004 року у справі Ілашку та інші проти Молдови та Росії, ЄСПЛ, задовольняючи позов щодо Молдови, визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем Молдавської Республіки Придністров`я. Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов`язання за статтею 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

21 травня 2015 року постановою Верховної Ради України № 462-VIII схвалена Заява Верховної Ради України Про відступ України від окремих зобов`язань, визначених Міжнародним пактом про громадянські і політичні права та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод щодо відступу від окремих зобов`язань, визначених пунктом 3 статті 2, статтями 9, 12, 14 та 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права та статтями 5, 6, 8, та 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на період до повного припинення збройної агресії Російської Федерації, а саме до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, керованих, контрольованих і фінансованих Російською Федерацією, російських окупаційних військ, їх військової техніки з території України, відновлення повного контролю України за державним кордоном України, відновлення конституційного ладу та порядку на окупованій території України.

Отже, на теперішній час Україна від зобов`язань, визначених статтями 1, 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, в окремих районах Донецької та Луганської областей України відповідно до статті 15 Конвенції не відступала.

Відповідно ч. 1-2 ст. 2 Протоколу № 4 Конвенції про захист прав і основних свобод людини визначено, що кожна людина має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, реєстрація міста проживання чи міста перебування особи або її відсутність не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Приймаючи до уваги наведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що рішення Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради №130 від 25 жовтня 2018 року прийнято не у спосіб, передбачений Законом № 2109-III, а тому підлягає скасуванню в частині ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 )..

Позовна вимога про сплату заборгованості за період, починаючи з 01 грудня 2018 року, охоплюється зобов`язанням відновити виплату пенсії.

Обираючи спосіб захисту, суд, зважаючи на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, приходить до висновку, що слід прийняти рішення про зобов`язання відповідача відновити нарахування та виплату державної соціальної допомоги 1 грудня 2018 року.

Щодо позовних вимог позивача про визнання дії відповідача щодо припинення з 01 грудня 2018 року виплати державної соціальної допомоги протиправними, суд зазначає, що спірне рішення відповідача скасовано і це є належних захистом прав та інтересів позивача, оскільки в данному випадку тількі рішення має значення для позивача, а дії відповідача жодних негативних наслідків для позивача не мають.

Позовні вимоги позивача про виплату заборгованості шляхом перерахування коштів на рахунок, відкритий в АТ Ощадбанк, суд зазначає наступне.

Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним», установлено, що призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообовязкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 року № 509. Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, проводиться через рахунки та мережу установ і пристроїв публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» з можливістю отримання готівкових коштів і проведення безготівкових операцій через мережу установ і пристроїв будь-яких банків тільки на території, де органи державної влади здійснюють свої повноваження. Соціальні виплати особам з інвалідністю I групи та особам, які за висновком лікарсько-консультативної комісії не здатні до самообслуговування і потребують постійної сторонньої допомоги, за їх письмовими заявами можуть проводитись публічним акціонерним товариством «Укрпошта» з доставкою додому за фактичним місцем проживання/перебування таких осіб; для ідентифікації одержувачів пенсій, які є внутрішньо переміщеними особами, та забезпечення виплати пенсій таким особам проводиться емісія платіжних карток, які водночас є пенсійними посвідченнями, із зазначенням на них графічної та електронної інформації про власника та його електронного цифрового підпису.

Згідно з п. 6 Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 року №1596, одержувачі самостійно вибирають уповноважений банк для відкриття поточного рахунка. Для внутрішньо переміщених осіб, які перебувають на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509, уповноваженим банком є АТ Ощадбанк.

Пунктами 9 - 11 вказаної Постанови визначено, що між уповноваженим банком і одержувачем укладається договір банківського рахунка.Заява про виплату пенсії або грошової допомоги подається одержувачем особисто до органу Пенсійного фонду чи органу соціального захисту населення за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання одержувача в населеному пункті у межах України або приймається органом Пенсійного фонду чи органом соціального захисту населення від установи уповноваженого банку. Заяви приймаються за умови предявлення паспорта громадянина України або іншого документа, що посвідчує особу і підтверджує її вік, та документа, визначеного законодавством, для зясування місця її проживання, і реєструються в установленому порядку. Одержувачі, крім внутрішньо переміщених осіб, можуть у будь-який час змінити уповноважений банк, подавши заяву до відповідного уповноваженого банку згідно з пунктом 10 цього Порядку.

Отже, згідно з наведеними нормами орган соціального захисту населення зобовязаний виплачувати пенсію на відповідний банківський рахунок згідно з поданою одержувачем пенсії у відповідності до вказаних норм заяви.

Таким чином, позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду, зокрема про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Оскільки позивачем вимоги про стягнення суми пенсії не заявлялися, тому правові підстави для застосування вказаним норм - відсутні.

Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору в силу Закону України Про судовий збір (п. 9 ст. 5) судові витрати не підлягають відшкодуванню.

На підставі викладеного, керуючись нормами Конституції України та Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради (місцезнаходження: 87500, Донецька область, м.Маріуполь, проспект Миру, 70) про визнання дій щодо припинення з 01 грудня 2018 року виплати державної соціальної допомоги протиправними та скасування рішення директора Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради №130 від 25.10.18 Про скасування дії довідки внутрішньо переміщеної особи; зобов`язання відновити виплату державної соціальної допомоги та сплатити утворену заборгованість, що виникла з 01 грудня 2018 року шляхом перерахування коштів на рахунок, відкритий в АТ Ощадбанк задовольнити частково.

Скасувати рішення Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради №130 від 25.10.18 Про скасування дії довідок внутрішньо переміщеним особам в частині ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Зобов`язати Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради (місцезнаходження: 87500, Донецька область, м.Маріуполь, проспект Миру, 70) відновити нарахування та виплату державної соціальної допомоги ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) з 01 грудня 2018 року.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Першого апеляційного адміністративного суду через Донецькій окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.О. Аканов