Справа № 160/6763/19
Суддя: Бондар Марина Володимирівна
Дата ухвалення: 2019-07-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

19 липня 2019 р. Справа № 160/6763/19

Суддя Дніпропетровського окружного адміністративного суду Бондар М.В., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Управління з питань реєстрації виконкому Криворізької міської ради про скасування державної реєстрації, -

ВСТАНОВИВ:

17.07.2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління з питань реєстрації виконкому Криворізької міської ради про скасування державної реєстрації в реєстрі прав власності на нерухоме майно: реєстраційний номер майна 16127438 від 14 листопада 2006 року, квартира АДРЕСА_1 , 2-кімнатна квартира на 5 поверсі 5 поверхового будинку загальна площа 43,31 кв.м., житлова площа 30,00 кв.м., за ОСОБА_3 згідно договору купівлі-продажу, ВЕС №804038, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рукавіциною Н.В., зареєстрованого в реєстрі № 7325 та записано в книзі 77П-228№.

Вирішуючи питання щодо можливості відкриття провадження у справі, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з частиною 1 статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (пункт 1 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України).

У відповідності до пункту 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Публічно-правовим, вважається, зокрема, спір, у якому сторони правовідносин виступають одна щодо іншої не як рівноправні і в якому одна зі сторін виконує публічно-владні управлінські функції та може вказувати або забороняти іншому учаснику правовідносин певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Необхідною ознакою суб`єкта владних повноважень є здійснення ним публічно-владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме в тих правовідносинах, у яких виник спір.

До юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 року у справі № 914/2006/17.

Так, з тексту позовної заяви та доданих до неї документів видно, що позивачі просять суд скасувати державну реєстрацію права власності на спірну квартиру АДРЕСА_1 , яке зареєстроване за ОСОБА_3 , посилаючись на те, що рішенням суду було скасовано договір купівлі-продажу спірної квартири.

З тексту судового рішення, на яке посилаються позивачі, вбачається, що рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 27.07.2011 року у справі №2-587/2011р визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Тишківською О.С. 23 липня 1996 року.

В той же час, з витягу з Державного реєстру речових прав на майно вбачається, що спірна реєстрація права власності на квартиру за ОСОБА_3 здійснена на підставі договору купівлі-продажу, ВЕС №804038 від 26.10.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рукавіциною Н.В., зареєстровано в реєстрі за №7325.

Тобто, позивачі просять скасувати державну реєстрацію права власності, яке зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, що не був предметом розгляду Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу у справі №2-587/2011р.

Отже, скасування запису щодо державної реєстрації права власності на спірну квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_3 є захистом права власності позивачів на квартиру від його порушення іншою особою, за якою зареєстровано аналогічне право щодо тієї ж самої квартири.

Позивачі фактично обґрунтували позовні вимоги наявністю у них права власності на спірну квартиру і відсутністю такого права у ОСОБА_3 і, як наслідок, відсутністю в останньої правомірного інтересу щодо фіксації свого права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Отже, вказаний спір не є публічно-правовим та не пов`язаний із захистом прав, свобод та інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин.

Аналогічна правова позиція викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 року у справі № 823/2042/16.

Так, згідно з частиною 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Таким чином, заявлений спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства, а справа немає встановлених нормами Кодексу адміністративного судочинства України ознак справи адміністративної юрисдикції і повинна вирішуватись, враховуючи суб`єктний склад сторін у даній справі, в порядку цивільного судочинства.

При цьому суд зазначає, що позовні вимоги мають містити вимоги про визнання протиправним та скасування договору купівлі-продажу квартири від 26.10.2006 року та похідні вимоги про скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_3 .

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України суддя відмовляє у відкритті провадження в адміністративній справі, якщо позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Керуючись пунктом 1 частини першої статті 170, статтями 248, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі №160/6763/19 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Управління з питань реєстрації виконкому Криворізької міської ради про скасування державної реєстрації.

Копію ухвали разом із позовною заявою та доданими матеріалами надіслати позивачу-1.

Роз`яснити позивачам, що відповідно до частини 5 статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України, повторне звернення тієї ж особи до адміністративного суду з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається.

Роз`яснити позивачам, що для захисту порушеного права позивачі мають право звернутись до місцевого суду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала суду набирає законної сили відповідно до статті 256 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржена у строки, встановлені статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення суду оскаржується в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду через Дніпропетровський окружний адміністративний суд відповідно до підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу VII Перехідні положення Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя М.В. Бондар