Справа № 440/339/19
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2019-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2019 р.Справа № 440/339/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Мельнікової Л.В. , Калиновського В.А. ,

за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.

позивача ОСОБА_1

представника позивача Пасюка В.В.

представника відповідача Вельми І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.03.2019 року, головуючий суддя І інстанції: О.О. Кукоба, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, повний текст складено 11.03.19 року по справі № 440/339/19

за позовом ОСОБА_1

до Міністерства оборони України третя особа ІНФОРМАЦІЯ_1

про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, третя особа без самостійних вимог на предмет спору - ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якому просив суд:

- визнати протиправним та скасувати пункт 30 протоколу засідання комісії Міністерства оброни України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 7.12.18 №122 про відмову ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги як особі з інвалідністю другої групи з 31.07.18 внаслідок травми, так, пов`язаної із захистом Батьківщини;

- зобов`язати Міністерство оборони України повторно розглянути питання щодо виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 як особі з інвалідністю другої групи з 31.07.18 у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

В обгрунтування позовних вимог, позивач зазначав, що на його думку, відмова відповідача у призначенні ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у відповідності до статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей" є безпідставною.

Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 11.03.2019 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, третя особа без самостійних вимог на предмет спору - ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено.

Визнано протиправним та скасовано рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, викладене у пункті 30 протоколу від 8 грудня 2018 року №122, щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги.

Зобов`язано Міністерство оборони України вирішити питання щодо виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 як особі з інвалідністю другої групи з 31 липня 2018 року у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2018 року, з урахуванням висновків суду.

Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначав, що на його думку, оскільки позивачу первинно встановлено ступень втрати працездатності 15.01.2016р., а повторним оглядом позивача, групу інвалідності встановлено з 31.07.2018 року, тобто понад дворічний термін після первинного встановлення ступеня втрати працездатності, то у зв`язку з вищезазначеними нормами матеріального права виплата одноразової грошової допомоги позивачу не повинна здійснюватись, що в свою чергу підтверджує правомірність рішення комісії Міноборони про відмову у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги. Вказані обставини справи судом першої інстанції були проігноровані та не досліджені, що свідчить про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, не застосовано норми матеріального права, які необхідно було застосовувати.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу в якому зазначив, що на його думку відповідач невірно тлумачить норми законодавства та, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 6 грудня 2016 року № 1774-VIII у Законі України «Про соціальний і правовий захист війсь ковослужбовців та членів їх сімей» пункт 4 статті 16-3 доповнено абзацом другим такого змісту:

«У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразо вої грошової допомогиу зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється».

Також позивач зазначає, що за приписами частин першої, третьої статті 2 Закону України від 25.03.92 №2232- XII "Про військовий обов`язок і військову службу", військова служба є державною служ бою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за ста ном здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іно земців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та те риторіальної цілісності. Отже, громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник відповідача підтримав апеляційну скаргу, просив задовольнити її, посилаючись на доводи та обґрунтування, викладені в апеляційній скарзі.

Позивач та його представник, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просили залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, позивача та представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 з 21.08.14 призваний на службу до лав Збройних Сил України на підставі Указу Президента України від 21.07.14 №607 "Про часткову мобілізацію", що підтверджено записами у військовому квитку серії НОМЕР_1 /а.с. 12-24/.

У період з 10.11.14 по 27.01.15 позивач приймав участь в антитерористичній операції на території Донецької та Луганської областей, що підтверджено копією довідки військової частини пп НОМЕР_2 від 27.03.15 №440 /а.с. 25/.

10.01.15 під час виконання бойового завдання у зоні проведення АТО поблизу н.п. Нікішено Донецької області ОСОБА_1 отримав вибухову травму: закритий перелом зовнішньої щиколотки правої гомілки з незначним зміщенням уламків, що підтверджено копією довідки військової частини пп НОМЕР_2 від 6.04.15 №560 про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) /а.с. 27/.

Залученою до матеріалів справи копією витягу із протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв (протокол від 25.11.15 №4430) підтверджено, що отримана ОСОБА_1 травма, так, пов`язана із захистом Батьківщини /а.с. 29/.

15.01.16 Полтавською обласною медико-соціальною експертною комісією №2 визначено ступінь втрати працездатності ОСОБА_1 у розмірі 25%, на підтвердження чого до матеріалів справи залучено копію довідки серії АГ №0005011 /а.с. 30/.

У зв`язку з встановленням ступеня втрати працездатності позивачу виплачена одноразова грошова допомога у розмірі 24115,00 грн, що сторони не заперечують.

Разом з цим, 1.08.18 Полтавською обласною транспортно-радіологічною МСЕК проведено огляд ОСОБА_1 , за результатами якого позивачу вперше встановлена друга група інвалідності з 31.07.18, причина інвалідності: травма, так, пов`язана із захистом Батьківщини /а.с. 31/.

6.08.18 позивач звернувся до Полтавського ОВК із заявою про виплату одноразової грошової допомоги, до якої додав копії: паспорта, ідентифікаційного коду, військового квитка, посвідчення УБД, довідки про безпосередню участь в АТО, довідки МСЕК, довідки про обставини травми, витягу з протоколу ВЛК, витягу з наказу вч В 4673 /а.с. 54-58/.

Листом від 21.08.18 вих. №12/1938 заяву позивача разом з доданими документами надіслано до Департаменту фінансів Міноборони разом з висновком про наявність у ОСОБА_1 права на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, визначеного законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності /а.с. 53/.

Рішенням комісії Міноборони з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформленим протоколом від 8.12.18 №122 (пункт 30), відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги старшому солдату в запасі ОСОБА_1 , оскільки групу інвалідності встановлено понад дворічний термін після первинного встановлення ступеня втрати працездатності /а.с. 60/. Дане рішення відповідач обґрунтував посиланням на приписи абзацу другого пункту 4 статті 16-3 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей" та зазначив, що 15.01.16 під час первинного огляду органами МСЕК позивачу встановлено 25% втрати працездатності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, що сталась 10.01.15, а 31.07.18 під час огляду органами МСЕК визнано особою з інвалідністю другої групи внаслідок цієї ж причини.

Не погодившись з вказаним рішенням, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про протиправність рішення Комісії Міноборони з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, викладеного у пункті 30 протоколу від 8.12.18 №122, щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону №2011-ХІІ з підстави, визначеної абзацу другого пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-ХІІ.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову з наступних підстав.

За змістом частини дев`ятої статті 1 Закону України від 25.03.92 №2232-ХІІ "Про військовий обов`язок і військову службу" щодо військового обов`язку громадяни України поділяються на такі категорії, зокрема, військовослужбовці - особи, які проходять військову службу; військовозобов`язані - особи, які перебувають у запасі для комплектування Збройних Сил України та інших військових формувань на особливий період, а також для виконання робіт із забезпечення оборони держави.

За приписами частин першої, третьої статті 2 названого Закону, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.

Громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які проходять військову службу, є військовослужбовцями.

З матеріалів справи вбачається, що відповідну травму позивач отримав у період проходження військової служби, отже, виходячи з наведених вище норм чинного законодавства, ОСОБА_1 у спірних відносинах є військовослужбовцем та має право на одержання одноразової грошової допомоги з підстави, визначеної підпунктом 4 пункту 2 статті 16 Закону №2011-ХІІ.

Таким чином, колегія суддів не бере до уваги твердження представника відповідача про те, що позивачу інвалідність встановлено як військовозобов`язаному.

Статтею 41 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" визначено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Згідно з частиною першою статті 16 Закону України від 20.12.91 №2011-ХІІ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" (надалі - Закон №2011-ХІІ) одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Законом України від 4.07.12 №5040-VI "Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців", який набув чинності з 1.01.14, статтю 16 Закону №2011-ХІІ викладено у новій редакції, відповідно до підпункту 7 пункту 2 якої встановлено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва) під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності.

У свою чергу, пунктом 4 частини другої статті 16 Закону №2011-ХІІ (у редакції Закону України від 6.12.16 №1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", що набув чинності з 1.01.17) передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.

Згідно з пунктом "б" частини першої статті 162 Закону №2011-ХІІ (у редакції Закону України від 6.04.17 №2004-VIII "Про внесення змін до деяких законів України щодо підвищення рівня соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей", що набув чинності з 7.05.17) одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).

У відповідності до пункту 4 статті 163 Закону №2011-ХІІ, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Законом України від 6.12.16 №1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (набрав чинності 1.01.17) пункт 4 статті 163 Закону №2011-ХІІ доповнено абзацом другим, відповідно до якого у разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється.

Пунктом 9 статті 163 Закону №2011-ХІІ передбачено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.

Абзацом першим пункту 2 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.13 №975 (надалі - Порядок №975), встановлено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби, за умов, визначених Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу".

За змістом пункту 3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.

Відповідно до абзацу третього підпункту 1 пункту 6 Порядку №975 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) одноразова грошова допомога призначається і виплачується військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби), інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення інвалідності II групи.

Як визначено пунктом 8 Порядку №975, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.

Постановою Кабінету Міністрів України від 18.05.17 №335 "Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України", що застосовується з 1.01.17, пункт 8 Порядку №975 доповнено абзацом другим, відповідно до якого у разі повторного встановлення (зміни) групи інвалідності, причин її виникнення або ступеня втрати працездатності понад дворічний строк після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги не здійснюється.

Пунктами 12, 13 Порядку №975 визначено, що призначення і виплата одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, військовозобов`язаним та резервістам, яких призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, здійснюється Міноборони, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, та іншими органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів - військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві - резервістами (далі - розпорядник бюджетних коштів).

Керівник уповноваженого органу подає у 15-денний строк з дня реєстрації всіх документів розпорядникові бюджетних коштів висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги, до якого додаються документи, зазначені в пунктах 10 і 11 цього Порядку.

Розпорядник бюджетних коштів приймає у місячний строк після надходження зазначених документів рішення про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги і надсилає його разом з документами уповноваженому органові для видання наказу про виплату такої допомоги особам, які звернулися за нею, або у разі відмови для письмового повідомлення заявника із зазначенням мотивів відмови.

Щодо доводів апеляційної скарги відповідача, стосовно того, що групу інвалідності ОСОБА_1 встановлено понад дворічний термін після первинного встановлення ступеня втрати працездатності, тоді як положеннями абзацу другого пункту 4 статті 163 Закону №2011-ХІІ (у редакції, чинній з 1.01.17) передбачено можливість проведення відповідних виплат виключно у разі, якщо після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності встановлено упродовж двох років, колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до пункту 2 статті 16 Закону №2011-ХІІ встановлення військовослужбовцю групи інвалідності та визначення ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є окремими підставами для виплати військовослужбовцю одноразової грошової допомоги.

Аналізуючи норми абзацу другого пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-ХІІ у взаємозв`язку з положеннями пункту 2 статті 16 цього ж Закону, колегія суддів доходить висновку, що виплата одноразової грошової допомоги не проводиться у разі: 1) зміни групи інвалідності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності; 2) зміни причини інвалідності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності; 3) зміни ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що позивачу з 31.07.18 вперше встановлено другу групу інвалідності, про що прямо зазначено у довідці до акта огляду МСЕК серії АВ №0029286, копію якої додано до заяви від 6.08.18 (а.с. 56).

Норма абзацу другого пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-ХІІ не містить посилання на встановлення військовослужбовцю групи інвалідності після визначення ступеня втрати працездатності, а відтак, зазначена норма не поширюються на спірні відносини.

Також, слід зазначити, що інвалідність позивача настала внаслідок поранення, отриманого ним 10.01.15 під час виконання обов`язків військової служби, тоді як згадана вище норма абзацу другого пункту 4 статті 163 Закону №2011-ХІІ набула чинності з 1.01.17.

Отже, застосування до спірних відносин положень абзацу другого пункту 4 статті 16-3 Закону №2011-ХІІ призведе до порушення вимог статті 58 Конституції України, оскільки це фактично означатиме застосування зворотної дії закону в часі за обставин, коли відповідний закон погіршує становище позивача.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією висловленою Верховним Судом у постанові від 20.03.18 у справа № 295/3091/17.

Як наслідок, застосування згаданої вище норми можливе лише у разі повторного встановлення інвалідності для позивача починаючи з 31.07.18 і саме з цього моменту слід відраховувати дворічний строк.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Як вбачається з ч. 2 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність рішення Комісії Міноборони з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, викладеного у пункті 30 протоколу від 8.12.18 №122, щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону №2011-ХІІ з підстави, визначеної абзацу другого пункту 4 статті 163 Закону №2011-ХІІ.

Також колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обрав належний спосіб захисту порушеного права позивача зобов`язавши Міноборони вирішити питання щодо виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2018 року, з урахуванням висновків суду.

Суд першої інстанції належним чином оцінив надані докази і на підставі встановленого, обґрунтовано задовольнив адміністративний позов.

Відповідно до ч.1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.03.2019 року по справі № 440/339/19 відповідає вимогам ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України залишити без задоволення.

Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 11.03.2019 року по справі № 440/339/19 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) Л.В. Мельнікова В.А. Калиновський
Повний текст постанови складено 19.07.2019 року