Справа № 2а-4584/11/1070
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2019-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

17 липня 2019 року

Київ

справа №2а-4584/11/1070

адміністративне провадження №К/9901/9642/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Губської О.А.,

суддів: Білак М.В., Калашнікової О.В.,

розглянув у письмовому провадженні у касаційній інстанції адміністративну справу № 2а-4584/11/1070

за позовом за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, Іванківського районного відділу внутрішніх справ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області про визнання протиправними та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, провадження в якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського окружного адміністративного суду від 10 травня 2016 року (головуючий суддя - Горобцова Я.В.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від ЗО червня 2016 року (головуючий суддя - Хрімлі О.Г., судді: Ганечко О.М., Літвіна Н.М.)

І. Суть спору

1. 1. Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, Іванківського районного відділу внутрішніх справ Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області, в якому просив поновити його на роботі на посаді міліціонера ізолятора тимчасового тримання затриманих і взятих під варту осіб Іванківського районного відділу (з обслуговування Іванківського та Поліського районів) та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

2. В обґрунтування позову позивач зазначає, що службове розслідування було проведено з порушенням положень Дисциплінарного статуту органів внутрішніх справ України, оскільки йому не запропонували надати пояснення з приводу обставин проведення розслідування, в матеріалах справи докази проведення такого розслідування відсутні. Вважає, що саме по собі скоєння адміністративного правопорушення не може бути безумовною підставою для звільнення з органів внутрішніх справ. При цьому під час проведення службового розслідування та визначення виду дисциплінарного стягнення повинно бути враховано тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації тощо, чого у даному випадку зроблено не було.

ІІ. Встановлені судами фактичні обставини справи

3. Позивач проходив службу на посаді міліціонера ізолятора тимчасового тримання затриманих і взятих під варту осіб Іванківського районного відділу Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Київській області.

3.1. 02 липня 2011 року близько 11:30 год. працівником з організації дорожнього руху з обслуговування Іванківського та Поліського районів капітаном міліції Мусієнком С.В. на службовій автостоянці Іванківського районного відділу виявлено факт керування позивачем власним транспортним засобом ВАЗ-21 Обі номерний знак НОМЕР_1 після розпиття спиртних напоїв.

3.2. Інспектором ДПС ВДАІ Іванківського району стосовно позивача складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП. Огляд на стан сп`яніння проводився в смт Іванків, вул. Київська, 25, в приміщенні Іванківського РВ за допомогою приладу 0РА6ЕР АЬКОТЕЗТ №6820, який показав 2,36 проміле.

3.3. У період з 02 липня 2011 року по 05 липня 2011 року проведено службове розслідування за фактом керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння міліціонером ізолятора тимчасового тримання затриманих і взятих під варту осіб Іванківського районного відділу сержантом міліції ОСОБА_1 .

3.4. За результатами розслідування складено висновок від 07 липня 2011 року.

4. Наказом Головного управління МВС України в Київській області № 628 від 07 липня 2011 року позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності.

5. Постановою Апеляційного суду Київської області від 06 жовтня 2011 року, яка набрала законної сили, позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3000,00 грн.

ІІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення

6. Постановою Київського окружного адміністративного суду від 10 травня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 30 червня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

6.1. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що наказ Головного управління МВС України № 967 о/с від 16 серпня 2011 року в частині звільнення позивача у запас (з постановкою на військовий облік), на підставі ст. 63 «є» (за порушення службової дисципліни) Положення про проходження рядовим та начальницьким складом органів внутрішніх справ прийнято на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України, Законом України «Про дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України», Інструкцією про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України № 552 від 06 грудня 1991 року.

IV. Касаційне оскарження

7. У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати їх рішення та ухвалити нову постанову про задоволення позову повністю.

8. Свої вимоги обґрунтовує, зокрема, тим, що саме по собі скоєння ним адміністративного правопорушення не може бути безумовною підставою для звільнення його з органів внутрішніх справ. Під час проведення службового розслідування та визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації тощо. Вважає, що наказ про його звільнення підлягає скасуванню як протиправний.

V. Релевантні джерела права й акти їх застосування

9. Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

10. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про дисциплінарний статут органів внутрішніх справ України» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), на осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ за порушення службової дисципліни можуть накладатися такі види дисциплінарних стягнень: усне зауваження; зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну посадову відповідність; звільнення з посади; пониження в спеціальному званні на один ступінь; звільнення з органів внутрішніх справ.

11. Відповідно до ст. 14 вказаного Закону, з метою з`ясування всіх обставин дисциплінарного проступку, учиненого особою рядового або начальницького складу, начальник призначає службове розслідування.

12. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення начальником. У разі необхідності цей термін може бути продовжено начальником, який призначив службове розслідування, або старшим прямим начальником, але не більш як на один місяць.

13. Забороняється проводити службове розслідування особам, які є підлеглими порушника, а також особам - співучасникам проступку або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника порушника.

14. Порядок проведення службового розслідування встановлюється міністром внутрішніх справ України.

15. Перед накладенням дисциплінарного стягнення начальник або особа, яка проводить службове розслідування, повинні зажадати від порушника надання письмового пояснення. Небажання порушника надавати пояснення не перешкоджає накладенню дисциплінарного стягнення.

16. Про накладення дисциплінарного стягнення видається наказ, зміст якого оголошується особовому складу органу внутрішніх справ.

17. Оголошувати дисциплінарне стягнення особі начальницького складу в присутності його підлеглих заборонено.

18. Зміст наказу доводиться до відома особи рядового або начальницького складу, яку притягнуто до дисциплінарної відповідальності, під підпис. У разі звільнення з посади або звільнення з органів внутрішніх справ особі рядового або начальницького складу видається витяг з наказу.

19. За кожне порушення службової дисципліни накладається лише одне дисциплінарне стягнення. У разі порушення службової дисципліни кількома особами дисциплінарне стягнення накладається на кожного окремо.

20. При визначенні виду дисциплінарного стягнення мають враховуватися тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, заподіяна шкода, попередня поведінка особи та визнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків, рівень кваліфікації тощо.

21. У разі вчинення незначного порушення службової дисципліни начальник може обмежитись усним попередженням особи рядового або начальницького складу щодо необхідності суворого додержання службової дисципліни.

22. У разі притягнення до дисциплінарної відповідальності осіб рядового і начальницького складу, які мають дисциплінарне стягнення і знову допустили порушення службової дисципліни, дисциплінарне стягнення, що накладається, має бути більш суворим, ніж попереднє.

23. У разі повторного вчинення особою рядового або начальницького складу незначного проступку з урахуванням його нетяжкості, сумлінного ставлення цієї особи до виконання службових обов`язків, нетривалого перебування на посаді (до шести місяців) та з інших поважних причин начальник може обмежитися раніше накладеним на таку особу дисциплінарним стягненням.

24. Дисциплінарні стягнення у вигляді пониження в спеціальному званні на один ступінь на осіб, які мають перші спеціальні звання, і звільнення з посади на осіб, які обіймають посади найнижчого рівня, не накладаються.

25. Звільнення осіб рядового і начальницького складу з органів внутрішніх справ як вид стягнення є крайнім заходом дисциплінарного впливу.

26. За змістом ст. 18 вказаного Закону, дисциплінарне стягнення виконується негайно, але не пізніше місяця з дня його накладення, не враховуючи періоду перебування особи рядового або начальницького складу у відпустці, відрядженні або її тимчасової непрацездатності. Після закінчення цього строку дисциплінарне стягнення не виконується.

27. Такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади та звільнення з органів внутрішніх справ, накладені на осіб рядового і начальницького складу, які тимчасово непрацездатні або перебувають у відпустці, відрядженні, виконуються після їх прибуття до місця проходження служби.

28. Особи, з вини яких накладені дисциплінарні стягнення не виконані без поважних причин, несуть відповідальність за цим Статутом.

29. У разі подання скарги виконання накладеного дисциплінарного стягнення не припиняється.

30. Такі дисциплінарні стягнення, як звільнення з посади, пониження в спеціальному званні та звільнення з органів внутрішніх справ, вважаються виконаними після видання наказу по особовому складу.

31. Особа рядового або начальницького складу вважається такою, яка не має дисциплінарного стягнення, якщо її заохочено шляхом дострокового зняття дисциплінарного стягнення, нагороджено державною нагородою чи відзнакою Президента України або минув рік з дня накладення дисциплінарного стягнення.

32. Пунктом 7 Інструкції про порядок проведення службових розслідувань в органах внутрішніх справ України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 552 від 06 грудня 1991 року «Про заходи по зміцненню законності в діяльності органів внутрішніх справ», чинним на час виникнення спірних правовідносин, визначені підстави для проведення службового розслідування, а саме: заяви, скарги, листи громадян; повідомлення державних органів, громадських організацій, телебачення, радіо та інших засобів масової інформації; повідомлення органів дізнання, попереднього слідства, прокурора, суду; повідомлення працівників органів внутрішніх справ про допущені або виявлені порушення.

33. Відповідно до п. 10 зазначеної Інструкції, при проведенні службового розслідування повному, об`єктивному і всебічному дослідженню підлягають: подія порушення (час, місце, спосіб, інші обставини); наявність вини працівника органів внутрішніх справ у скоєнні порушення, мета та мотиви порушення; обставини, які впливають на ступінь і характер відповідальності порушника як ті, що пом`якшують чи обтяжують його відповідальність; характеристика особи, яка скоїла порушення (ставлення до служби, поведінка до порушення); причини та умови, що сприяли скоєнню порушення; характер і розмір нанесених порушенням збитків.

34. Згідно з п. 14 вказаної Інструкції, посадова особа при проведенні службового розслідування зобов`язана: вжити всіх законних заходів щодо встановлення обставин, зазначених у п. 10 цієї Інструкції; дотримуватися передбачених законом прав та інтересів заявника, особи, щодо якої проводять службове розслідування, інших осіб, які беруть участь у ньому; роз`яснювати заявникам і особам, стосовно яких проводять службове розслідування, їхні права, забезпечувати здійснення цих прав у межах своєї компетенції, вирішувати в ході розслідування та після його закінчення спірні питання, розглядати заяви та клопотання; доповідати керівнику, який призначив службове розслідування, про виявлені недоліки, порушення законів, наказів, інструкцій, а також причини і умови, що сприяли скоєнню порушень, вносити пропозиції щодо їхнього усунення; у випадках встановлення службовим розслідуванням ознак складу злочину в діях особи, стосовно якої воно проводиться, або в діях інших осіб негайно доповісти про це начальнику і вжити заходів відповідно до закону; інформувати керівників, особовий склад органу внутрішніх справ, заявника та інших зацікавлених осіб про наслідки розслідування і вжиті заходи (за дорученням керівника, який призначив службове розслідування, дотримуючись при цьому вимог державної і службової таємниці); скласти за результатами службового розслідування висновок і подати його на розгляд і затвердження керівнику органу внутрішніх справ або його заступнику; ознайомити із затвердженим висновком службового розслідування особу, стосовно якої воно проводилось, якщо це не суперечить вимогам дотримання державної або службової таємниці; здійснювати контроль за виконанням затвердженого керівником органу внутрішніх справ рішення за результатами розслідування.

35. Відповідно до п. 15 Інструкції, особа, стосовно якої проводиться службове розслідування, має право: давати усні та письмові пояснення, заявляти клопотання, надавати докази стосовно обставин, що досліджувалися; заявляти відводи щодо працівника, який проводить службове розслідування, подавати скарги на його дії та рішення, заяви і скарги подаються керівнику, який призначив розслідування, або вищому за чином керівнику, який щодо цього приймає рішення, про що інформується заявник); знайомитися після закінчення службового розслідування із затвердженим висновком, а з дозволу керівника, який призначив службове розслідування, з матеріалами перевірки в частині, що його стосується, якщо це не суперечить вимогам про збереження державної і службової таємниці; оскаржувати затверджений висновок службового розслідування у порядку, встановленому Дисциплінарним статутом органів внутрішніх справ України.

36. Згідно з п. 17 вказаної Інструкції передбачено, що у висновку по результатах службового розслідування має бути вказано: привід для призначення службового розслідування, посада, звання і прізвище працівника, що проводив службове розслідування; посада, звання, прізвище, ім`я по батькові, рік народження, освіта, час служби в органах внутрішніх справ і в займаній посаді особи, у відношенні якої проведено службове розслідування; суть встановленого порушення та його наслідки, чим підтверджується чи виключається вина працівника, обставини, що пом`якшують і

посилюють його відповідальність, причини та умови, що сприяли порушенню, прийняті або запропоновані заходи по їх усуненню.

37. Відповідно до п. 18 Інструкції, висновок по результатах службового розслідування підписується особою чи особами, що безпосередньо його проводили. До затвердження висновку керівником органу внутрішніх справ з ним ознайомлюються: керівник, підлеглі якого проводили службове розслідування, та керівник служби, працівник якої допустив порушення, при ознайомленні вказані керівники висловлюють згоду з запропонованими висновками або не погоджуються з ними, про що роблять відповідну відмітку та викладають свою окрему думку з конкретними пропозиціями в додатку до висновку.

VI. Позиція Верховного Суду

38. У цій справі встановлено, що стосовно позивача було проведено службове розслідування.

39. У ході проведеного службового розслідування встановлено факт керування позивачем транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та рекомендовано звільнити його з органів внутрішніх справ України за п. «є» ст. 63 (за порушення дисципліни) Положення про проходження служби особами рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ України.

40. Встановлені службовим розслідуванням обставини позивачем не спростовано.

41. За таких обставин, Верховний Суд вважає, що висновки службового розслідування відповідають фактичним обставинам справи, а дії позивача не відповідають вимогам законодавства, яким визначені основні обов`язки поліції.

42. Висновок про порушення Позивачем службової дисципліни ґрунтується на тих обставинах, що позивач здійснив керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

43. Наказ про звільнення позивача суди оцінювали в аспекті співмірності тяжкості вчиненого проступку та обраного відповідачем виду дисциплінарного стягнення.

44. Верховний Суд констатує, що застосований до позивача вид дисциплінарного стягнення є найсуворішим, тому при його застосуванні Управлінню необхідно було врахувати, зокрема, тяжкість проступку, обставини, за яких його скоєно, попередню перевірку особи, її ставлення до виконання посадових обов`язків, рівень кваліфікації.

45. Враховуючи встановлені судами обставини, Верховний Суд не має обґрунтованих підстав вважати, що за встановлених в цій справі обставин відповідач свого обов`язку не виконав.

46. У цьому зв`язку потрібно зауважити, що позивача, працівника міліції, визнано винним у тому, що він перебував за кермом транспортного засобу у стані алкогольного сп`яніння. Такий проступок, на думку Верховного Суду, є істотним порушенням не тільки службової дисципліни, але і безпеки дорожнього руху, адже транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки і нехтування водієм основоположними правилами, зокрема, щодо заборони керування в стані алкогольного сп`яніння, є категорично неприпустимим, особливо для працівника міліції, оскільки останній повинен уникати вчинення дій, що підривають довіру та авторитет органів міліції і їх працівників в очах громадськості та є несумісним із подальшим проходженням служби.

47. Отже, підставою для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності став саме дисциплінарний проступок, сутність якого полягає у невиконанні чи неналежному виконанні особою службової дисципліни, що свідчить про низькі морально-ділові якості позивача, що суперечать інтересам законності, компрометують звання працівника міліції. Такими обставинами є виключно фактичні дані, що свідчать про реальну наявність у діях особи ознак дисциплінарного проступку, зокрема, протиправної поведінки, шкідливих наслідків та причинного зв`язку між ним і дією порушника дисципліни. В цьому випадку вина позивача у вчиненні дисциплінарного проступку проявляється в прямому умислі, тобто останній свідомо допускав настання несприятливих наслідків після вчинення ним цих дій. Це порушення стало можливим внаслідок особистої недисциплінованості та повного ігнорування ним вимог чинного законодавства. Склавши Присягу при вступі на службу, працівник міліції покладає на себе не тільки певні службові зобов`язання, але й моральну відповідальність за їх невиконання.

48. За такого правового врегулювання на обставин справи, Верховний Суд погоджується з висновками судів про правомірність застосування до позивача крайнього заходу дисциплінарного впливу - звільнення зі служби. Стягнення було накладене в строки, визначені Дисциплінарним статутом та з урахуванням тяжкості проступку, обставин, за яких його скоєно, попередньої поведінки особи та невизнання нею своєї вини, її ставлення до виконання службових обов`язків.

49. Отже, оскаржувані судові рішення ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна юридична оцінка, суди під час розгляду справи та відмовляючи у задоволенні адміністративного позову не допустили порушень норм матеріального чи процесуального права, які призвели до ухвалення незаконної постанови суду апеляційної інстанції та неправильного вирішення справи.

50. Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

VII. Судові витрати

51. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд

постановив:

1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського окружного адміністративного суду від 10 травня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 30 червня 2016 року залишити без задоволення.

2. Постанову Київського окружного адміністративного суду від 10 травня 2016 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 30 червня 2016 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий О. А. Губська

Судді М.В. Білак

О. В. Калашнікова