Справа № 826/6952/17
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2019-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

16 липня 2019 року № 826/6952/17

Окружний адміністративний суд міста Києва у складі: головуючого судді Качура І.А., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1

до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області,

третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України в Київській області

про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду м. Києва звернулася ОСОБА_1 з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України в Київській області, в якому просить суд:

- визнати протиправною бездіяльність Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області щодо не здійснення нарахування суддівської винагороди виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, визначеної Законом України «Про державний бюджет України на 2017 рік»;

- стягнути з Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області, (01601, м. Київ, вул. Жилянська 58Б) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) суддівську винагороду за березень 2017 року в сумі 22400 (двадцять дві тисячі чотириста) гривень 00 копійок.

- постанову суду в частині стягнення суддівської винагороди за березень 2017 року в сумі 22400,00 грн., відповідно до п.2 ч.1 ст. 256 КАС України допустити до негайного виконання.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач не погоджується із розміром нарахованої суддівської винагороди виходячи з посадового окладу 10 прожиткових мінімумів, мотивуючи позовні вимоги наступним: розмір винагороди судді визначається лише Законом України "Про судоустрій і статус суддів" та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами; з урахуванням того, що позивач не проходила кваліфікаційне оцінювання, за червень 2017 року суддівська винагорода має визначатись виходячи із посадового окладу 10 мінімальних заробітних плат, з урахуванням розміру мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня 2017 року Законом України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" від 21 грудня 2016 року №1801-VIII, в розмірі 3 200,00 грн.; не передбачення в Законі України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" та у кошторисах посадового окладу судді в розмірі 32 000,00 грн. не може бути підставою для невиплати позивачу суддівської винагороди; Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06 грудня 2016 року №1774 не визначає розмір суддівської винагороди та її складових, а будь-яких змін у Закон України "Про судоустрій і статус суддів" не внесено; бездіяльність відповідача щодо невиплати позивачу суддівської винагороди у розмірі 32 000,00 грн. на місяць не відповідає вимогам закону та носить дискримінаційний характер, тому що розмір суддівської винагороди не ставиться в залежність від проходження суддею кваліфікаційного оцінювання.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 червня 2017 року відкрито провадження в адміністративній справі №826/6952/17 та запропоновано відповідачу подати письмові заперечення проти позову.

Відповідач подав до суду відзив на позов, у якому зазначив про відсутність підстав для задоволення позову, з огляду на те, що відповідно до пункту 23 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року №1402-VІІІ та Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06 грудня 2016 року №1774-VІІІ чітко вказано, що мінімальна заробітна плата, як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітних плат, не застосовується.

Третя особа у письмових пояснень з приводу заявлених позовних вимог вказала про відсутність порушеного права з боку Головного управління Державної казначейської служби України в Київській області

У судовому засіданні судом прийнято рішення про подальший розгляд справи у письмовому провадженні на підставі ч. 6 статті 128 КАСУ (у редакції, що діяла до 15.12.2017 року) та на підставі доказів наявних в матеріалах справи.

Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 червня 2019 року адміністративну справу №826/6952/17 відповідно до розпорядження Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 квітня 2019 року №131 «Щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ», адміністративну справу №826/6952/17 повторно розподілено на суддю Качура І.А.

Разом з цим, враховуючи характер спірних правовідносин, суд прийшов до висновку про можливість розгляду даної справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та проведення судового засідання за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Окружний адміністративний суд міста Києва встановив наступне.

Указом Президента України від 31 серпня 2004 року №1026/2004 ОСОБА_1 призначено на посаду судді Березанського міського суду Київської області.

Постановою Верховної Ради України "Про обрання суддів" від 15 квітня 2010 року №2135-VI ОСОБА_1 обрана безстроково на посаду судді Березанського міського суду Київської області.

Згідно зі штатним розписом на 2017 рік Березанського міського суду Київської області, затвердженим начальником ТУ ДСА від 27 січня 2017 року, посадовий оклад судді становить 16 000,00 грн.

Частиною другою статті 130 Конституції України визначено, що розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.

Відповідно до частини першої статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року №1402-VIII суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.

Пунктом 2 частини третьої статті 135 статті 135 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року №1402-VIII (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду становить - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.

Пунктом 1 статті 22 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року №1402-VIII обумовлено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.

Пунктом 23 розділу XII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року №1402-VIII визначено, що до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року №2453-VI.

Частина третя статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року №2453-VI передбачає, що посадовий оклад судді місцевого суду встановлюється в розмірі 10 мінімальних заробітних плат.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_1 не проходила кваліфікаційного оцінювання відповідно до вимог Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02 червня 2016 року №1402-VIII.

Відповідно до статей 7 та 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" розмір мінімальної заробітної плати з 1 січня становить 3 200,00 грн., з 1 січня 2017 року прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлений у розмірі 1 600,00 грн.

Пунктом 3 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06 грудня 2016 року №1774-VIII передбачено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 гривень.

Пунктом 9 Розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06 грудня 2016 року №1774-VIII передбачено, що до приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом вони застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про оплату праці" мінімальна заробітна плата - це встановлений законом мінімальний розмір оплати праці за виконану працівником місячну (годинну) норму праці. Мінімальна заробітна плата встановлюється одночасно в місячному та погодинному розмірах. Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників, за будь-якою системою оплати праці.

Частиною першої статті 8 Закону України "Про оплату праці" передбачено, що держава здійснює регулювання оплати праці працівників підприємств усіх форм власності шляхом встановлення розміру мінімальної заробітної плати та інших державних норм і гарантій, встановлення умов і розмірів оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності, працівників підприємств, установ та організацій, що фінансуються чи дотуються з бюджету, а також шляхом оподаткування доходів працівників.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що розмір посадового окладу судді місцевого суду до проходження кваліфікаційного оцінювання становить 16 000,00 грн.

При цьому суд звертає увагу, що норми Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06 грудня 2016 року №1774-VIII, впливаючи на числове вираження розміру суддівської винагороди, безпосередньо не стосуються її визначення, оскільки ними врегульовано виключно порядок застосування мінімальної заробітної плати при обрахунку суддівської винагороди.

Суд вважає, що нормами Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06 грудня 2016 року №1774-VIII лише змінено підходи до визначення розміру мінімальної заробітної плати, зокрема, шляхом запровадження нової методології визначення мінімальної заробітної плати при обрахунку розмірів посадових окладів, як нижньої межі оплати праці, що гарантується державою. Оскільки Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06 грудня 2016 року №1774-VIII не внесено зміни до Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року №2453-VI в частині розміру суддівської винагороди, а відтак її число залишилося сталим - 10 мінімальних заробітних плат.

Суд зауважує, що положення Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" від 06 грудня 2016 року №1774-VIII не втручаються у регулювання відносин судоустрою, проте, ними запроваджено саме зміни по відношенню до загального правового регулювання розміру заробітної плати, що має бути безпосередньо враховано при визначенні її величини.

За змістом статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" установлено у 2016 році мінімальну заробітну плату в місячному розмірі: з 01 січня - 1 378,00 грн., з 01 травня - 1 450,00 грн., з 01 грудня - 1 600,00 грн.

З урахуванням норм статті 133 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року №2453-VI розмір суддівської винагороди, починаючи з 01 січня 2017 року, у порівнянні його з розміром, що діяв протягом 2016 року, не змінився.

Тому, посилання позивача на звуження його соціальних гарантій та незалежного матеріального забезпечення є безпідставними.

З огляду на викладене право позивача на передбачений Законом України "Про судоустрій і статус суддів" від 07 липня 2010 року №2453-VI розмір суддівської винагороди, виходячи з посадового окладу в 10 мінімальних заробітних плат, визначених статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік", не порушене.

Аналогічна правова позиція неодноразово висловлена Верховним Судом, зокрема у постановах від 23 травня 2018 року у справі №820/3218/17 (адміністративне провадження №К/9901/27583/18) та від 30 травня 2018 року у справі №820/1857/17 (адміністративне провадження №К/9901/23113/18).

При цьому відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України визначає, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, суд приходить до висновку про правомірність нарахування позивачу суддівської винагороди, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, визначеної Законом України "Про державний бюджет України на 2017 рік", у зв`язку із чим позовні вимоги про стягнення з відповідача суддівської винагороди є необґрунтованими.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На думку Окружного адміністративного суду міста Києва, відповідачем доведено правомірність своєї поведінки з урахуванням вимог, встановлених частиною другою статті 19 Конституції України та частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, адміністративний позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 72-77, 241-246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими статтями 293, 295-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.А. Качур