Справа № 826/9712/16
Суддя: Губська Людмила Вікторівна
Дата ухвалення: 2019-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/9712/16 Суддя (судді) першої інстанції: Шрамко Ю.Т.
Суддя-доповідач: Губська Л.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2019 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді: Губської Л.В.,

суддів: Епель О.В., Карпушової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Енергоінвест» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 грудня 2018 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Енергоінвест» до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Енергоінвест» звернулось до суду з даним позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві № від 17.06.2016 про зменшення суми податкового зобов`язання для цілей розділу V Податкового кодексу України у розмірі 451 201, 00 грн та зменшення суми податкового кредиту у розмірі 437 944, 00 грн.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 грудня 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю, при цьому суд першої інстанції виходив з того, що контролюючий орган довів факт необґрунтованості отриманої позивачем податкової вигоди, оскільки за спірними операціями оформлювалися лише окремі первинні документи та податкові накладні без фактичного виконання контрагентом обумовлених операцій, чим створювалась видимість реального здійснення господарських операцій та правомірність формування сум податкових вигод, наслідком чого є отримання позивачем необґрунтованої податкової вигоди.

Не погодившись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, з урахуванням доповнень, вказує на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог. Свої доводи обґрунтовує тим, що судом не надано належної оцінки доказам, які надавались позивачем, внаслідок чого надані докази не знайшли свого відображення в рішенні суду.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду сторони до суду не прибули, що не перешкоджає судовому розгляду справи, при цьому, суд залишає письмове клопотання апелянта про виклик свідка без розгляду.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.311 КАС України, справу розглянуто у письмовому провадженні

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції установлено і підтверджується матеріалами справи, що Головним управлінням ДФС у м. Києві проведено документальну позапланову виїзну перевірку Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельний дім «Енергоінвест» з питань дотримання вимог податкового законодавства під час здійснення фінансово-господарських операцій з постачальником ТОВ «Донстрой» та покупцем ПАТ «Донбасенерго» за період з 01.08.2015 по 31.08.2015.

За результатами проведеної перевірки складено акт від 01.06.2016 № 118/26-15-14-04-05/38903313.

Відповідно до висновків акту, перевіркою встановлено допущення порушень п. 44.1 ст. 44, п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188, п. 198.1 ст. 198 Податкового кодексу України, внаслідок чого позивачем завищено податкові зобов`язання для цілей розділу V Податкового кодексу України, з податку на додану вартість, на суму 451 201, 00 грн та завищено податковий кредит на 437 944, 00 грн.

На підставі акту від 01.06.2016 № 118/26-15-14-04-05/38903313 відповідачем 17.06.2016 винесено податкове повідомлення-рішення № форми «Р1», яким зменшено суму податкового зобов`язання з податку на додану вартість на 451 201, 00 грн та зменшено суму податкового кредиту на 437 944, 00 грн.

Позивач, вважаючи винесене податкове повідомлення-рішення протиправним, звернувся до суду з даним позовом.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень довів суду, що діяв правомірно, оскільки з наданих позивачем доказів на підтвердження настання реальних наслідків за вказаними правочинами вбачається, що первинна документація не у повній мірі відповідає умовам договорів, зокрема, в частині обсягів поставки продукції.

Колегія суддів з таким висновком не погоджується з огляду на наступне.

Так, згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.

Водночас статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.

Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Дані положення врегульовані частиною другою статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Отже, будь-які документи, в тому числі договори, податкові накладні, рахунки тощо, мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції.

Для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.

Господарською операцією є дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондується з нормами Податкового кодексу України.

Так, згідно з підпунктом 14.1.27 пунктом 14.1 статті 14 Податкового кодексу України витрати - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних для провадження господарської діяльності платника податку, в результаті яких відбувається зменшення економічних вигод вигляді вибуття активів або збільшення зобов`язань, внаслідок чого відбувається зменшення власного капіталу (крім змін капіталу за рахунок його вилучення або розподілу власником).

Відповідно до пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати, що враховуються при обчисленні об`єкта оподаткування, складаються із: витрат операційної діяльності, які визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат, визначених згідно з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу; крім витрат, визначених у пунктах 138.3 цієї статті та у статті 139 цього Кодексу.

Підпунктом 138.1.1 пункту 138.1 статті 138 Податкового кодексу України витрати операційної діяльності включають собівартість реалізованих товарів, виконаних робіт, наданих послуг та інші витрати беруться для визначення об`єкта оподаткування з урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших статей цього Кодексу, які прямо визначають особливості формування витрат платника податку.

Згідно пунктом 138.2 статті 138 Податкового кодексу України витрати, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, визнаються на підставі первинних документів, що підтверджують здійснення платником податку витрат, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачено правилами ведення бухгалтерського обліку, та інших встановлених документів.

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1 статті 139 Податкового кодексу України не включаються до складу витрат, зокрема, витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими первинними документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення бухгалтерського обліку та нарахування податку.

Податковий кредит - сума, на яку платник податку має право зменшити податкове зобов`язання звітного періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу (підпункт 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 Податкового Кодексу України,).

Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового кодексу встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до статті 201.10 Податкового Кодексу України податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.

Таким чином, витрати для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість, а також податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість є правомірними за умови реального виконання господарської операції та наявності належним чином оформлених первинних документів, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.

При цьому, при оцінці податкових наслідків господарських операцій адміністративний суд не повинен обмежуватися встановленням лише формальних умов застосування платником податкових норм шляхом подання первинних документів, що за формою та змістом відповідають законодавчим вимогам, а з урахуванням доводів податкового органу має дослідити фактичні правовідносини учасників поставок, перевірити дійсний рух активів у процесі виконання операцій та встановити зв`язок складених первинних документів з реальними фактами господарської діяльності.

Будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичного здійснення господарської операції не було, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені чинним законодавством.

Слід зазначити, що обов`язок підтвердити правомірність та обґрунтованість сформованого податкового кредиту та витрат первинними документами покладається на платника-покупця товарів (робіт, послуг), оскільки саме він виступає суб`єктом, який використовує при обчисленні кінцевої суми податку, що підлягає сплаті до бюджету, суму податкового кредиту з податку на додану вартість, визначену постачальником, та зменшує оподатковуваний доход на вартість товарів (робіт, послуг), визначену продавцем.

Подані платником документи повинні достовірно підтверджувати реальність господарських операцій та інші обставини, з якими законодавець пов`язує право платника на податкову вигоду.

Податкова вигода може бути визнана необґрунтованою, зокрема, у випадках, якщо для цілей оподаткування операції обліковані не у відповідності з їх дійсним економічним змістом або враховані операції, що не обумовлені розумними економічними або іншими причинами (цілями ділового характеру).

Так, у період, що був предметом перевірки, спірні показники податкової звітності ТОВ «ТД «Енергоінвест» сформовані ним на підставі господарських операцій з ПАТ «Донбасенерго» та ТОВ «Донстрой» (а.с.15 т.1).

Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, одним із видів діяльності, які провадить позивач, є діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту (Код КВЕД 46.19) (а.с.10-12 т.1).

Матеріалами справи підтверджено, що позивачем було придбано у ТОВ «Донстрой» паливно-енергетичні ресурси, а саме дизельне паливо і бензин А-92, та в подальшому поставлено ПАТ «Донбасенерго». Тобто зі змісту господарський операцій вбачається здійснення посередницьких функцій.

Так, між ПАТ «Донбасенерго» та ТОВ «ТД «Енергоінвест» 10.08.2015 укладено Договір на поставку продукції № 10/08/15-1, відповідно до умов якого позивач зобов`язувався поставити ПАТ «Донбасенерго» паливно-енергетичні ресурси, а саме - дизельне паливо (а.с.65 т.1).

Відповідно до змісту договору сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору.

Відповідно до Специфікацій № 1 від 10.08.2015 (а.с.69 т.1) та № 4 від 19.08.2015 (а.с.70 т.1) до договору на поставку продукції № 10/08/15-1 від 10.08.2015 визначено найменування, асортимент, кількість, ціну і строки поставки продукції, що є предметом договору. В подальшому видано видаткові накладні (а.с.99,101,104 т.1).

На підтвердження доставки товару позивачем надано товарно-транспортні накладні № 0009240 від 14 серпня 2015 року (а.с.82 т.1), № 0009190 від 17 серпня 2015 року (а.с.94 т.1), № 0009237 від 20 серпня 2015 року (а.с.90 т.1), та акти приймання передачі № 1 від 14 серпня 2015 року (а.с.103 т.1), № 5 від 20 серпня 2015 року (а.с.98 т.1) та № 3 від 17 серпня 2015 року (а.с.100 т.1).

Оплата товару була проведена у безготівковій формі та підтверджується платіжними дорученнями № 4979 від 04.09.2015 (а.с.211 т.1), № 5100 від 08.09.2015 (а.с.212 т.1), № 5370 від 16.09.2015 (а.с.213 т.1), № 5391 від 17.09.2015 (а.с.214 т.1), № 5421 від 18.09.2015 (а.с.215 т.1), № 5516 від 21.09.2015 (а.с.216 т.1), № 73 від 30.09.2015 (а.с.217 т.1) та № 104 від 08.10.2015 (а.с.218 т.1).

Крім того, між ПАТ «Донбасенерго» та ТОВ «ТД «Енергоінвест» 10.08.2015 було укладено Договір на поставку продукції № 10/08/15-2, відповідно до умов якого позивач зобов`язувався поставити ПАТ «Донбасенерго» паливно-енергетичні ресурси, а саме - бензин А-92 (а.с.76 т.1).

Відповідно до змісту договору сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору.

Відповідно до Специфікації № 2 від 10.08.2015 до договору на поставку продукції № 10/08/15-2 від 10.08.2015 (а.с.80 т.1) визначено найменування, асортимент, кількість, ціну і строки поставки продукції, що є предметом договору. В подальшому видано видаткову накладну (а.с.97 т.1).

На підтвердження доставки товару позивачем надано товарно-транспортну накладну № 0009238 від 21 серпня 2015 року (а.с.86 т.1) та акт приймання передачі № 2 від 21 серпня 2015 року (а.с.96 т.1).

Оплата товару була проведена у безготівковій формі та підтверджується платіжними дорученнями № 6324 від 12.10.2015 (а.с.219 т.1) та № 6539 від 20.10.2015 (а.с.220 т.1).

Також, між ТОВ «ТД «Енергоінвест» та ТОВ «Донстрой» 12.08.2015 було укладено Договір на поставку продукції № 12/08/15-1, відповідно до умов якого ТОВ «Донстрой» зобов`язувалось поставити позивачу паливно-енергетичні ресурси, а саме - дизельне паливо та бензин А-92 (а.с.71 т.1).

Відповідно до змісту договору сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору.

Відповідно до Додатків № 1 від 12.08.2015 та № 2 від 20.08.2015 до договору на поставку продукції № 12/08/15-2 від 12.08.2015 визначено найменування, асортимент, кількість, ціну і строки поставки продукції, що є предметом договору (а.с.75 т.1). В подальшому видано видаткові накладні (а.с.81,84,88,92 т.1).

Придбання товару було проведено у безготівковій формі, що підтверджується платіжними дорученнями № 208 від 18.08.2015 (а.с.207 т.1), № 215 від 21.08.2015 (а.с.208 т.1), № 216 від 25.08.2015 (а.с.209 т.1) та № 225 від 28.08.2015 (а.с.210 т.1).

Наведене дає підстави для висновку про підтвердження руху активів в межах здійснених господарських операцій. Відтак, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що первинна документація не у повній мірі відповідає умовам договорів, зокрема в частині обсягів поставки продукції, оскільки дійсний обсяг поставленої продукції визначено не умовами договорів а додатками та специфікаціями до них.

Варто зауважити, що ціна, визначена у договорах, укладених позивачем з його контрагентами, може бути зменшена, відповідно до умов вказаних договорів. Об`єми постачання також визначені в орієнтовних розмірах. Відтак, для визначення обсягу здійснених операцій слід керуватись не умовами договорів, а відповідними додатками та специфікаціями до договорів, які є невід`ємними частинами таких.

Дослідивши подані позивачем первинні документи та надану податкову звітність, колегія суддів приходить до переконання, що контролюючим органом безпідставно зменшено суму податкового зобов`язання для цілей розділу V Податкового кодексу України у розмірі 451 201, 00 грн та зменшено суму податкового кредиту у розмірі 437 944, 00 грн, оскільки наявними в матеріалах справи доказами підтверджено реальний характер здійснення спірних господарських операцій

Слід зазначити, що законодавством не встановлено конкретного переліку документів, які мають слугувати підставою для формування даних податкового обліку, складенням яких мають оформлюватися ті чи інші господарські операції, з огляду на різноманітність змісту та форм економічної діяльності та порядку її документування. Відповідність задекларованих платником операцій критерію документального підтвердження вимагає подання платником документів, які містять достатні відомості про зміст господарської операції, порядок її виконання та учасників; документи, якими має оформлюватися господарська операція, визначаються з урахуванням законодавчих вимог та звичаєвої практики щодо оформлення певного виду господарської операції.

Таким чином колегія суддів не приймає доводи контролюючого органу на відсутність реального характеру правочинів, що ґрунтуються на висновках акту перевірки від 01.06.2016 № 118/26-15-14-04-05/38903313.

Додатково необхідно зазначити, що податковим органом не перевірялися первинні документи контрагентів позивача, внаслідок чого є безпідставним висновок щодо відсутності реальності господарських операцій.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що з огляду на принцип персональної відповідальності платника податку, право на податковий кредит та віднесення сум понесених витрат до складу валових витрат позивача не може ставитись у пряму залежність від додержання податкової дисципліни третіми особами.

Відповідно до статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за зобов`язаннями іншої юридичної особи, в тому числі за податковими зобов`язаннями.

Враховуючи викладене, недотримання контрагентом позивача податкової дисципліни може призводити до правових наслідків саме для цього контрагента, оскільки порушення платником вимог податкового законодавства тягне застосування заходів відповідальності саме до такого платника та не може негативно впливати на податковий облік інших осіб (зокрема, його контрагентів) за відсутності факту причетності останніх до таких правопорушень та за наявності факту здійснення господарської операції.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що при розгляді справи суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. У зв`язку з цим колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Енергоінвест» спростовують висновки суду першої інстанції, що є підставою для його скасування з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

У відповідності до вимог п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.

За приписами пунктів 1, 4 частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно частини 6 статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем сплачено судовий збір при звернені до суду з позовною заявою у розмірі 6 569, 16 грн, відповідно до платіжного доручення № 374 від 23 червня 2016 року (а.с.9 т.1) (хоча повинні були сплатити 13377,17 грн.) та при зверненні з апеляційною скаргою у розмірі 20 005, 76 грн, відповідно до платіжних доручень № 296 від 20 травня 2019 року (а.с.117 т.2) та № 380 від 06 червня 2019 року(а.с.132 т.2). Відтак, загальна сума судового збору сплачена позивачем становить 26 574, 92 та підлягає стягненню з Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Керуючись ст. ст. 139, 243, 250, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Енергоінвест» - задовольнити.

Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 грудня 2018 року - скасувати.

Прийняти постанову, якою адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Енергоінвест» до Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві № від 17.06.2016 про зменшення суми податкового зобов`язання для цілей розділу V Податкового кодексу України у розмірі 451 201, 00 грн та зменшення суми податкового кредиту у розмірі 437 944, 00 грн.

Стягнути з Головного управління Державної фіскальної служби у м. Києві (04655, м.Київ, ВУЛИЦЯ ШОЛУДЕНКА, будинок 33/19, ідентифікаційний код: 39439980) за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Енергоінвест» (03150, м.Київ, ВУЛИЦЯ ПРЕДСЛАВИНСЬКА, будинок 34 А, ідентифікаційний код: 38903313), витрати по сплаті судового збору у загальному розмірі 26 574, 92 грн (двадцять шість тисяч п`ятсот сімдесят чотири гривні 92 коп.).

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий-суддя: Л.В. Губська

Судді: О.В. Епель

О.В. Карпушова