Справа № 620/487/19
Суддя: Земляна Галина Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 620/487/19 Суддя (судді) першої інстанції: Кашпур О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого - судді Земляної Г.В.,

суддів Карпушової О.В., Мельничука В.П.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2019року

у справі № 620/487/19 (розглянуту у спрощеному позовному провадженні)

за позовом ОСОБА_1

до відповідача Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України

про визнання протиправним та скасування рішення, визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2019 року до Чернігівського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в якому просила суд визнати рішення відповідача про відмову від 13.08.2018 № 19424/02 та від 06.12.2018 № 29092/02 неправомірними та їх скасування, зобов`язати відповідача призначити та виплачувати позивачу пенсію за віком з 18.07.2018 у розмірі не меншому за прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність з проведенням індексації і компенсацією втрати частини доходів.

В обґрунтування позову зазначено, що відповідачем протиправно в порушення вимог чинного законодавства не було призначено пенсію за віком. Зазначає, що 26.03.1996 виїхала з України до Ізраїлю на постійне місце проживання, де була прийнята на консульський облік в консульському відділі посольства України в Державі Ізраїль. Починаючи з часу до виїзду і станом на теперішній час позивач пенсію не отримує, у зв`язку з чим через уповноваженого представника звернулася із заявою про призначення останній пенсії. Чернігівським ОУПФУ листами від 13.08.2018 № 19424/02 та від 06.12.2018 № 29092/02 відмовлено позивачу у призначенні пенсії.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2019року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивачем подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі. В своїй апеляційній скарзі апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість та необ`єктивність рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що є підставою для скасування судового рішення.

Відповідачем відзив (заперечення) на апеляційну скаргу подано не було.

Враховуючи, що апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду слід скасувати з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 315, статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції суд апеляційної інстанції скасовує її та ухвалює нове рішення, якщо визнає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального права або порушено норми процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 , є громадянкою України. 26 березня 1996 року виїхала з України на постійне місце проживання до Ізраїлю, де прийнята на консульський облік в консульському відділі посольства України в державі Ізраїль. Перед виїздом за кордон мешкала за адресою: АДРЕСА_1 .

З метою призначення пенсії за віком позивачем, через свого представника, 18.07.2018 року подано до Пенсійного фонду України заяву з додатками, про визначення уповноваженого територіального органу з розгляду заяви про призначення пенсії по суті та направити її за належністю (а.с.70-71).

Листом від 13.08.2018 № 19424/02 відповідачем відмовлено у задоволенні заяви позивача, з підстав ненадання оригіналу паспорту або іншого документу, що засвідчує особу позивача, місця її проживання (реєстрації) в Україні.

Також вказано на необхідність особистого звернення до управління за місцем проживання з наданням паспорту громадянина України із зазначенням місця проживання в Україні, для вирішення питання про призначення пенсії (а.с.75-78).

08.11.2018 представник позивача, діючи на підставі нотаріальної довіреності, подав безпосередньо до відповідача особисту заяву позивача про призначення пенсії, яка нотаріально посвідчена та апостильована (а.с.80-83).

Листом від 06.12.2018 № 29092/02 Чернігівським ОУПФУ повторно відмовлено позивачу у прийнятті заяви про призначення пенсії з підстав надання незавірених копій документів (а.с.84-85).

Не погоджуючись з вказаною відмовою позивач звернулась до суду за захистом своїх прав.

Суд першої інстанції, приймаючи рішення, про відмову у задоволенні позовних вимог виходив з того, що позивачем не дотримано встановленого порядку звернення за призначенням пенсії, оскільки вона через представника подавала заяви про призначення та виплату пенсії за віком без дотримання вимог статті 44 Закону № 1058-IV. Крім того, судом першої інстанції зроблено висновки, що відповідачем фактично не приймалось рішення про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком, а у межах вимог Порядку № 22-1 здійснено розгляд питання прийняття поданих документів.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 44 Закону України від09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV) встановлено порядок звернення за призначенням (перерахунком) пенсії, відповідно до якого заява про призначення (перерахунок) пенсії або про її відстрочення та необхідні документи подаються до територіального органу ПФУ або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням ПФУ за погодженням із спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади у сфері праці та соціальної політики.

Частиною 5 статті 45 цього Закону визначено, що документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган ПФУ та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Питання щодо подання та оформлення документів для призначення пенсій урегульовано Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою правління ПФУ 25 листопада 2005 року № 22-1 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846; далі - Порядок).

Відповідно до пункту 1 Порядку заява про призначення пенсії непрацюючим громадянам і членам їх сімей подається заявником особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально, безпосередньо до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації), або законним представником відповідно до законодавства за місцем проживання (реєстрації) заявника.

Згідно з пунктом 2.23 Порядку документи, необхідні для призначення пенсії, можуть бути подані як в оригіналах, так і копіях, засвідчених у нотаріальному порядку або адміністрацією підприємства, установи, організації, що подає документи заявника для призначення пенсії, чи органом, що призначає пенсію.

Документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах. У разі, якщо підтвердженням страхового стажу є трудова книжка, подається копія з неї, засвідчена адміністрацією підприємства, установи, організації за місцем останньої роботи або органом, що призначає пенсію.

При прийманні документів орган, що призначає пенсію: а) перевіряє правильність оформлення заяви, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; б) здійснює попередню правову експертизу змісту і належного оформлення представлених документів; в) перевіряє правильність копій відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розходження (пункт 38 Порядку).

Не пізніше 10 днів після надходження заяви з необхідними для призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення раніше призначеної пенсії документами орган, що призначає пенсію, розглядає подані документи та приймає рішення щодо призначення, перерахунку, переведення з одного виду пенсії на інший та поновлення раніше призначеної пенсії без урахування періоду, за який відсутня інформація про сплату страхових внесків до ПФУ (пункт 4.3 Порядку).

Право особи на одержання пенсії установлюється на підставі всебічного, повного і об`єктивного розгляду всіх поданих документів органом, що призначає пенсію.

Орган, що призначає пенсію, не пізніше 10 днів після винесення рішення видає або направляє адміністрації або особі повідомлення про призначення, відмову в призначенні, перерахунку, переведенні з одного виду пенсії на інший із зазначенням причин відмови та порядку його оскарження.

Аналіз наведених норм права дозволяє дійти висновку, що підставою для вчинення дій, спрямованих на призначення пенсії за віком, є відповідна заява особи та додані до неї необхідні документи, подані до уповноваженого органу ПФУ в установленому порядку.

Особа, яка проживає за кордоном, має право на призначення пенсії, реалізація якого повинна здійснюватись у встановленому національним законодавством порядку, визначеному, зокрема, у Законі № 1058-IV і затвердженому на виконання його положень Порядку № 22-1.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем 18 липня 2018 року подано до Пенсійного фонду України заяву з додатками про визначення уповноваженого територіального органу з розгляду заяви про призначення пенсії по суті та направити її за належністю (а.с.70-71).

Листом Пенсійного фонду України від 27.07.2018 року позивача повідомлено, що уповноваженим територіальним органом з розгляду заяви про призначення пенсії є Чернігівське об`єднане управління Пенсійного фонду України, та передано заяву позивача для розгляду по суті до вказаного територіального органу.

Відповідно до листа Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України від 13.08.2018 № 19424/ позивача повідомлено про необхідність надання додаткових документів таких як паспорт (або інший документ, що посвідчує особу, її місце проживання та вік).

08.11.2018 представник позивача, діючи на підставі нотаріальної довіреності, повторно подано особисту заяву позивача про призначення пенсії, яка нотаріально посвідчена та апостильована, з додатками.

Листом від 06.12.2018 № 29092/02 Чернігівським ОУПФУ повторно відмовлено позивачу у прийнятті заяви про призначення пенсії з підстав надання незавірених копій документів (а.с.84-85).

Як вбачається з матеріалів справи, підставою для відмови у призначенні позивачу пенсії за віком слугувало ненадання представником позивача, при звернення до органів пенсійного фонду, оригіналу документу, що посвідчує особу заявника та підтверджує постійне місце проживання заявника на території України.

При цьому, судом першої інстанції зроблено висновок, що вказані підстави є достатньою причиною для не розгляду заяв про призначення пенсії.

Колегія суддів не погоджується з такими доводами суду першої інстанції, оскільки з матеріалів справи вбачається, що позивачем надано вичерпний перелік документів необхідних для вирішення питання про призначення пенсії.

Зокрема, із змісту доданих доказів, що також були наявні при розгляді справи судом першої інстанції, при зверненні до органів пенсійного фонду уповноваженою особою подавалось посвідчення особи ОСОБА_1 з перекладом, як в оригіналі так і нотаріально посвідчені копії.

Як рішення про відмову у призначенні пенсії так і спірне рішення суду, не містять інших обґрунтувань підстав неприйняття наданих позивачем документів, як таких, що посвідчують особу та місце реєстрації позивача.

Поряд із цим, колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що із змісту спірних рішень вбачається що відповідачем не виконано вимоги закону щодо порядок розгляду заяв про призначення (перерахунок) пенсії.

Так, із змісту листа Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України від 13.08.2018 року вбачається, що заяву позивача по суті не розглянуто, відповідь на звернення позивача з приводу призначення пенсії надано в порядку передбаченому законом України «Про звернення громадян».

Аналогічного змісту висновки викладено Чернігівським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України викладено у листі від 06.12.2018 року.

Поряд із цим, нормами закону вкладеними у частині 5 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування» чітко встановлено, що за результатом розгляду заяви про призначення (перерахунок) територіальний орган Пенсійного фонду, не пізніше 10 днів з дня її надходження, приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії.

Як вбачається із змісту листів Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України від 13.08.2018року № 19424/02 та від 06.12.2018 року № 29092/02 заяви позивача розглянуто як звернення громадян, в порядку встановленому законом України «Про звернення громадян» тоді як рішення по суті звернення відповідачем не прийнято.

Відтак, позовні вимоги в частині визнання протиправними та скасування рішень Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України від 13.08.2018 року та від 06.12.2018 року не підлягають задоволенню, оскільки це не рішеннями про відмову у призначенні пенсії.

Також не підлягають задоволенню позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача призначити та виплачувати позивачу пенсії за віком є передчасними та задоволенню не підлягає, оскільки відповідачем по супі питання про наявність чи відсутність у позивача права на призначення пенсії за віком не вирішувалось.

З огляду на викладене колегія суддів вважає передчасними вимоги позивача про зобов`язання відповідача призначити пенсію за віком.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення", вихід за межі позовних вимог - це вирішення незаявленої вимоги, задоволення вимоги позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено.

Суд може вийти за межі позовних вимог тільки в разі, якщо це необхідно для повного захисту прав, свобод та інтересів сторін чи третіх осіб, про захист яких вони просять. З цього випливає, що вихід за межі позовних вимог можливий за наступних умов:

- лише у справах за позовами до суб`єктів владних повноважень, оскільки лише в цьому випадку відбувається захист прав та інтересів позивача;

- повний захист прав позивач неможливий у спосіб, про який просить позивач. Повнота захисту полягає в ефективності відновлення його прав;

- вихід за межі позовних вимог повинен бути пов`язаний із захистом саме тих прав, щодо яких подана позовна заява.

В той же час, зміст принципу офіційного з`ясування всіх обставин у справі, передбачений пункту 4 частини третьої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, зобов`язує адміністративний суд до активної ролі у судовому засіданні, в тому числі і до уточнення змісту позовних вимог, з наступним обранням відповідного способу захисту порушеного права.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

З урахуванням встановленого судом апеляційної інстанції порушення відповідачем вимог чинного законодавства, при розгляді звернення позивача про призначення пенсії за віком, та у відповідності до ч.2 ст.9 КАС України, колегія суддів приходить до переконання, що для повного забезпечення захисту прав позивачі необхідно вийти за межі позовних вимог.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції судове рішення ухвалено при неповному з`ясуванні обставин справи та з помилковим застосуванням норм матеріального права, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За змістом частини першої статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення у справі про часткове задоволення позовних.

На підставі викладеного, керуючись 34, 195, 242, 243, 246, 272, 286, 308, 310, 316, 321,322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 19 квітня 2019 року - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність Чернігівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України щодо не розгляду заяв ОСОБА_1 щодо призначення пенсії за віком.

Зобов`язати Чернігівське об`єднане управління Пенсійного фонду України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 18 липня 2018 року про призначення пенсії за віком.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя: Г.В. Земляна

Судді: О.В. Карпушова

В.П. Мельничук