Справа № 440/2351/19
Суддя: Г.В. Костенко
Дата ухвалення: 2019-07-22 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

про повернення позовної заяви

22 липня 2019 рокум. ПолтаваСправа № 440/2351/19

Суддя Полтавського окружного адміністративного суду Костенко Г.В., розглянувши матеріали адміністративного позову ОСОБА_1 до Київського відділу державної виконавчої служби м. Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, третя особа: Державна податкова інспекція у м.Полтаві ГУ ДФС у Полтавській області, про визнання протиправними та скасування постанов,

В С Т А Н О В И В:

03 липня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Київського відділу державної виконавчої служби м. Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, третя особа: Державна податкова інспекція у м.Полтаві ГУ ДФС у Полтавській області, в якій просить:

- визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Гуріної Т.В. про відкриття виконавчого провадження №58625942 від 15.03.2019;

- визнати протиправною та скасувати постанову від 11.06.2019 старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Гуріної Т.В. про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження №58625942 від 15.03.2019 в сумі 100,00 грн;

- визнати протиправною та скасувати постанову від 16.04.2019 старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Гуріної Т.В. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника в сумі 17501,49 грн по виконавчому провадженню №58625942 від 15.03.2019;

- визнати протиправною та скасувати постанову від 15.03.2019 старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Гуріної Т.В. про арешт майна боржника по виконавчому провадженню №58625942 від 15.03.2019;

- визнати протиправною та скасувати постанову від 15.03.2019 старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м. Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Гуріної Т.В. про стягнення виконавчого збору в розмірі 1581,95 грн по виконавчому провадженню №58625942 від 15.03.2019.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 08 липня 2019 року позовну заяву залишено без руху. Позивачу надано строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня вручення, шляхом надання до суду: заяви про поновлення строку звернення до адміністративного суду з позовом з доказами поважності причин пропуску строку або доказів на підтвердження факту дотримання такого строку; документа про сплату судового збору в розмірі 3073,60 грн (за реквізитами: Отримувач : УДКСУ у м. Полтаві, , Банк: Казначейство України (ЕАП) МФО: 899998, Розрахунковий рахунок: 4011, КЕКД: 22030101, Призначення платежу : Судовий збір, за позовом ___________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), Полтавський окружний адміністративний суд), або доказів на підтвердження підстави звільнення позивача від сплати судового збору.

19 липня 2019 року позивач надав до суду квитанцію про сплату судового збору у розмірі 2305,20 грн та заяву про поновлення пропущеного строку для звернення до суду.

Дослідивши матеріали позовної заяви та документи що надані на виконання вимог ухвали суду від 08 липня 2019 року, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовними вимогами до Київського відділу державної виконавчої служби м. Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області. Загалом заявлено п`ять вимог немайнового характеру. Враховуючи вимоги Закону України "Про судовий збір" та розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений Законом України "Про Державний бюджет України на 2019 рік", загальна сума судового збору становить 3842,00 грн (768,40*5).

До позовної заяви (поданої 03.07.2019) додано квитанцію від 03.07.2019 про сплату судового збору у розмірі 768,40 грн.

Ухвалою від 08 липня 2019 року суд зобов`язав позивача надати документ про сплату судового збору у розмірі 3073,60 грн.

Позивачем надано до суду квитанцію від 18.07.2019 про сплату судового збору на суму 2305,20 грн, тобто в меншому розмірі. Заяв про зменшення позовних вимог до суду не надано.

Отже, позивачем не виконано вимоги ухвали суду від 08 липня 2019 року в частині сплати судового збору.

Стосовно заяви про поновлення строку звернення до суду.

У заяві про поновлення строку звернення до суду ОСОБА_1 зазначила, що користуючись частиною третьою статті 74 Закону України "Про виконавче провадження", 19.06.2019 звернулась із заявою на начальника Київського ВДВС м.Полтава ГТУЮ у Полтавській області Міщаніна О. в якій повідомила про протиправність дій державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження №58625942. Оскільки відповідь не надійшла, 03.07.2019 ОСОБА_1 звернулася до суду позовом.

Посилання позивача, на звернення позивача до керівника Київського ВДВС м.Полтава ГТУЮ у Полтавській області, як на поважні підстави для поновлення пропущеного строку звернення до суду, суд не визнав поважними, оскільки протягом вказаного часу позивач не була позбавлена можливості звернутися з відповідним позовом до суду.

Законом не встановлений обов`язковий досудовий порядок врегулювання даної категорії спорів.

Інших поважних підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду позивачем не наведено.

Правовідносини з приводу строків звернення до адміністративного суду унормовані, зокрема, статтею 122 Кодексу адміністративного судочинства України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини першої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.

Згідно пункту 1 частини другої статті 287 Кодексу адміністративного судочинства України позовну заяву може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи інтересів.

При цьому "повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо: особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені; рішення скероване на її адресу поштовим повідомленням, яке вона відмовилася отримати або не отримала внаслідок неповідомлення відправника про зміну місця проживання; про порушення її прав знали близькі їй особи.

Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом, апеляційною чи касаційною скаргами обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.

Аналогічні правові висновки були висловлені Верховним Судом у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 809/1087/17 та від 22 листопада 2018 року у справі № 815/91/18.

Частиною першою статті 120 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що перебіг процесуальних строків починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якої пов`язано його початок.

Відповідно до частин 1,2 статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.

Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.

Отже, в даному випадку, суд не вбачає поважних підстав для поновлення строку звернення до адміністративного суду.

Суд вважає за необхідне зазначити, що поважними причинами пропуску строку на звернення до суду можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами. В матеріалах позовної заяви докази таких обставин відсутні.

Суд також враховує практику Європейського суду з прав людини, що викладена в ухвалі від 30 серпня 2006 року по справі "Каменівська проти України" Заява № 18941/04, у якій Суд наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду (див. рішення у справі Golder v. the United Kingdom від 21 лютого 1975 року, п. 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Тим не менше, право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (див. v. France, рішення від 29 липня 1998 року, п. 37).

У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28.10.1998, зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.

У пункті 44 рішення Європейського суду з прав людини "Осман проти Сполученого королівства" від 28.10.1998 та пункті 54 рішення "Круз проти Польщі" від 19.06.2001 зазначено, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Строки мають суттєве значення в правовому регулюванні суспільних відносин. З ними пов`язані початок і закінчення дії правової норми матеріального права, вони вказують на своєчасне здійснення прав і обов`язків, визначають момент настання чи припинення виконання будь-якої процесуальної дії. Можливість захисту прав та інтересів у багатьох випадках залежить від дотримання строків, встановлених законом для звернення за захистом прав та інтересів, розглядом і вирішенням адміністративних справ, оскарженням і переглядом постанов, інших актів у адміністративних справах. Зазначені строки дисциплінують суб`єктів адміністративного судочинства, роблять процес динамічним і прогнозованим. Без наявності строків на ту чи іншу процесуальну дію або без їх дотримання в адміністративному судочинстві виникнуть порушення прав сторін - учасників адміністративного процесу. Недотримання встановлених законом строків тягне чітко визначені юридичні наслідки.

До аналогічних правових висновків прийшов Верховний Суд у постанові від 28.05.2019 у справі №490/2300/17.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовна заява ОСОБА_1 до Київського відділу державної виконавчої служби м. Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, третя особа: Державна податкова інспекція у м.Полтаві ГУ ДФС у Полтавській області, про визнання протиправними та скасування постанов подана після закінчення строку передбаченого статтею 287 Кодексу адміністративного судочинства України, в зв`язку з чим підлягає поверненню позивачу.

Керуючись ст. 123, 248, 256, 287, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Київського відділу державної виконавчої служби м. Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, третя особа: Державна податкова інспекція у м.Полтаві ГУ ДФС у Полтавській області, про визнання протиправними та скасування постанов повернути позивачеві.

Роз`яснити позивачеві, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.

Копію ухвали направити особі, яка її подала, разом із позовною заявою та доданими до неї документами.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VIII.

Суддя Г.В. Костенко