Справа № 140/1953/19
Суддя: Ксензюк Андрій Ярославович
Дата ухвалення: 2019-07-23 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2019 року ЛуцькСправа № 140/1953/19

Волинський окружний адміністративний суд у складі:

головуючого-судді Ксензюка А.Я.,

розглянувши за правилами спрощеного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Ковельського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області про визнання протиправним та скасування рішення та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Ковельського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області (далі Ковельське ОУПФУ, відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення №30 від 22.04.2019 щодо відмови в призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку на 8 років та зобов`язати призначити, нарахувати та виплатити пенсію із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі- Закон №796-XII) з 25.01.2019.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, 31.10.2019 досяг 52-ти річного віку та необхідного стажу для призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону №796-XII, а тому 25.01.2019 звернувся до відповідача із заявою про призначення пенсії відповідно до пункту першого частини першої статті 55 Закону №796-XII, тобто зі зменшенням пенсійного віку на 8 років як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, який працював в зоні відчуження з 16.05.1987 по 04.07.1987 не менше 14 календарних днів.

Рішенням Луцького об`єднаного управління ПФУ від 22.04.2019 №30 ОСОБА_1 було відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю підтвердження роботи щодо ліквідації аварії в зоні відчуження згідно первинних документів в період з 16.05.1987 по 04.07.1987.

Позивач вважає оскаржуване рішення протиправним, оскільки всіх поданих документів достатньо для підтвердження факту його перебування як учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС з 16.05.1987 по 04.07.1987 не менше 14 календарних днів та призначення пенсії зі зменшенням віку на 8 років відповідно до пункту першого частини першої статті 55 Закону №796-XII. З наведених вище підстав позивач просив позов задовольнити повністю.

Відповідач у відзиві на адміністративний позов від 15.07.2019 №9652/06-39 (а. с.23-26) позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав та просить відмовити в їх задоволенні з тих підстав, що позивачем до заяви про призначення/перерахунок пенсії від 25.01.2019 було подано лише посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, інших документів, що підтверджували б період його роботи по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС в зоні відчуження з 16.05.1987 по 04.07.1987 не надав, хоча його було попереджено про необхідність їх надання.

Відповідач також не погоджується з твердженням позивача щодо того, що єдиним документом, який підтверджує статус учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користуватися пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ, в тому числі й призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС», а різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Зазначає, що норма частини першої статті 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є по свої суті відсильною нормою і зобов`язує органи Пенсійного фонду при призначенні (перерахунку) пенсій керуватися нормами підзаконного нормативно-правового акту частиною 5 пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (далі-Порядок №22-1), то невиконання вимог, визначених Порядком, є по своїй суті порушенням норми Закону, яка зобов`язує таких вимог дотримуватися.

Зважаючи на вищесказане, органи Пенсійного фонду не вправі ігнорувати вимоги закону і повинні вирішувати питання про можливість призначення (перерахунку) пенсії виключно через призму вимог, визначених чинним законодавством. Крім того, органи Пенсійного фонду не вправі керуватися судовою практикою при прийнятті відповідних рішень.

Звертає також увагу, що відповідно до пункту 1.7. Порядку №22-1, днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви. Відповідно до абзацу 3 цього ж пункту зазначеного Порядку №22-1, у разі, якщо до заяви про призначення пенсії додані не всі необхідні документи, орган, що призначає пенсію, письмово повідомляє заявника про те, які документи необхідно подати додатково, про що в заяві про призначення пенсії робиться відповідний запис. Якщо вони будуть подані не пізніше трьох місяців із дня повідомлення про необхідність подання додаткових документів, то днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття заяви про призначення пенсії або дата, зазначена на поштовому штемпелі місця відправлення заяви.

Архівну довідку №179/1/7961 від 14.05.2019, видану Галузевим державним архівом Міністерства оборони України, управління отримало лише 24.05.2019, тобто значно пізніше, ніж у встановлений тримісячний строк для подання додаткових документів, після винесення рішення про відмову у призначенні пенсії, а тому вважає, що оскаржуване рішення прийнято правомірно.

Також відповідач не погоджується з вимогою щодо стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 3000 грн., перелік яких визначений додатком №1 до договору №05-19 єгц-1 про надання правової допомоги від 14.05.2019 з тих підстав, що судових засідань по справі не проводилось, а ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 25.06.2019 по даній справі зазначено, що судовий розгляд справи буде проводитися в спрощеному провадженні без повідомлення учасників справи (в письмовому провадженні).

З огляду на вищенаведене, у спірних правовідносинах управління здійснювало свої повноваження в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України, тому позовні вимоги вважає безпідставними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Враховуючи вимоги статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) згідно ухвали суду від 25.06.2019.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких мотивів та підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 25.01.2019 звернувся до Ковельського ОУПФУ із заявою про призначення йому пенсії за віком на підставі статті 55 Закону №796-XII, до якої були надані: копія військового квитка, копія посвідчення ліквідатора аварії на Чорнобильській АЕС категорії 2 серія НОМЕР_1 від 03.02.2004 (а. с.6-13).

Рішенням Ковельського ОУПФУ Волинської області №30 від 22.04.2019 за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 від 25.01.2019 відмовлено позивачу в призначені пенсії відповідно до статті 55 Закону №796-XII у зв`язку з відсутністю підтвердження роботи щодо ліквідації аварії в зоні відчуження згідно первинних документів в період з 16.05.1987 по 04.07.1987 (а. с. 15, 16).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до статті 9 Закону №796-XII особами, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, є: 1) учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС - громадяни, які брали безпосередню участь у ліквідації аварії та її наслідків; 2) потерпілі від Чорнобильської катастрофи - громадяни, включаючи дітей, які зазнали впливу радіоактивного опромінення внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Згідно зі статтею 49 Закону №796-XII пенсії особам, віднесеним до категорії 1, 2, 3, 4 встановлюються у вигляді а) державні пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю, яка призначається після виникнення права на державну пенсію.

Статтею 15 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі Закон №1788-XII) визначено, що умови, норми та порядок пенсійного забезпечення громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи, визначаються Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» або надається їм право на одержання пенсій на підставах, передбачених Законом України «Про пенсійне забезпечення».

Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058-IV).

Зокрема, право на пенсію за віком, чоловіки набувають при досягненні 60-річного віку та за наявності страхового стажу з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років.

Частиною першою статті 55 статті Закону №796-XII передбачено, що особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу. Зокрема, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які

які працювали у 1987 році у зоні відчуження не менше 14 календарних днів, - передбачено зменшення віку на 8 років.

Згідно зі статтею 10 Закону №796-XII учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов`язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986 - 1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988 - 1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві.

Пунктом 2 частини першої статті 14 Закону №796-XII передбачено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються такі категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, зокрема, до 2 категорії відносяться учасники ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, які працювали у зоні відчуження у 1987 році - не менше 14 календарних днів, а також потерпілі від Чорнобильської катастрофи.

Згідно зі статтею 65 Закону №796-XII учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілим від Чорнобильської катастрофи видаються посвідчення, виготовлені за зразками, затвердженими Кабінетом Міністрів України. Посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи» є документами, що підтверджують статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими цим Законом. Видача посвідчень провадиться спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласними, Київською і Севастопольською міськими державними адміністраціями за поданням районних державних адміністрацій.

Відтак, з аналізу вказаних норм слідує, що єдиним документом, що підтверджує статус громадянина, який постраждав внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користування пільгами, встановленими Законом №796-XII, у тому числі призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» або «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи». Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є лише підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи.

Аналогічний правовий підхід щодо застосування зазначених норм матеріального права міститися у постановах Верховного Суду України від 21.11.2006 у справі №21-1048во06, від 04.09.2015 у справі №690/23/15-а та Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №333/2072/17 (2-а/333/122/17) та враховується при вирішенні цієї справи в силу приписів частини п`ятої статті 242 КАС України, згідно якої при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного суду.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 03.02.2004 Волинською обласною державною адміністрацією було видано посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 році 2 категорії серії НОМЕР_1 , що свідчить про те, що він є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, який працював у зоні відчуження у 1987 році не менше 14 календарних днів (а. с. 10).

Пунктом 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1 (з наступними змінами та доповненнями), передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які засвідчують особливий статус особи, зокрема, посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та довідка про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09 березня 1988 року №122, або довідка військової частини, у складі якої особа брала участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, або довідка архівної установи, або інші первинні документи, в яких зазначено період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи та довідка про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видана органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями) (при призначенні пенсії за віком із застосуванням норм статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Таким чином, законодавець визначає альтернативу довідці про період (періоди) участі в ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС за формою, затвердженою постановою Державного Комітету СРСР по праці та соціальних питаннях від 09.03.1988 №122. Основною підставою для врахування альтернативних документів є інформація у них про період роботи, населений пункт чи об`єкт, де особою виконувались роботи з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Судом встановлено, що факт участі позивача у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС підтверджується відміткою командира військової частини № НОМЕР_2 у військовому квитку серії НОМЕР_3 від 23.11.1984, відповідно до якої позивач ОСОБА_1 дійсно у 1987 році виконував службові обов`язки по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а. с.11-13). Крім того, на підставі вказаної довідки Волинською обласною державною адміністрацією було видано позивачу посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1987 році 2 категорії серії НОМЕР_1 (а. с.10).

Разом з тим, на підтвердження вищевказаних обставин, Галузевим державним архівом Міністерства оборони України було видано архівну довідку №179/1/7961 від 14.05.2019, з якої вбачається, що позивач в період з 16.05.1987 по 04.07.1987 брав участь у ліквідації наслідків аварії на ЧАЄС (а. с. 14).

Відтак, суд дійшов висновку про наявність у позивача права на користування пільгами, встановленими Законом №796-XII, зокрема щодо призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на 8 років. В свою чергу відмова відповідача щодо призначення пенсії позивачу зі зменшенням пенсійного віку як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС відповідно до статті 55 Закону №796-XII з мотивів відсутності підтверджуючих документів про участь у ліквідації наслідків на ЧАЕС є протиправною.

При цьому, суд зазначає, що ненадання підтверджуючих первинних документів в строки, визначені відповідачем не з вини позивача за умови наявності інших доказів не може свідчити про правомірність позбавлення ОСОБА_1 права користування пільгами, встановленими статтею 55 Закону №796-XII.

Відповідно до частини першої статті 45 Закону № 1058-ІV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.

Повноваження суду при вирішенні справи визначені статтею 245 КАС України. Як встановлено частиною другою вказаної статті, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.

Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України).

Таким чином, з врахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку про те, що оскільки позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильскій АЕС 2 категорії, що відповідно підтверджує факт його роботи у зоні відчуження з 16.05.1987 по 04.07.1987 - не менше 14 календарних днів, та є достатньою підставою для призначення пільгової пенсії, передбаченої частиною першою статті 55 Закону №796-XI, тому відмова в призначенні позивачу пенсії відповідно до частини першої статті 55 Закону №796-XII, яка викладена в рішенні №30 від 22.04.2019, є протиправною.

Суд вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача є прийняття судом рішення про визнання протиправним та скасування рішення Ковельського ОУПФУ №30 від 22.04.2019 про результати розгляду заяви від 25.01.2019 про призначення пенсії відповідно до статті 55 Закону України №796-XII, яким ОСОБА_1 відмовлено у призначенні пенсії, та зобов`язання відповідача призначити та виплачувати пенсію відповідно до частини першої статті 55 Закону України №796-XII, як учаснику ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, зі зниженням пенсійного віку на 8 років, з врахуванням періоду участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 16.05.1987 по 04.07.1987, з моменту звернення із заявою про призначення пенсії за віком, а саме: з 25.01.2019.

Відтак, з врахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення.

Щодо вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Згідно із частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини третьої статті 132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати: на професійну правничу допомогу.

При вирішенні питання про стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідачів витрат, пов`язаних з правничою допомогою, в сумі 1 600,00 грн., суд виходить з таких приписів статей 134, 139 КАС України.

Відповідно до частин першої, другої статті 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.

Згідно із частинами третьою - п`ятою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як передбачено частинами шостою, сьомою статті 134 КАС України, у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин сьомої, дев`ятої статті 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Як вбачається із наявних у справі письмових доказів (договору про надання правової допомоги від 14.05.2019 №05-19-єгц-1, додатку №1 до договору щодо домовленості про обсяг та вартість правової допомоги, копії квитанції №90 від 15.05.2019), позивач сплатив на рахунок «Бюро адвоката Єлова» кошти в загальному розмірі 3 000,00 грн., з яких: попередня консультація щодо характеру спірних правовідносин - 300,00 грн. (1 год.); вивчення та правовий аналіз матеріалів справи, нормативної бази та судової практики 600,00. грн (2 год.), підготовка позовної заяви та інших процесуальних документів 900,00 грн. (3 год.); підготовка до судового розгляду 300,00 грн. (1 год.), представництво інтересів клієнта в суді 900,00 грн. (3 год.) (а. с. 17, 18).

При цьому, суд враховує, що розгляд цієї справи проведено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, оскільки дана справа є справою незначної складності; підготовка позовної заяви у даній справі не вимагала значного обсягу юридичної і технічної роботи, адже, усі документи, необхідні для складання і подання до суду позовної заяви були у позивача в наявності, або ж могли бути ним безперешкодно отримані. Також суд вважає, що попередня консультація щодо характеру спірних правовідносин, вивчення та правовий аналіз матеріалів справи, нормативної бази та судової практики є похідними і самі по собі не доводять факт понесення позивачем витрат на правничу допомогу, підготовка позовної заяви та інших процесуальних документів.

Відтак, у цій частині вимоги позивача слід відмовити.

Крім того, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої було ухвалено рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір витрат, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору.

На думку суду, виходячи із критеріїв, визначених частинами третьою, п`ятою статті 134, частиною дев`ятою статті 139 КАС України, на користь позивача необхідно стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1 500 грн., що становить вартість послуг із складання позовної заяви в розмірі 900,00 грн, вивчення та правовий аналіз матеріалів справи, нормативної бази та судової практики 600,00 грн.

Керуючись статтями 134, 243, 245, 246, 255, 263, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, на підставі Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», Закону України» Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Закону України «Про пенсійне забезпечення», суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення Ковельського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області №30 від 22 квітня 2019 року щодо відмови в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на 8 років відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Зобов`язати Ковельське об`єднане управління Пенсійного фонду України Волинської області (45000, Волинська область, місто Ковель, вулиця Незалежності, будинок 101, ідентифікаційний код юридичної особи 37788984) призначити та виплачувати з 25 січня 2018 ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) пенсію відповідно до частини першої статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», як учаснику ліквідації аварії на Чорнобильській АЕС, із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на 8 років, з врахуванням періоду участі у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС з 16 травня 1987 року по 04 липня 1987 року.

Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) за рахунок бюджетних асигнувань Ковельського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Волинської області (45000, Волинська область, місто Ковель, вулиця Незалежності, будинок 101, ідентифікаційний код юридичної особи 37788984) судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 500 (одна тьисяча п`ятсот) гривень 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Волинський окружний адміністративний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя А.Я. Ксензюк