Справа № 754/8651/17
Суддя: Галась І. А.
Дата ухвалення: 2019-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/111/19
Справа №754/8651/17
РІШЕННЯ

Іменем України

30 травня 2019 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого - судді Галась І.А.,

при секретарі - Дмитрієвій А.

за участі представника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому засіданні у м. Києві справу за адміністративним позовом ОСОБА_2 до Головного управління пенсійного фонду України в місті Києві про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_3 , звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з адміністративним позовом в інтересах ОСОБА_2 до Головного управління пенсійного фонду України в місті Києві (Лівобережне об`єднання управління пенсійного фонду України в місті Києві) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії.

Вимоги адміністративного позову обґрунтовано наступним.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на обліку в Лівобережному об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію по інвалідності II групи загального захворювання відповідно до Закону України «Про державну службу» з 04.04.2012 року.

ОСОБА_2 працювала в Державній податковій інспекції у Шевченківському районі м. Києва (наразі Центр обслуговування платників ДПІ у Шевченківському районі м. Києва) за посадою головного спеціаліста адміністративно-господарського відділу, а згодом після неодноразового реформування обіймала посаду головного спеціаліста відділу матеріально-технічного та речового забезпечення управління адміністративно-господарського забезпечення. Загальний стаж роботи складає 35 років 7 місяців 9 днів, з якого на посаді державного службовця припадає 10 років 1 місяць 11 днів.

ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_3 звернулась до Лівобережного об`єднання Управління Пенсійного Фонду України в м. Києві з заявою від 10.04.2017 року, в якій просила провести перерахунок відповідно до Закону України «Про державну службу» та Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне забезпечення» та призначити пенсію з урахуванням оновлених даних, тобто таку пенсію яка б відповідала сучасному стану пенсії забезпечення населення.

Представником Позивача було отримано відповідь від Деснянського відділу з питань призначення та перерахунку пенсій Лівобережного об`єднання Управління Пенсійного Фонду України за вихідним листом № 8176/14/Д-687 від 25.05.2017 року. Згідно даної відповіді було повідомлено, що на сьогоднішній день перерахунки розміру пенсій призначених за Законом України «Про державну службу» не проводиться оскільки Законом України № 889- VII від 10.12.2016 року та Постановою КМУ № 292 06.04.2016 року не передбачено перерахунків пенсій державним службовцям.

Звертає увагу суду, що при нарахуванні пенсії Позивачу, Відповідачем не були враховані всі складові заробітної плати (надбавки та премії за останні 24 календарні місяці роботи або за будь-які 60 календарних місяців роботи підряд перед зверненням за пенсією), що подається для призначення пенсії відповідно до ЗУ «Про державну службу». Зауважує, що на всі виплати нараховані страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а з 01.01.201 року - єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Окрім того, повідомляє суд, що представником Позивача було здійснено власний розрахунок розміру пенсії ОСОБА_2 із застосуванням пенсійного калькулятора Пенсійного фонду України, відповідно до якого розмір пенсії ОСОБА_4 повинен становити 3 750,07 грн.

Позивач не погоджується з відмовою відповідача, тому звернувся до суду для захисту порушеного права.

Дане рішення відповідача вважає неправомірним та таким, що підлягає скасуванню, у зв`язку з порушенням соціальних прав щодо пенсійного забезпечення і незаконного звуження конституційних гарантій, оскільки на час призначення пенсії нормативно-правовими актами було передбачено право на перерахунок пенсії, у зв`язку з підвищенням розмірів заробітної плати державним службовцям.

Вказав, що правовідносин не можуть бути засновані на положеннях Закону України «Про державну службу 10.12.2015 року №889-VIII, що набув чинності із 01.05.2016 р., оскільки цим Законом на сьогоднішній день регулюються питання пенсійного забезпечення державних службовців у разі реалізації ними права на пенсійне забезпечення із набуттям чинності цього Закону, тобто із 01.05.2016 р., а відтак не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія призначена до набрання ним чинності, що не позбавляє Позивача права на перерахунок призначеної пенсії у зв`язку із підвищенням заробітної плати державного служб відповідною посадою, з якої призначено пенсію.

Зазначає, що враховуючи те, що Позивач звернувся до Відповідача за перерахунком пенсії 10.04.2017 року, то перерахунок повинен здійснюватись з 01.05.2017 року.

Посилаючись на викладені обставини справи, з урахуванням остаточних уточнень представник позивача просить суд: зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в місті Києві здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає - АДРЕСА_1 ) з урахуванням усіх складових заробітної плати (надбавок за високі досягнення у праці/ за виконання важливих завдань, премій, індексацій, допомог, надбавки за вислугу років) відповідно до довідок № 92/Д/05-027 та № 93/Д/05-027 від 02.04.2017 року.

Ухвалю Деснянського районного суду м. Києва від 10 липня 2017 року відкрито провадження в справі. Призначено справу до розгляду.

15 грудня 2017 року набули чинності зміни, внесені до Цивільного процесуального кодексу України Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017, № 2147-VIII, яким КАС України викладено в новій редакції.

Відповідно до ч.3 ст.30 КАС України, справа, прийнята адміністративним судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудною іншому адміністративному суду.

Відповідно до підпункту 10 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України в новій редакції передбачено, що справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з частиною третьою статті 241 Кодексу адміністративного судочинства України судовий розгляд в суді першої інстанції закінчується ухваленням рішення суду.

Враховуючи викладене, суд закінчує розгляд даної справи ухваленням рішення за правилами Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, що діє після 15.12.2017 року.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав зазначених в позові та просила їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлено своєчасно та належним чином, про що свідчать матеріали справи. Про причини неявки суд не повідомлено.

Відзив на адміністративний позов в порядку ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) Відповідачем подано не було.

Відповідно до ст. 194 КАС України судовий розгляд адміністративної справи здійснюється в судовому засіданні з викликом учасників справи, а згідно із ст. 205 ч. 3 п. 2 КАС України у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.

Заслухавши вступне слово представника позивача, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази в їх сукупності та які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 КАС України адміністративне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як встановлено судом та вбачається з письмових матеріалів справи, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває на обліку в Лівобережному об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію по інвалідності ІІ групи загального захворювання, відповідно до Закону України «Про державну службу». Відсоток нарахованої пенсії становить 80 % від заробітної плати державного службовця.

На момент призначення пенсії по інвалідності державного службовця стаж позивача на державній службі складав10 років 1 місяць 11 днів.

ОСОБА_2 , через свого представника ОСОБА_3 звернулась до Лівобережного об`єднання Управління Пенсійного Фонду України в м. Києві з заявою від 10.04.2017 року, в якій просила провести перерахунок розміру пенсії по інвалідності 2 групи загального захворювання відповідно до Закону України «Про державну службу» та Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне забезпечення».

Листом від 25.05.2017 року №8176/14/Д-687 Позивачу відмовлено у перерахунку пенсії та зазначено, що з 01.06.2015 року згідно п.5 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 р. №213-VII, у зв`язку з неприйняттям Закону щодо призначення всіх пенсій, у тому числі спеціальних норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України «Про державну службу» втратили чинність. Постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 року №1013 «Про упорядкування структури заробітної плати, особливості проведення індексації та внесення змін до деяких нормативно-правових актів» було внесено зміни до Постанови Кабінету Міністрів України №865 від 31.05.2000 року «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії», зокрема виключено пункт 4, яким передбачалось здійснення перерахунку пенсії у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям. Таким чином Законом України не передбачено «Про державну службу» не передбачено проведення підвищення заробітної плати працюючим державним службовцям, особам яким призначена пенсія Згідно Закону України №3723-ХІІ від 16.12.1993 року

Суд вважає, що відмова відповідача у проведенні перерахунку призначеної пенсії є безпідставною та не ґрунтується на нормах матеріального законодавства, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» (в редакції на дату призначення пенсії позивачці) На одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, за наявності загального трудового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 80 відсотків від сум їх заробітної плати, на які нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, без обмеження граничного розміру пенсії, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 80 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі.

Відповідно до ст. 37-1 Закону України «Про державну службу» (в редакції на дату призначення пенсії позивачці) у разі підвищення розміру заробітної плати працюючим державним службовцям, а також у зв`язку із набуттям особою права на пенсійне забезпечення державного службовця за цим Законом відповідно здійснюється перерахунок раніше призначених пенсій. Перерахунок пенсії здійснюється виходячи із сум заробітної плати, на які нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування працюючого державного службовця відповідної посади та рангу на момент виникнення права на перерахунок пенсії.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 цього Закону визначено структуру заробітної плати, до якої входить: основна та додаткова заробітна плата, а також заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства, або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Згідно положень ч. 2 ст. 33 Закону України «Про державну службу» заробітна плата державних службовців складається з посадових окладів, премій, доплати за ранги, надбавки за вислугу років на державній службі та інших надбавок.

Порядок обчислення заробітної плати для перерахунку пенсії державного службовця установлений Постановою Кабінету Міністрів України «Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії» № 865 від 31 травня 2000 року.

Положеннями пункту 4 зазначеної Постанови Кабінету Міністрів України передбачено, що особи, які вийшли на пенсію згідно Закону України «Про державну службу», мають право на перерахунок пенсій, але лише за умови підвищення заробітної плати державним службовцям після набрання чинності Законом України від 16 січня 2003 року «Про внесення змін до Закону України «Про державну службу». Заробітна плата для перерахунку пенсії пенсіонерам, яким пенсія призначена з дня набрання чинності Законом України «Про державну службу», визначається в такому порядку: 1) пенсіонерам, які на момент перерахунку пенсії продовжують працювати на посаді, з якої призначено пенсію, - на підставі поданої довідки про одержувану заробітну плату на момент перерахунку; 2) іншим пенсіонерам - на підставі документів, поданих на час перерахунку, виходячи із сум заробітної плати, яку одержує працюючий державний службовець на відповідній посаді, з якої призначено (перераховано) пенсію, на момент виникнення права на перерахунок. При цьому, премія та інші надбавки враховуються в середніх розмірах стосовно визначених законодавством таких виплат у відповідному державному органі, з якого особа вийшла на пенсію, на момент виникнення права на перерахунок, якщо вони були фактично їй встановлені.

Згідно п. 5 Постанови Кабінету Міністрів України № 865 від 31.05.2000 перерахунок пенсії проводиться з місяця підвищення розміру заробітної плати працюючого державного службовця на підставі поданої заяви та довідок, виданих державними органами за останнім місцем роботи.

З приводу посилання Відповідача на те, що постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 № 1013 скасовано п. 4 та викладено в новій редакції п. 5 і 6 постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2000 № 865 слід зазначити, що за змістом відповідних положеньКонституції України вирішення питань, що стосуються права на відповідне пенсійне забезпечення та перерахунку пенсій, належить до повноважень Верховної Ради України як єдиного органу законодавчої влади. Такий підхід випливає зі змісту пунктів 1 та 6 частини 1статті 92 Конституції України, за якою виключно законами України визначаються: «права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; основи соціального захисту...».

В постанові Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01 листопада 1996 року №9 зазначено, що відповідно до ст.8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституційні права та свободи людини і громадянина є безпосередньо діючими. Вони визначають цілі і зміст законів та інших нормативно-правових актів, зміст і спрямованість діяльності органів законодавчої та виконавчої влади, органів місцевого самоврядування і забезпечуються захистом правосуддя.

Відповідно до п.1 Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції Україна повністю визнає на своїй території дію статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.

У Законі України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку з обов`язком держави виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створення передумов для зменшення числа заяв до Європейського суду з прав людини проти України.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

В ст. 13 Конвенції вказано, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Право на отримання соціальних гарантій, передбачених Законом України «Про державну службу», зберігається і здійснюється в чинному Законі України «Про державну службу».

Крім того, вирішуючи питання про застосування цього Закону в часі, суд виходить із того, що згідно зі ст. 22 Конституції України закріплені нею права і свободи не є вичерпними, гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законодавчих актів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Разом з тим, суд враховує, що статтею 22 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

22 травня 2008 року Конституційний Суд України в рішенні № 10- рп/2008 зазначив, що однією з конституційних гарантій прав і свобод людини і громадянина є недопущення їх скасування чи звуження їх змісту та обсягу при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів. Тлумачення словосполучення «звуження змісту та обсягу прав і свобод людини і громадянина», що міститься в частині третій статті 22 Конституції України, Конституційний Суд України дав у Рішенні від 22 вересня 2005 року № 5-рп/2005, згідно з яким конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані (частина друга), при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (частина третя). Скасування конституційних прав і свобод - це їх офіційна (юридична або фактична) ліквідація. Звуження змісту та обсягу прав і свобод є їх обмеженням.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 листопада 2013 року у справі «Пічкур проти України», яке набрало статусу остаточного 07 лютого 2014 року, в частині стверджувального порушення статті 14 Конвенції у поєднанні зі статтею 1 Першого протоколу зазначив, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У п. 41 вказаного рішення Європейський суд з прав людини зазначив, якщо у Договірній державі є чинне законодавство, яким передбачено право на соціальні виплати, обумовлені або не обумовлені попередньою сплатою внесків, це законодавство має вважатися таким, що породжує майновий інтерес, який підпадає під дію статті 1 Першого протоколу, для осіб, що відповідають вимогам такого законодавства.

Зі змісту статтей 22 та 64 Конституції України виходить, що право на пенсійне забезпечення відповідних категорій громадян встановлене законами України, в тому числі і Законом України «Про державну службу» є таким, що не підлягає звуженню та обмеженню.

Таким чином, до спірних правовідносин підлягає застосуванню саме норми законодавства, які були чинні на момент їх виникнення.

Посилання представника відповідача на розділ ІІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань пенсійного забезпечення», яким скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, пенсії яким призначаються відповідно до Закону України «Про державну службу» судом оцінюється критично, оскільки закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з пунктом 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи» обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.

Позивачці пенсія була призначена в 2012 році, тобто до набрання чинності вказаним законом.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що при перерахунку пенсії має застосовуватися норма, яка визначає розмір пенсії у відсотках без обмеження її граничного розміру, що діяла на момент призначення пенсії.

Згідно ч. 4 ст. 45 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» перерахунок призначеної пенсії, провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно.

При прийнятті рішення суд також враховує, що згідно із частиною 1 ст. 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується (ч. 3 ст. 6 КАС України).

Частиною 2 статті 6 КАС України також передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.

Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" (пункт 1) України визнала обов`язковою юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення та застосування Конвенції. Європейський суд з прав людини розкриває принцип верховенства права через формулювання вимог, які він виводить з цього принципу.

Згідно ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Частиною 1 ст. 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Частинами 1, 2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивачки є частково обґрунтованими та доведеними, а тому підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 6, 8, 9, 19, 77, 241-247 Кодексу адміністративного судочинства України, Конституцією України, Законом України «Про державну службу», -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до Головного управління пенсійного фонду України в місті Києві про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії задовольнити.

Зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в місті Києві здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає - АДРЕСА_1 ) з урахуванням усіх складових заробітної плати (надбавок за високі досягнення у праці/ за виконання важливих завдань, премій, індексацій, допомог, надбавки за вислугу років) відповідно до довідок № 92/Д/05-027 та № 93/Д/05-027 від 02.04.2017 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: