Справа № 333/668/16-а (2-а/333/42/16)
Суддя: Стеценко С.Г.
Дата ухвалення: 2019-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

19 липня 2019 року

Київ

справа №333/668/16-а (2-а/333/42/16)

адміністративне провадження №К/9901/14486/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого судді Стеценка С. Г.,

суддів Рибачука А. І., Тацій Л. В.

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу №333/668/16-а(2-а/333/42/16) за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Запорізької міської ради, Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району про визнання незаконною бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, касаційне провадження в якій відкрито за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10.06.2016 (головуючий суддя Фунжий О. А.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03.08.2016 (головуючий суддя Гімон М. М., судді: Чумак С. Ю., Юрко І. В.),

В С Т А Н О В И В:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2016 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася з позовом до Виконавчого комітету Запорізької міської ради, Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району (далі - відповідачі, Виконком, Адміністрація відповідно), в якому просила: визнати незаконною бездіяльність відповідачів щодо невиконання приписів положення статті 30 Закону України від 21.03.1991 №875-ХІІ "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" (далі - Закон №875-XІI в редакції, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) з урахуванням Індивідуальної програми реабілітації в частині заміни житла; зобов`язати Виконавчий комітет Запорізької міської ради та Районну адміністрацію Запорізької міської ради по Комунарському району провести заміну житла, пристосованого до потреб інваліда.

В обґрунтуванні позову ОСОБА_1 зазначала, що жиле приміщення, у якому вона проживає, не пристосовано до її потреб як інваліда І групи, у зв`язку з чим та згідно з індивідуальною програмою реабілітації, остання неодноразово зверталась до відповідачів щодо заміни такого приміщення, як це передбачено статтею 30 Закону №875-ХІІ, однак вимоги таких звернень виконані не були.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Постановою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10.06.2016, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03.08.2016, позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність виконавчого комітету Запорізької міської ради щодо невиконання приписів статті 30 Закону №875-XІI з урахуванням індивідуальної програми реабілітації інваліда. Зобов`язано виконавчий комітет Запорізької міської ради повторно розглянути питання щодо пристосування житлового приміщення, в якому мешкає ОСОБА_1 , до потреб інваліда або проведення заміни жилої площі у відповідності з вимогами статті 30 Закону №875-XІI з урахуванням індивідуальної програми реабілітації інваліда. В решті позову відмовлено.

Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що позов підлягає частковому задоволенню, оскільки Виконком не вжив достатніх і необхідних заходів з метою виконання приписів статті 30 Закону №875-XІI, зокрема, не сприяв у наданні позивачу жилого приміщення на першому поверсі гуртожитку, у якому вона проживає, яке б відповідало потребам інваліда з урахуванням індивідуальної програми реабілітації. Відмовляючи у задоволенні позову в частині зобов`язання відповідачів провести заміну житла, пристосованого до потреб інваліда, суди зазначали, що останні не наділені такими повноваженнями згідно законодавства.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Не погодившись із вказаними судовими рішеннями в частині відмови у задоволенні позову, позивач у вересні 2016 року подала касаційну скаргу у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить їх скасувати та задовольнити позовні вимоги про зобов`язання відповідачів провести заміну жилого приміщення з урахуванням індивідуальної програми реабілітації інваліда.

У касаційній скарзі позивач, повторюючи мотиви позовної заяви і апеляційної скарги, наголошує на незаконності бездіяльності відповідачів стосовно нездійснення заміни жилого приміщення, що, на переконання скаржника, суперечить положенням статті 30 Закону №875-XІI, порушує її права.

Процесуальні дії у справі та клопотання учасників справи

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09.09.2016 відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.

15.12.2017 набрав чинності Закон України від 03.10.2017 №2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів". З цієї дати набула чинності нова редакція Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).

Згідно з підпунктом 4 пункту 1 Розділу VІІ "Перехідні положення" КАС України, касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

На виконання вимог підпункту 7 пункту 1 Розділу VІІ "Перехідні положення" справа була передана до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.02.2018 визначено колегію суддів для розгляду цієї справи у складі головуючого судді (судді - доповідача) Гімона М. М., суддів: Мороз Л. Л., Бучик А. Ю.

Ухвалою Верховного Суду від 30.07.2018 задоволено заяву судді Гімона М. М. про самовідвід у цій справі.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.08.2018, визначено колегію суддів для розгляду цієї справи у складі головуючого судді (судді - доповідача) Гриціва М. І., суддів: Берназюка Я. О., Коваленко Н. В.

У зв`язку з обранням до Великої Палати Верховного Суду судді Гриціва М. І., на підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду, протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.06.2019 касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі судді-доповідача - Стеценка С. Г., суддів: Рибачука А. І., Тацій Л. В.

Ухвалою Верховного Суду від 15.07.2019 закінчено підготовку справи до касаційного розгляду і призначено такий в порядку письмового провадження з 17.07.2019.

Відповідачі своїм правом подання заперечень на касаційну скаргу не скористались.

Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій

Як встановлено судом, ОСОБА_1 є інвалідом І групи загального захворювання (ампутація ноги) і мешкає в кімнаті, розташованій на дев`ятому поверсі гуртожитку по АДРЕСА_1 (далі - гуртожиток).

Відповідно до Індивідуальної програми реабілітації інваліда від 17.02.2015, виданої медико-соціальною експертною комісією Шевченківського району м. Запоріжжя, позивач потребує заміни житлової площі у зв`язку із непристосованістю житлового помешкання до життєдіяльності інваліда.

Представник позивача листами від 25.09.2015 звертався до відповідачів з адвокатськими зверненнями щодо пристосування житлового приміщення, в якому мешкає ОСОБА_1 , до потреб інваліда або проведення заміни жилої площі у відповідності з статтею 30 Закону №875-XІI.

Листом від 12.10.2015 Адміністрація повідомила, що гуртожиток, де мешкає позивач є приватною власністю Товариства з обмеженою відповідальністю "СоцСфера".

Також у листі зазначено, що на звернення адміністрації власник гуртожитку надав позивачеві інше жиле приміщення, де зробив косметичний ремонт, встановив кондиціонер, розширив вхідний отвір, ліквідував пороги між кімнатами, кухнею та санвузлом, а для постійного догляду за позивачем переселив її дочку до сусідньої кімнати.

При цьому, позивач з родиною перебуває на квартирному обліку для одержання житла за місцем проживання з 18.07.1991.

Адміністрація також зверталась до власника гуртожитку з пропозицією надати позивачу житлове приміщення на першому поверсі, однак відповідь на цю пропозицію не отримала.

Аналогічній лист з відповіддю від 26.10.2015 позивач отримала від заступника міського голови м. Запоріжжя.

Вважаючи незаконною бездіяльність відповідачів, що полягає у неналежному вирішенні питання стосовно надання ОСОБА_1 як інваліду першої групи пристосованого житла для потреб інвалідів чи проведення його заміни, представник позивача звернувся до суду із даним позовом.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно із частиною другою статті 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

За визначенням пункту 7 частини першої статті 3 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до частини другої статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Пунктом 1 частини другої статті 17 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Наведені норми узгоджуються з положеннями статей 2, 4, 19 КАС України (у редакції, чинній з 15.12.2017), якими визначено завдання та основні засади адміністративного судочинства, зміст публічно-правового спору та справи, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

Разом з тим, приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу (як правило майнового) конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

Органи місцевого самоврядування можуть бути як суб`єктами приватних правовідносин, так і суб`єктами публічних правовідносин. Причому статус державних чи місцевих органів влади визначається виключно нормами публічного права, незалежно від того, які права - цивільні чи публічні вони мають намір реалізувати.

Суд зазначає, що у даній справі спір пов`язаний з реалізацією житлових прав особи, зокрема, на забезпечення жилим приміщенням, яке б відповідало потребам інваліда, висновку медико-соціальної експертизи і вимогам індивідуальної програми реабілітації, тобто із цивільним правом, а тому Виконавчий комітет Запорізької міської ради та Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району у таких відносинах владних управлінських функцій щодо позивача не здійснюють. Права, за захистом яких звернулася до суду позивач, виникають із житлових правовідносин.

Спір про захист права конкретної фізичної особи на житло є не публічним, а приватноправовим. Держава, юридичні особи публічного права можуть бути учасниками цивільних відносин, а розгляд такого спору між ними проводиться за правилами цивільного судочинства.

У цьому випадку той факт, що відповідачами є Виконком та Адміністрація не змінює правову природу спірних відносин і не перетворює цей спір у публічно-правовий.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, спричинених неправомірними, на думку особи, рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, і ці наслідки пов`язані поновленням порушеного права особи отримати житло, то такі спори відносяться до захисту цивільних (житлових) прав, незалежно від участі у справі суб`єктів владних повноважень як відповідача.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 29.08.2018 у справі №488/1176/14-а та від 03.10.2018 у справі №757/37024/15-а.

Відповідно до частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України у редакції, чинній на час звернення позивача до суду з позовом) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

У порядку цивільного судочинства розглядаються спори щодо права особи на житло (приватизація житла, взяття на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, або зняття з такого обліку, надання житла, користування жилим приміщенням у будинку державного чи приватного жилого фонду, житлово-будівельних кооперативів, у гуртожитках, встановлення автономного опалення у приміщенні державного житлового фонду, зняття з реєстраційного обліку місця проживання за наявності спору, зобов`язання органу влади чи органу місцевого самоврядування здійснити необхідні дії щодо утримання в належному стані житлового будинку, виселення, а також спори щодо забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків тощо). Такі спори є житловими (цивільними) спорами, незалежно від участі у справі суб`єкта владних повноважень як відповідача.

Ураховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що даний спір не підпадає під ознаки публічно-правового, а тому ця справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства й, натомість, має вирішуватися за правилами, встановленими нормами ЦПК України.

За правилами частини першої статті 354 КАС України суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, визначених статтею 19 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів касаційної скарги.

В свою чергу, згідно з положеннями пункту 1 частини першої статті 238 КАС України суд закриває провадження у справі якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Керуючись статтями 341, 344, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати постанову Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10.06.2016 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 03.08.2016.

Провадження у справі закрити та роз`яснити позивачеві, що розгляд такої справи належить здійснювати у порядку цивільного судочинства.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

С. Г. Стеценко,

А. І. Рибачук,

Л. В. Тацій,

Судді Верховного Суду