Справа № 520/2268/19
Суддя: Калитка О.М.
Дата ухвалення: 2019-07-11 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2019 р.Справа № 520/2268/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Калитки О. М.,

Суддів: Мельнікової Л.В. , Кононенко З.О. ,

за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.05.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Чудних С.О., місце складання м. Харків, повний текст складено 13.05.19 року по справі № 520/2268/19

за позовом ОСОБА_1

до Департаменту реєстрації Харківської міської ради , Державного реєстратора Департаменту реєстрації Харківської міської ради Шеховцової Маргарити Євгенівни третя особа ОСОБА_2

про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Державного реєстратора Департаменту реєстрації Харківської міської ради Шеховцової Маргарити Євгенівни, Департаменту реєстрації Харківської міської ради, третя особа ОСОБА_2 , в якому просила суд:

- скасувати рішення державного реєстратора Департаменту реєстрації Харківської міської ради Шеховцової Маргарити Євгенівни від 21 лютого 2019 року № 45642795 про відмову у внесенні змін до запису державного реєстру речових прав на нерухоме майно;

- зобов`язати Департамент реєстрації Харківської міської ради зареєструвати за ОСОБА_1 право приватної власності на нерухоме майно згідно рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 13 травня 1993 року, прийняте з урахуванням висновку технічної експертизи від 20 грудня 1991 року, про реальне виділення часток жилого будинку з надвірними будівлями та визначення порядку користування земельною ділянкою з подальшими легалізованими змінами, зокрема:

1. приміщення, що складаються з: а) приміщення коридору "І" площею 2,6 кв.м. розташованого в прибудові літ."а"; б) приміщення кухні 1-1 площею 8,8 кв.м. розташованого в житловій прибудові літ. "А1-1"; в) житлове приміщення 1-2 площею 7,1 кв.м. розташованого в житловій прибудові літ. "А1-1"; г) житлове приміщення 1-3 площею 9,7 кв.м. розташованого в житловому будинку літ. "А1-1"; д) приміщення санвузла 1-4 площею 1,6 кв.м. розташованого в прибудові літ. "а"; е) житлове приміщення 1-5 площею 17,6 кв.м. розташованого в житловому будинку літ. "А-1"; ж) житлове приміщення 2-3 площею 7,4 кв.м. розташованого в житловому будинку літ. "А-1";

2. господарські споруди, що складаються з: 1) Літньої кухні "Б" площею 10,7 кв.м; 2) Тамбуру до літньої кухні "б1" площею 4,3 кв.м.; 3) Сараю "В" площею 7,5 кв.м.; 4) Вбиральні "Г" площею 1 кв.м.; 5) Льоху "Д"площею 13,7 кв.м.; 6) Сараю "Л" площею 21,3 кв.м.; 7) Сараю "Н" площею 2 кв.м.; 8) Воріт № 1; 9) Огорожі № 2; 10) Огорожі № 4; 11) Колодязю № 3 , а також право інше речове, а саме право користування земельною ділянкою площею 518 кв.м. з сторони будинку АДРЕСА_2 з окремим виходом на вулицю в домоволодінні по АДРЕСА_3 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, є протиправним.

Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 13.05.2019 у справі № 520/2268/19 закрито провадження в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора Департаменту реєстрації Харківської міської ради Шеховцової Маргарити Євгенівни, Департаменту реєстрації Харківської міської ради, третя особа ОСОБА_2 про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії.

Позивач не погодилась із ухвалою суду та подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, що ухвалу суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, просила суд скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно ч. 4 ст. 229 у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги відповідно до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду, 21.02.2019 представником позивача за довіреністю Фоміним П.В. державному реєстратору Департаменту реєстрації Харківської міської ради була подана заява № 32794577 про внесення змін до запису Державного реєстру правна щодо право власності за № 28686016 розділу, відкритого на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним № 101. За заявою описом змін зазначено "зареєструвати право власності в цілому за ОСОБА_1 на підставі рішення суду Ленінського району від 13.05.1993 року та технічного паспорту".

До заяви в якості підстави для внесення змін до запису Державного реєстру прав були подані наступні документи: рішення суду Ленінського району м. Харкова від 13.05.1993 року; технічний паспорт, виданий Комунальним підприємством "Харківське міське бюро технічної інвентаризації"; технічний паспорт, виданий Комунальним підприємством "Харківське міське бюро технічної інвентаризації"; заява.

13 травня 1993 року рішенням Ленінського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 з урахуванням висновку технічної експертизи від 20 грудня 1991 року виділено із розрахунку 77/100 частин житлового будинку по АДРЕСА_3 .

Згідно резолютивної частини зазначеного рішення суду в користування ОСОБА_1 в домоволодінні по АДРЕСА_3 виділено земельну ділянку площею 518 кв.м. зі сторони будинку АДРЕСА_2 з окремим виходом на вулицю.

Під час розгляду заяви державним реєстратором отримані відомості з Державного реєстру прав, відповідно до яких за адресою: АДРЕСА_3 на житловий будинок літ. "А-1", ліг. "А2-1", загальною площею 82,4 кв.м , житловою площею 61,5 кв.м, житлові прибудови літ. "А1-1", літ. "А2-1", літню кухню літ. "Б", сарай літ. "В", вбиральню літ. "Г", льох літ. "Н", замощення І, ворота № 1, огорожу № 2, колодязь № 3, огорожу № 4, огорожу № 5, ворота № 6. Крім того самочинно побудовану прибудову літ. "а3" (приміщення № II пл. 1,7 кв.м, частина приміщення № 2-5 пл. 1,3 кв.м) зареєстровано право спільної часткової власності на 77/100 ч. за ОСОБА_1 на підставі рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 24.07.1985 по справі № 2-1066 та Свідоцтва про право на спадщину за заповітом серія та № 2-4585, виданого 27.11.1981 другою ХДНК.

Державним реєстратором Департаменту реєстрації Харківської міської ради Шеховцовою М.Є. за результатами розгляду заяви від 21.02.2019 № 32794577 та поданих документів було встановлено, що вимога заявника зареєструвати право власності в цілому за ОСОБА_1 на підставі рішення Ленінського району м. Харкова від 13.05.1993 не відповідає визначеним Законом підставам для внесення змін до запису Державного реєстру прав за номером 2868601 розділу Державного реєстру прав, відкритого на об`єкт нерухомого майна з реєстраційним номером 101.

Позивач, вважаючи вищевказане рішення протиправним, звернувся до суду з даним позовом.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що у справі, яка розглядається, спірні правовідносини пов`язані із реєстрацією майнових прав, то за таких обставин спір у цій справі не є публічно-правовим і не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - Суд) від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (заяви № 29458/04 та № 29465/04) зазначено, що відповідно до прецедентної практики цього Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» [див. рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76]. У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> фраза «встановленого законом`поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках цей Суд дійшов висновку, що не може вважатися «судом, встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом.

Отже, поняття «суду, встановленого законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Пунктом 1 ч.1 ст.19 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно з положеннями пункту 1 частини 1 статті 3 КАС України, справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка правильності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб) відповідно до прийнятих або вчинених при здійсненні ними владних управлінських функцій.

Згідно з ч. 3 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративні суди не розглядають позовні вимоги, які є похідними від вимог у приватно-правовому спорі і заявлені разом з ними, якщо цей спір підлягає розгляду в порядку іншого, ніж адміністративне, судочинства і знаходиться на розгляді відповідного суду.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин.

Беручи до уваги те, що визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі і обов`язковість суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій чи рішень, на відміну від визначального принципу, зокрема, цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін, суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися "судом, встановленим законом", у розумінні частини першої статті 6 Конвенції.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Якщо порушення своїх прав особа вбачає в наслідках, спричинених рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових чи особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.

Також, відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду у справі № 490/5986/17-ц якщо позивачем оскаржуються дії державного реєстратора щодо вчинення їх за заявами третьої особи, тобто стосуються правовідносин, які виникли чи виникають між державним реєстратором і іншою, відмінною від позивача, особою, вбачається спір про право між позивачем та іншою особою щодо нерухомого майна, який повинен розглядатися у порядку цивільного чи господарського судочинства, залежно від суб`єктного складу сторін, та є за своєю природою приватноправовим спором.

Так, з матеріалів справи встановлено, що спірні правовідносини виникли між учасниками справи щодо рішення державного реєстратора про відмову у внесенні змін до запису державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

При цьому, ОСОБА_1 звернулась до суду за відсутності цивільно-правового спору щодо права власності на нерухоме майно, яке рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 13 травня 1993 року було виділено в особисту власність ОСОБА_1 .

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що вказаний спір обмежується оскарженням рішення державного реєстратора, а тому має вирішуватись за правилами адміністративного судочинства України.

За таких підстав колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційну скаргу ОСОБА_3 слід задовольнити частково, судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати, а провадження у справі закрити.

Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Відповідно статті 320 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що порушення наведених норм процесуального права є підставою для скасування ухвали Харківського окружного адміністративного суду від 13.05.2019 року по справі № 520/2268/19 та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 320, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.05.2019 року по справі № 520/2268/19 скасувати.

Справу № 520/2268/19 направити до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя (підпис)О.М. Калитка
Судді(підпис) (підпис) Л.В. Мельнікова З.О. Кононенко
Повний текст постанови складено 19.07.2019 року