Справа № 240/6916/19
Суддя: Токарева Марія Сергіївна
Дата ухвалення: 2019-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2019 року м. Житомир справа № 240/6916/19

категорія 109020100

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Токаревої М.С., розглянувши у порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом та просить:

- визнати протиправною бездіяльність Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області щодо не прийняття рішення по результатах розгляду заяви ОСОБА_1 від 08.02.2019 про надання в оренду земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1 площею 95,2622 га, що розташована за межами населеного пункту с. Озера Брусилівського району Житомирської області.

- зобов`язати Брусилівську селищну раду Брусилівського району Житомирської області розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.02.2019 про надання в оренду земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1 площею 95,2622 га, що розташована за межами населеного пункту с. Озера Брусилівського району Житомирської області та прийняти по ній рішення.

В обґрунтування позову зазначає, що 08.02.2019 звернувся до Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області з клопотанням про передачу в оренду для сінокосіння земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_1 площею 95,2622 га, яка розташована за межами населеного пункту с. Озера Брусилівського району Житомирської області. Листом від йому відмовлено у задоволенні клопотання, оскільки право комунальної власності на земельну ділянку ще не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Вважає, що відповідачем внаслідок неприйняття рішення за його клопотанням допущено протиправну бездіяльність.

Ухвалою суду від 06.05.2019 відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення учасників справи.

07.06.2019 до суду надійшов відзив на позовну заяву від Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області, у якому просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Вказує, що право комунальної власності на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 площею 95,2622 га ще не зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, отже сільська рада не має правових підстав не тільки для прийняття рішення сесії щодо земельної ділянки, а й не має правових підстав для винесення на розгляд сесії звернень щодо розпорядження земельною ділянкою до моменту реєстрації права комунальної власності на неї. Тому, вважає позов безпідставний.

Суд, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні), з особливостями, визначеними ст.ст. 262 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву та відзив, дійшов наступних висновків.

Встановлено та не заперечується відповідачем, що позивач звернувся до Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області із клопотанням від 08.03.2019, в якому просив передати в оренду для сінокосіння терміном на 49 років земельну ділянку за кадастровим номером НОМЕР_1 площею 95,2622 га.

Листом №227 від 26.03.2019 позивача повідомлено, що земельна ділянка, яку позивач бажає отримати в оренду, передана з державної в комунальну власність, але право комунальної власності Брусилівської селищної ради на земельну ділянку за кадастровим номером НОМЕР_1 площею 95,2622 га ще не зареєстровано в Державному реєстраі речових прав на нерухоме майно. Тому, селищна рада не має правових підстав для винесення на розгляд сесії прийняття відповідного рішення по заяві.

Вважаючи, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність що полягає у не прийнятті рішення за результатами розгляду його клопотання, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Повноваження сільських, селищних, міських рад та їх виконавчих органів у галузі земельних відносин визначенні ст.12 Земельного кодексу України. Так, п. а), б) ч.1 ст.12 Земельного кодексу України визначено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад та б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Статтею 80 Земельного кодексу України передбачено, що суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

Частиною 1 ст.116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

При цьому, ч.1, ч.2 ст.124 Земельного кодексу України визначено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу.

Положеннями ч.2 ст.123 Земельного кодексу України визначено, що особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

За змістом ст.123 Земельного кодексу України, питання про надання земельних ділянок комунальної власності у користування розглядається також органами місцевого самоврядування, за результатами якого приймається рішення.

Системний аналіз наведених норм права дає підстави вважати, що ними встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання.

Пунктом 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" 21 травня 1997 року № 280/97-ВР визначено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, як, зокрема, вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до ст. 59 Закону N 280/97-ВР рішення місцевої ради приймаються у формі відповідних рішень, прийнятих на сесії місцевої ради.

Таким чином, Земельним кодексом України та Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено обов`язок виключно на пленарних засіданнях селищної ради вирішувати питання регулювання земельних відносин, в тому числі і питання передачі у користування земельних ділянок.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, на заяву позивача про передачу в оренду земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 площею 95,2622 га, відповідач листом №227 від 26.03.2019 повідомив позивачу, що не має правових підстав для винесення на розгляд сесії прийняття відповідного рішення по заяві оскільки земельна ділянка, яку позивач бажає отримати в оренду, передана з державної в комунальну власність, але право комунальної власності Брусилівської селищної ради на земельну ділянку ще не зареєстровано в Державному реєстраі речових прав на нерухоме майно.

Разом з тим, суд відмічає, що лист за підписом селищного голови не можна ототожнювати із рішенням цієї селищної ради у формі відповідних рішень, прийнятих на сесії місцевої ради.

Вказане свідчить про те, що селищний голова, в порушення вимог ст.34 та ст.56 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" вирішив питання передачі в оренду спірної земельної ділянки без винесення його на пленарне засідання селищної ради, а отже, фактично по заяві позивача рішення сільською радою не прийнято.

Щодо доводів представника відповідача, що право комунальної власності на земельну ділянку не зареєстровано, тому відсутні підстави для винесення на розгляд сесії клопотання позивача про надання в оренду земельної ділянки.

Як вбачається з матеріалів справи, земельна ділянка за кадастровим номером НОМЕР_1 площею 95,2622 га, що розташована за межами населеного пункту с. Озера Брусилівського району Житомирської області, передана з державної в комунальну власність Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області на виконання розпорядження Кабінету Міністрів України від 31.01.2018 № 60-р "Питання передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у комунальну власність об`єднаних територіальних громад" відповідно до Наказу Головного управління Держгеокадастру в Житомирській області від 22.12.2018 року № 65020/14-18/СГ "Про передачу земельної ділянки державної власності в комунальну власність" та акта приймання - передачі земельної ділянки сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність, складеного від 22.12.2018 .

Отже, спірній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер, вона передана у комунальну власність та перебуває у віданні Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області.

Таким чином, уповноваженим органом на прийняття рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про надання в оренду земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1 площею 95,2622 га, що розташована за межами населеного пункту с. Озера Брусилівського району Житомирської області є саме Брусилівська селищна рада, тобто розгляд даного питання мав відбуватися на засіданні (сесії) Брусилівської селищної ради.

Представником відповідача не надано суду жодних доказів дотримання відповідачем вказаних вимог Закону № 280/97-ВР при розгляді звернення позивача щодо надання в оренду земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1 площею 95,2622 га, що розташована за межами населеного пункту с. Озера Брусилівського району Житомирської області.

Таким чином, суд погоджується з позицією позивача в частині допущеної Брусилівською селищною радою Брусилівського району Житомирської області бездіяльності, яка виразилась у неприйнятті рішення за його клопотанням від 08.02.2019.

Отже, позовні вимоги в частині визнати протиправною бездіяльність Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області щодо не прийняття рішення по результатах розгляду заяви ОСОБА_1 від 08.02.2019 про надання в оренду земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1 площею 95,2622 га, що розташована за межами населеного пункту с. Озера Брусилівського району Житомирської області, підлягає задоволенню.

Відтак, підлягає задоволенню і похідна від вказаної позовна вимога щодо зобов`язання Брусилівську селищну раду Брусилівського району Житомирської області розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.02.2019 року про надання в оренду земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1 площею 95,2622 га, що розташована за межами населеного пункту с. Озера Брусилівського району Житомирської області та прийняти по ній рішення.

З огляду на викладене та встановлені обставини справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Вирішуючи вимогу позивача в частині стягнення з відповідача на його користь понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2606,10 грн., слід звернути увагу на наступне.

Відповідно до ч.2 ст.134 КАС України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Частиною 3 цієї ж статті визначено, що для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.4 ст.134 КАС України).

Частиною 5 цієї статті передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З аналізу викладених норм слідує, що витрати на правничу допомогу адвоката мають бути:

- пов`язаними з конкретною справою;

- співмірними із: складністю справи, що визначається предметом спору, обсягом дослідження доказів, тривалістю розгляду справи, тощо; ціною позову; обсягом наданих послуг, що має бути підтверджено актами наданих послуг, актами виконаних робіт, тощо; витраченим часом адвоката на надання правничої допомоги;

- підтверджені належними доказами, а саме: квитанцією до прибуткового касового ордера, платіжним дорученням з відміткою банку або іншим банківським документом, касовим чеком, тощо.

Позивачем на підтвердження понесених витрат на правову допомогу надано договір про надання правової допомоги №1 від 15.04.2019, акт приймання-передачі грошових коштів від 18.04.2019, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, копію квитанції до прибуткового касового ордера №1 від 26.04.2019 про оплату суми 2606,10 грн., попередній розрахунок суми судових витрат.

Дослідивши надані докази, суд відмічає, що згідно договору про надання правової допомоги ОСОБА_1 приймає на себе зобов`язання оплатити за надання професійної правничої допомоги при підготовці та розгляді в суді цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Брусилівської селищної ради про не передачу земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1 площею 95,2622 га адвокату Нестеренко М.М. за годину роботи кошти з розрахунку 0,2 мінімальної заробітної плати .

Отже, зміст договору свідчить про те, що адвокатом надавалась професійна правнича допомоги з підготовки та розгляду цивільної справи, а не адміністративної.

Згідно акту приймання-передачі грошових коштів, адвокат Нестеренко М.М. виконав роботу по підготовці та складанні позовної заяви ОСОБА_1 до Брусилівської селищної ради про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою - 1489,20 грн.

Разом з тим, у даній адміністративній, а не цивільній справі (як зазначено у договорі) спір не про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою, а про бездіяльність сільської ради щодо неприйняття рішення за заявою ОСОБА_1 . Отже, акт приймання-передачі не узгоджується з договором про надання професійної правничої допомоги та предметом спору.

В контексті відшкодування витрат на правову допомогу у цій справі, суд зазначає, що з договору про надання правової допомоги та акту приймання-передачі грошових коштів за послуги адвоката від 18.04.2019 неможливо встановити, в якій конкретній справі надавались правничі послуги, оскільки такі містять розбіжності. Жодного посилання на адміністративну справу, в межах якої заявлені витрати до відшкодування, акт про надання правничої допомоги не містить.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження фактичного отримання коштів в сумі 2606,10 грн адвокатом Нестеренком М.М. від ОСОБА_1 , що може бути підтверджено витягом з Книги обліку доходів і витрат адвоката як фізичної особи, яка провадить незалежну професійну діяльність за період травень 2019 року. При цьому сама по собі квитанція до прибуткового касового ордера № 1 від 26.04.2019 на суму 2606,10 грн, підписана та видана адвокатом, без доказів дійсного оприбуткування цих коштів у відповідності до норм податкового законодавства України, не може слугувати достатнім доказом понесення витрат на правничу допомогу позивачем.

Враховуючи те, що наданими до суду документами витрати на правничу допомогу у конкретній адміністративній справі не підтверджено, cуд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 15.05.2018 у справі 821/1594/17.

Щодо вимоги встановити судовий контроль за виконанням судового рішення шляхом зобов`язання Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області подати у місячний строк з моменту набрання рішення законної сили звіт про виконання рішення суду.

Частиною 1 ст.382 КАС України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.

Зі змісту наведеної правової норми випливає, що зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення є правом суду, яке має застосовуватися у виключних випадках.

Приймаючи до уваги обставини даної справи, підстави зобов`язувати суб`єкта владних повноважень подавати звіт про виконання судового рішення відсутні.

Керуючись статтями 242-246,295 Кодексу адміністративного судочинства України,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність Брусилівської селищної ради Брусилівського району Житомирської області (вул. Митрополита Іларіона, 50, Брусилів,Житомирська область,12601, ) щодо не прийняття рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) від 08.02.2019 про надання в оренду земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1 площею 95,2622 га, що розташована за межами населеного пункту с. Озера Брусилівського району Житомирської області.

Зобов`язати Брусилівську селищну раду Брусилівського району Житомирської області (вул. Митрополита Іларіона, 50, Брусилів,Житомирська область,12601, ) розглянути заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) від 08.02.2019 року про надання в оренду земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1 площею 95,2622 га, що розташована за межами населеного пункту с. Озера Брусилівського району Житомирської області та прийняти по ній рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до Сьомого апеляційного адміністративного суду через Житомирський окружний адміністративний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.С. Токарева