Справа № 420/4272/19
Суддя: Єфіменко К. С.
Дата ухвалення: 2019-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 420/4272/19
УХВАЛА
19 липня 2019 року м.Одеса
ВСТАНОВИВ:

Розглянувши вказану справу на предмет можливості відкриття провадження по справі, суд приходить до висновку про необхідність відмови у відкритті провадження з наступних підстав.
Відповідно до частини другої статті 2 КАС (у редакції, чинній на час звернення позивача до суду з позовом) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.
Частиною другою статті 4 КАС (у зазначеній редакції) визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 17 КАС (у відповідній редакції) юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.
Отже, до адміністративного суду можуть бути оскаржені виключно рішення, дії та бездіяльність суб`єкта владних повноважень, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності встановлено інший порядок судового провадження.
Наведене узгоджується і з положеннями статей 2, 4, 19 чинного КАС, які закріплюють завдання адміністративного судочинства, визначення понять публічно-правового спору та суб`єкта владних повноважень, а також межі юрисдикції адміністративних судів.
Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.
За правилами пункту 1 частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України (у редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваних судових рішень) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.
Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.
З установлених фактичних обставин цієї справи вбачається, що позивачем фактично оскаржують (ставиться питання про визнання договорів відчуження майна), укладених між відповідачами недійсними (а це не підпадає під юрисдикцію адміністративних судів) та ставиться питання про скасування відповідних рішень реєстраторів переходу (виникнення права) власності на ці квартири та приміщення, які є похідними від первинних позовних вимог, а тому, згідно положень ч.3 ст.19 КАС України також не є підвідомчими судам адміністративної юрисдикції., а отже, існує спір про право, що виключає можливість розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства. Такий спір має вирішуватися судами за правилами Цивільного процесуального кодексу України.
За практикою Європейського суду з прав людини (наприклад рішення у справі «Сокуренко і Стригун проти України») суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка гарантує право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Саме на таке застосування норм процесуального закону при вирішенні питання підвідомчості спору судам адміністративної юрисдикції вказує Верховний Суд у своїй постанові від 17.04.2018 року по справі №815/6956/15 (провадження №11-192апп-18), висновки якого суд застосовує до спірних правовідносин по цій справі згідно положень ч.5 ст.242 КАС України, оскільки предмет спору по справі, яка переглядалась Верховним Судом та по цій справі є тотожними.
Відповідно до положень п.1 ч.1 ст.170 КАС України суд відмовляє у відкритті провадження по справі, якщо спір не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
Суд роз`яснює, що для вирішення цього спору позивачу необхідно звернутись до цивільного суду, в порядку визначеному положеннями ЦПК України.
Керуючись ст.19, п.1 ч.1 ст.170 КАС України, суд, -

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до П`ятого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня отримання ухвали суду в порядку, визначеному п.15.5 Перехідних положень КАС України.

Суддя Єфіменко К.С.