Справа № 1.380.2019.003093
Суддя: Сидор Наталія Теодозіївна
Дата ухвалення: 2019-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №1.380.2019.003093
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2019 року м. Львів

Львівський окружний адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Сидор Н.Т.,

за участю секретаря судового засідання Колодій О.Р.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Павліша О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в :

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 , позивач) до Головного управління ДФС у Львівській області (далі - відповідач), в якій позивач просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області від 07.02.2019 № про накладення на позивача штрафу у розмірі 20% в сумі 7467,30 грн за платежем єдиний податок з фізичних осіб.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що зі спірного податкового повідомлення-рішення вбачається, що штраф у розмірі 20% застосований відповідачем за несплату (неперерахування) грошового зобов`язання - авансових внесків єдиного податку в сумі 37336,50 грн. Втім, з наявних у позивача первинних документів випливає, що авансовий внесок сплачений ним у строки, встановлені Податковим кодексом України (далі - ПК України). Зокрема, позивач стверджує, що на виконання ст. ст. 294, 295 ПК України 19.02.2018 сплатив єдиний податок за четвертий квартал 2017 року в сумі 37336,50 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 1 від 19.02.2018. На підставі викладеного, позивач вважає, що у податкового органу відсутні підстави для накладення на позивача штрафу оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням. Водночас зауважує, що акт про результати камеральної перевірки, на який покликається відповідач в оскаржуваному рішенні, на адресу позивача не надходив та під розписку йому не вручався.

Щодо процесуальних дій, вчинених у зв`язку із розглядом цієї справи, слід зазначити, що ухвалою суду від 26.06.2019 відкрито спрощене позовне провадження у справі, з повідомленням (викликом) сторін; витребувано у Головного управління ДФС у Львівській області належним чином засвідчену копію акту № 000467/13-01-55-13/ від 07.02.2019; копію ухвали про відкриття провадження у справі надіслано учасникам справи; роз`яснено відповідачу його право на подання до суду відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

15.07.2019 за вх. № 24797 від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому в заперечення позовних вимог зазначає, що камеральною перевіркою ФОП ОСОБА_1 з питань своєчасності сплати самостійно визначеного податкового зобов`язання з єдиного податку, дотримання вимог п. 295.1 ст. 295 Податкового кодексу України за період з 20.02.2018 по 06.06.2018 встановлено порушення правил сплати (перерахування) податкового зобов`язання, зазначеного позивачем у податковій декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця, чим порушено п. 57.1 ст. 57, п. 295.3 ст. 295 ПК України. На підставі Акту № 000467/13-01-55-13/ НОМЕР_1 від 07.02.2019, складеного за результатами перевірки, винесено податкове повідомлення-рішення від 07.02.2019 № , яким на підставі ст. ст. 122, 126 ПК України за затримку на 107 календарних днів сплати/за несплату (неперерахування) грошового зобов`язання/авансових внесків єдиного податку в сумі 37336,5 грн зобов`язано сплатити штраф у розмірі 20% у сумі 7467,3 грн. Представник відповідача вказує на те, що правопорушення, відповідальність за яке встановлена п. 126.1 ст. 126 ПК України, полягає в несвоєчасній сплаті суми узгодженого грошового зобов`язання та є закінченим у момент збігу передбаченого податковим законодавством строку сплати узгодженого, але не сплаченого платником податків грошового зобов`язання, а розмір штрафу визначається нормативно та фактично залежить від тривалості прострочення до моменту погашення боргу. Вважає, що наслідок порушення позивачем свого обов`язку щодо своєчасної сплати узгодженого податкового зобов`язання у строки, встановлені законом, відповідачем правомірно застосовані до позивача штрафні санкції у порядку та розмірах, визначених ПК України. При цьому, передбачена п. 126.1 ст. 126 ПК України відповідальність у вигляді штрафу застосовується в силу самого факту погашення податкового боргу з простроченням, і розмір такої відповідальності залежить виключно від терміну прострочення, а не від способу і порядку погашення податкового боргу. Відтак, погашення податкового боргу у спосіб, встановлений п. 87.9 ст. 87 ПК України не звільняє платника податків від відповідальності, визначеної п. 126.1 ст. 26 ПК України.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні, викладеним у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, наведених у відзиві.

Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.

Головним управління ДФС у Львівській області проведено камеральну перевірку ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з питань своєчасності сплати самостійно визначеного податкового зобов`язання з єдиного податку, дотримання вимог п. 295.1 ст. 295 ПК України від 02.12.2010 № 2755-VI за період з 20.02.2018 по 06.06.2018.

За результатами зазначеної перевірки складено Акт № 000467/13-01-55-13/ НОМЕР_1 від 07.02.2019, згідно з яким встановлено порушення правил сплати (перерахування) податкового зобов`язання, зазначеного ФОП ОСОБА_1 у податковій декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця, чим порушено п. 57.1 ст. 57, п. 295.3 ст. 295 ПК України, а саме: фізичною особою-підприємцем порушено термін сплати узгодженої суми податкового зобов`язання за платежем - єдиний податок із затримкою з 20.02.2018 по 06.06.2018 на 107 календарних днів.

На підставі Акту перевірки № 000467/13-01-55-13/ НОМЕР_1 від 07.02.2019 Головним управління ДФС у Львівській області винесено податкове повідомлення-рішення від 07.02.2019 № , яким на підставі ст. 122/126 ПК України за затримку на 107 календарних днів сплати/за несплату (неперерахування) грошового зобов`язання/авансових внесків єдиного податку в сумі 37336, 5 грн зобов`язано ФОП ОСОБА_1 сплатити штраф у розмірі 20% у сумі 7467,3 грн.

Незгода позивача з вказаним податковим повідомленням-рішенням і стала підставою для звернення до суду з цим позовом.

Зміст спірних правовідносин полягає у тому, що позивач, стверджуючи, що у визначений ПК України строк сплатив єдиний податок за четвертий квартал 2017 року в сумі 37336,50 грн, вважає, що у відповідача не було підстав для накладення на нього штрафу оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням за порушення правил сплати (перерахування) податкового зобов`язання.

Вирішуючи даний спір, суд застосовує такі норми права та виходить з таких мотивів.

Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються ПК України.

Відповідно до п.п. 16.1.3 п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.

Підпунктом 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 ПК України визначено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.

Строки сплати податкових зобов`язань визначені ст. 57 ПК України, згідно з якою платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 57.3 ст. 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 п.54.3 ст. 54 ПК України, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення - рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.

Строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно (п. 31.1 ст. 31 ПК України).

За несплату платником податків узгодженої суми грошового зобов`язання у певний термін законодавець для такого платника передбачив негативні наслідки у вигляді штрафних санкцій.

Зокрема, пунктом 126.1 ст. 126 ПК України регламентовано, що у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах:

- при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу;

- при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.

Як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець 13.09.2016 і з цього часу є платником єдиного податку третьої групи зі ставкою податку 5%.

Відповідно до абз. 2 п. 294.1 ст. 294 ПК України податковим періодом для платників єдиного податку третьої групи є календарний квартал.

Згідно з п. 295.3 ст. 295 ПК України, платники єдиного податку третьої групи сплачують єдиний податок протягом 10 календарних днів після граничного строку подання податкової декларації за податковий (звітний) квартал.

За приписами п. п. 49.18.2. п. 49.18 ст. 49 ПК України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному кварталу або календарному півріччю (у тому числі в разі сплати квартальних або піврічних авансових внесків) - протягом 40 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) кварталу (півріччя).

Згідно з матеріалами справи, податкова декларація платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за 2017 рік подана позивачем 29.01.2018.

Граничний строк подання податкової декларації за четвертий податковий (звітній) квартал 2017 року у відповідності до норм п. п. 49.18.2. п. 49.18 ст. 49 ПК України становить 09 лютого 2018 року.

Відтак, враховуючи приписи п. 295.3 ст. 295 ПК України, сплата єдиного податку мала відбутися не пізніше 19 лютого 2018 року.

Судом встановлено, що 19.02.2018 - у строк, встановлений п. 295.3 ст. 295 ПК України, позивач сплатив єдиний податок за четвертий квартал 2017 року в сумі 37336, 50 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 1 від 19.02.2018, копія якого міститься в матеріалах справи.

Попри встановлені обставини, відповідач стверджує, що позивач порушив термін сплати вказаної суми податкового зобов`язання. Таке порушення, за твердженням відповідача, зумовлене тим, що під час сплати грошового зобов`язання з єдиного податку позивач помилкового зазначив попередній номер розрахункового рахунку. Допущення такої помилки позивач не заперечує та пояснює власне зміною рахунків для сплати податків та зборів.

Надаючи оцінку доводам відповідача про порушення позивачем строку сплати грошового зобов`язання, суд виходить з наступного.

Частиною 1 ст. 43 Бюджетного кодексу України встановлено, що при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Державна казначейська служба України, діяльність якої спрямовується і координується через Міністра фінансів України, забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 45 Бюджетного кодексу України податки і збори та інші доходи державного бюджету зараховуються безпосередньо на єдиний казначейський рахунок і не можуть акумулюватися на рахунках органів, що контролюють справляння надходжень бюджету (за винятком установ України, які функціонують за кордоном).

Податки і збори та інші доходи державного бюджету визнаються зарахованими до державного бюджету з дня зарахування на єдиний казначейський рахунок.

Єдиний казначейський рахунок - рахунок, відкритий центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів (далі - Казначейство України), у Національному банку України для обліку коштів та здійснення розрахунків у системі електронних платежів Національного банку України, на якому консолідуються кошти державного та місцевих бюджетів, фондів загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування та кошти інших клієнтів, які відповідно до законодавства знаходяться на казначейському обслуговуванні (п. 23-1 ч.1 ст. 2 Бюджетного кодексу України).

Пунктом 22.4 ст. 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» визначено, що під час використання розрахункового документа ініціювання переказу є завершеним для платника - з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника.

Для підтвердження факту несплати узгодженої суми грошового зобов`язання необхідно встановити, що у строк, передбачений п. 57.1 ст. 57 ПК України, платник податків не вчинював дії, спрямовані на перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до державного бюджету.

Як з`ясовано під час судового розгляду справи, позивач сплатив єдиний податок за четвертий квартал 2017 року в сумі 37336, 50 грн 19.02.2018 - у строк, встановлений п. 295.3 ст. 295 ПК України.

Тобто, позивачем фактично здійснено всі необхідні дії для повного та своєчасного виконання свого податкового обов`язку зі сплати грошового зобов`язання. А оскільки такі суми зараховуються на єдиний казначейський рахунок, то помилкове визначення розрахункового рахунку у платіжному дорученні під час сплати суми податкового зобов`язання не є достатньою правовою підставою для висновку про несплату необхідної суми грошового зобов`язання у визначений вказаною нормою ПК України строк, а відтак і для застосування на підставі п. 126.1 ст. 126 ПК України штрафних (фінансових) санкцій.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 28 травня 2019 року у справі № 826/24675/15, яка в силу приписів ч. 5 ст. 242 КАС України та ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" враховується судом при вирішенні спірних правовідносин.

Зокрема, у вказаній постанові зазначено, що здійснення помилки під час перерахування узгодженої суми грошового зобов`язання до державного бюджету в строк, встановлений податковим кодексом, має кваліфікуватись, як дія, хоча й помилкова. Відтак дії, які не містять ознак бездіяльності платника податків при сплаті узгодженої суми грошового зобов`язання, не можуть бути підставою для застосування штрафів.

Таким чином, оскільки помилкове перерахування позивачем грошового зобов`язання на неналежний рахунок не вплинуло на виконання його обов`язку як платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця, підстав для застосування до позивача штрафу в порядку п. 126.1 ст. 126 ПК України немає.

Наведене дає суду підстави для висновку, що накладення на позивача штрафних санкцій оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням є протиправним, а відтак останнє підлягає скасуванню.

Стаття 19 Конституції України встановлює, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 2 ст. 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з вимогами ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.

При цьому, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 77 КАС України).

Всупереч встановленому ч. 1 ст. 77 КАС України обов`язку доказування, відповідач правомірності свого рішення про застосування штрафних санкцій за несплату (неперерахування) позивачем грошового зобов`язання - авансових внесків єдиного податку в сумі 37336,5 грн не довів. Натомість, факт наявності у позивача порушеного права знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду.

Відповідно до ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.

Таким чином, на підставі наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Таким чином, сплачений позивачем судовий збір у розмірі 769 грн підлягає стягненню на користь позивача з Головного управління ДФС у Львівській області за рахунок його бюджетних асигнувань.

Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-77, 90, 139, 242-246, 255, 257, 293, 295, пп. 15.5 п.15 розділу VII "Перехідні положення" Кодексу адміністративного судочинства України, суд

в и р і ш и в :

позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Львівській області про визнання протиправним і скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити повністю.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Львівській області від 07.02.2019 № про накладення на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штрафу у розмірі 20% в сумі 7467,30 грн за платежем єдиний податок з фізичних осіб.

Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Львівській області (79003, м. Львів, вул. Стрийська, 35; ідентифікаційний код 39462700) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 769 (сімсот шістдесят дев`ять) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі його апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. При цьому, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на рішення суду подається до або через суд першої інстанції, який ухвалив рішення.

Повне рішення складено та підписано 22.07.2019.

Суддя Сидор Н.Т.