Справа № 522/8031/19
Суддя: Вербицька Н. В.
Дата ухвалення: 2019-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2019 р.м.ОдесаСправа № 522/8031/19
Головуючий в 1 інстанції: Домусчі Л.В.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Вербицької Н.В.,

суддів Джабурії О.В.,

Кравченка К.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 червня 2019 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до інспектора 2 роти 4го батальйону управління патрульної поліції в Одеській області Вербицького Бориса Євгеновича, за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору: управління патрульної поліції в Одеській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення,-

В С Т А Н О В И Л А :

14 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою, в якій просив визнати протиправною та скасувати постанову інспектора 2 роти 4 батальйону управління патрульної поліції в Одеській області капрала поліції Вербицького Б.Є. серії ЕАВ №1127216 від 05.05.2019 року, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн. за ч.2 ст. 122 КУпАП.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначав, що оскаржувана постанова є незаконною, необґрунтованою та підлягає скасуванню, оскільки в ній відсутні посилання на докази вчинення адміністративного правопорушення. Крім того, відповідач допустив неповне з`ясування обставин справи та сформував помилкові висновки про факт вчинення правопорушення.

Відповідач заперечував проти позову, зазначаючи, що позивач здійснив проїзд регульованого пішохідного переходу на заборонений жовтий сигнал світлофора, чим порушив п.8.7.3 "ґ" ПДР України, за що його обґрунтовано притягнуто до відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП. Факт правопорушення підтверджується відеозаписом з відео реєстратора інспектора. Постанова про накладення адміністративного стягнення не передбачає внесення відомостей щодо технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис. Крім того, позивачем не доведено обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 03 червня 2019 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить зазначене рішення скасувати та прийняту нове, яким задовольнити його позовні вимоги. Зокрема, апелянт зазначив, що наданий відповідачем відеозапис є недопустимим доказом, оскільки оскаржувана постанова не містить посилань на технічний засіб, яким здійснювалася зйомка. Крім того, судом першої інстанції не надано оцінки дій позивача у відповідності до п. 8.11 Правил дорожнього руху України.

В зв`язку із неявкою сторін, які належним чином були повідомлені про дату, час і місце судового засідання, відповідно п.2 ч. 1 ст. 311 КАС України, справа розглядається в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

05 травня 2019 року інспектором 1 батальйону 2 роти УПП в Одеській області ДПП капралом поліції Вербицьким Б.Є. винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення, якою притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за порушення ч.2 ст.122 КУпАП та накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. 00 коп.

Зазначеною постановою встановлено, що 05 травня 2019 року о 18:31 год., позивач, керуючи автомобілем Mitsubishi Otlander, державний номер НОМЕР_1 , в м. Одеса по вул. Тираспольське шосе, 90, здійснив проїзд регульованого пішохідного переходу на заборонений жовтий сигнал світлофора, чим порушив п.8.7.3 " ґ " ПДР України.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що при винесенні оскаржуваної постанови відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб передбачені діючим законодавством України. Крім того, факт порушення позивачем Правил дорожнього руху підтверджується відповідним відеозаписом.

Судова колегія не погоджується з висновками суду першої інстанції.

Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України Про дорожній рух від 30.06.1993р. № 3353 встановлений Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. №1306.

Відповідно до п.1.9 Правил дорожнього руху особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Статтею 14 Закону № 3353 встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Частина 2 ст.122 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність, в т.ч. за проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, у вигляді штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.

Згідно з п. 8.1 Правил дорожнього руху регулювання дорожнього руху здійснюється за допомогою дорожніх знаків, дорожньої розмітки, дорожнього обладнання, світлофорів, а також регулювальниками.

Підпункт ґ пункту 8.7.3. Правил дорожнього руху встановлює, що жовтий сигнал світлофора забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів.

Відповідно до п 8.10 Правил дорожнього руху у разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.62 «Місце зупинки», якщо їх немає - не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках - перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів.

Згідно з п. 8.11 Правил дорожнього руху водіям, які в разі ввімкнення жовтого сигналу або підняття регулювальником руки вгору не можуть зупинити транспортний засіб у місці, передбаченому пунктом 8.10 цих Правил, не вдаючись до екстреного гальмування, дозволяється рухатися далі за умови забезпечення безпеки дорожнього руху.

Аналіз наведених правових норм дає підстав для висновку, що для встановлення факту проїзду на заборонний сигнал світлофора необхідно належним чином підтвердити порушення вимог п. 8.10 ПДР, а також встановити відсутність умов, передбачених п. 8.11 ПДР.

Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

На підставі викладеного, судова колегія вважає, що порушення ПДР, за що передбачена відповідальність Кодексом про адміністративні правопорушення України, має підтверджуватися відповідними доказами, невичерпний перелік яких наведений у ст.251 Кодексу.

Статтею 40 Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб та забезпечення дотримання правил дорожнього руху.

На користь висновку про необхідність доведення факту вчинення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху відео або фотозйомкою свідчить і зміст ст.283 КУпАП, відповідно до якої постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити в т.ч. відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.

Відповідно до п.2 розділу ІV Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2015 року №1395, зареєстрованого в Мінюсті України 10.11.2015 року №1408/27853 (далі Інструкція №1395) зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати статті 283 КУпАП.

Відповідно до п.2 розділу ІV Інструкції №1395 постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі (додаток 5), складається у письмовій формі (заповнюється відповідно до вимог пункту 10 розділу ХІV цієї Інструкції) або за наявності технічної можливості в електронній формі у вигляді стрічки, яка роздруковується за допомогою спеціальних технічних пристроїв, із зазначенням відомостей, що відповідають пунктам постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, наведеної у додатку 5 до цієї Інструкції.

Доводи відповідача, що додатком 5 до Інструкції №1395 не передбачено внесення до постанови про накладення адміністративного стягнення відомостей щодо технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис спростовуються вищенаведеними нормами права. Крім того, пунктом 7 додатку 5 Інструкції №1395 передбачена графа «До постанови додаються» для зазначення відповідних відомостей.

Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що у ній відсутня інформація про будь-яку фіксацію правопорушення.

Таким чином, в порушення ст. 283 КУпАП у постанові по справі про адміністративне правопорушення не зазначено відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис правопорушення, та не вказано про те, чи взагалі таке фіксування проводилось, не надано інших доказів вчинення правопорушення.

У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення від 05 травня 2019 року серії ЕАВ №1127216 посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, наданий відповідачем відеофайл не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення.

Аналогічного висновку дійшов Верховний суд в постанові №428/2769/17 від 24.01.2019 року.

Крім того, судова колегія вважає помилковими висновки суду першої інстанції, що наявний в матеріалах справи відеозапис взагалі може підтверджувати факт вчинення позивачем правопорушення.

З наданого відеозапису неможливо ідентифікувати який саме автомобіль наближався до регульованого пішохідного переходу, а також момент вчинення правопорушення. Зокрема, неможливо визначити марку автомобіля та державний номер. Наявний відеозапис не відображає процес переслідування до повної зупинки автомобіля та його ідентифікації. Крім того, неможливо встановити режим роботи світлофора та момент ввімкнення жовтого сигналу заборони руху.

Стаття 62 Конституції України передбачає, що усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

На інспектора патрульної поліції покладається обов`язок належним чином задокументувати наявність правопорушення за допомогою фото, відеозйомки, пояснень свідків та інших доказів, які мають статус належних та допустимих.

Існує усталена судова практика, у тому числі і Верховного Суду (справи №200/8469/17 від 06.06.2018р, №337/3389/16-а від 30.05.2018 р.), в якій наголос робиться на тому, що у справах за позовом фізичної особи щодо оскарження постанов про притягнення до адміністративної відповідальності на суб`єкта владних повноважень в силу приписів ст. 77 КАС України покладається обов`язок доказування правомірності своїх дій у разі, якщо останній заперечує проти позову.

Як вбачається з матеріалів справи, будь-яких інших доказів, які б свідчили про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 122 КУпАП, відповідачем не надано.

Крім того, вірними є доводи апелянта щодо неврахування інспектором поліції та судом першої інстанції положень п.8.11 ПДР, відповідно до яких водіям надається право на проїзд на жовтий сигнал світлофора в разі неможливості зупинити транспортний засіб у місці, передбаченому п.8.10 ПДР, та не створюючи перешкод для руху пішоходів, не вдаючись до екстреного гальмування.

Тобто, навіть у разі руху позивача на жовтий сигнал світлофора, відповідачем не доведено можливість його зупинки у місці, передбаченому п.8.10 ПДР, не вдаючись до екстреного гальмування. Не надано доказів створення позивачем перешкод для руху пішоходів у разі такого проїзду перехрестя.

Оцінюючи викладені обставини в їх сукупності, судова колегія приходить до висновку, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, та як наслідок, правомірності прийняття оскаржуваної постанови, наслідком чого є її скасування.

Суд першої інстанції не врахував наведені норми права, надав невірну правову оцінку обставинам справи, в зв`язку з чим прийшов до помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до п.3,п.4 ч.1 ст.317 КАС України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям постанови про задоволення позову.

Керуючись ст.ст.286,308,311,315,317,321,322, 325,272 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 червня 2019 року скасувати.

Ухвалити по справі постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕАВ №1127216 від 05 травня 2019 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення ч.2 ст.122 КУпАП.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий: Н.В.Вербицька

Суддя: О.В.Джабурія

Суддя: К.В.Кравченко