Справа № 280/2895/19
Суддя: Новікова Інна Вячеславівна
Дата ухвалення: 2019-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2019 року Справа № 280/2895/19 м.Запоріжжя
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Новікової І.В., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя, третя особа - Публічне акціонерне товариства «Запорізький абразивний комбінат», про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

14 червня 2019 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач) до Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м.Запоріжжя (далі - відповідач), третя особа - Публічне акціонерне товариства «Запорізький абразивний комбінат» (далі - третя особа), в якому позивач просить суд скасувати рішення відповідача від 26.04.2019 №74 та зобов`язати відповідача призначити позивачу пільгову пенсію за віком по Списку №2 на підставі наданих документів з 21.03.2019.

Ухвалою суду від 19.06.2019 відкрито спрощене (письмове) позовне провадження.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що рішенням Шевченківського об`єднаного УПФУ м. Запоріжжя протиправно відмовлено позивачу у призначені пенсії на пільгових умовах. Зазначає, що підставою для відмови у призначені пенсії за віком по Списку №2 стало твердження відповідача про недостатність пільгового стажу. Проте, на думку позивача, всі необхідні дані відображені в документах, які було додано до заяви про призначення пільгової пенсії за Списком №2 надають право на призначення пенсії на пільгових умовах. Позивач зазначає, що оскільки на момент звернення з заявою про призначення пенсії позивачу виповнилось 56 років, загальний стаж роботи складав більше 27 років, а пільговий стаж роботи складав 12 років 03 місяці 16 днів, то відповідно позивач має право на призначення пенсії із зменшенням пенсійного віку, встановленого Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та Законом України «Про пенсійне забезпечення». Просить задовольнити позовні вимоги.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування заперечень послався на те, що підставою для призначення пенсії за віком на пільгових умовах є, насамперед, наявність професії чи посади в зазначених списках, підтвердження шкідливих умов праці працівника безпосередньо на робочому місці за результатами атестації робочих місць, порядок проведення якої затверджений постановою КМУ від 01.08.1992 №442, та виконання робіт в умовах, передбачених відповідним Списком протягом повного робочого дня. Відповідач зазначає, що в трудовій книжці позивача та додатково наданих документах зазначено лише посади, на-які позивача було зараховано, переведено або, звільнено з посиланням на накази, але не зазначено характер виконуваної роботи, первинні документи за час виконання роботи, не підтверджується зайнятість на роботах із шкідливими умовами праці повний робочий день. Вказує, що оскільки трудова книжка позивача не містить вичерпної інформації про характер роботи, що визначав право на пенсію на пільгових умовах, то відповідно до пункту 20 «Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній», затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, керівництво підприємства повинне надати уточнюючу довідку, в якій зазначити всю необхідну інформацію для призначення пенсії. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

На підставі приписів ч.4 ст.229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, встановив наступне.

Судом встановлено, що 23.04.2019 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до Шевченківського об`єднаного УПФУ м. Запоріжжя з заявою про призначення пенсії за віком за Списком №2.

26.04.2019 об`єднаним управлінням прийнято рішення №74, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, згідно п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». В якості підстави для відмови у призначенні пенсії зазначено, що позивачем не було надано уточнюючу довідку ПАТ «Запорізький абразивний комбінат», що підтверджує зайнятість на роботах із шкідливими умовами праці повний робочий день, у зв`язку з чим періоди праці на зазначеному підприємстві не зараховані Пенсійним фондом до пільгового стажу за Списком №2.

Позивач не погодившись з відмовою Пенсійного фонду у призначенні пенсії, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Частиною 2 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

За приписами статті 8 Конституції України, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Конституція України є нормами прямої дії.

Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Суд зазначає, що згідно приписів статті 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно приписів статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Суд зазначає, що з 01.01.2004 набув чинності Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом (далі - Закон №1058).

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону №1058, цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно пункту 2 Розділ XV Прикінцеві положення Закону №1058, Пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.

Так, згідно ч.1 ст.114 Закону №1058, право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.

Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону №1058, на пільгових умовах пенсія за віком призначається: працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.

Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону: чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи; жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.

Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» визначено, що основним документом, яка підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а в разі відсутності її чи відповідних записів у ній наявність трудового стажу підтверджується в поряду встановленому Кабінетом Міністрів України.

Тобто, чинним законодавством України передбачено два можливих шляхи підтвердження стажу роботи, а саме: 1 - за допомогою належно оформленої трудової книжки; 2 - в поряду встановленому Кабінетом Міністрів України, а саме відповідно до положень Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 (далі - Порядок).

Пунктом 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

Відповідно до пункту 20 Порядку, у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток №5).

Отже, чинним законодавством України закріплено форму довідки, яка надається підприємствами працівникам для підтвердження пільгового стажу роботи.

При цьому, у довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.

Тобто, надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі №234/13910/17 та від 07 березня 2018 року у справі №233/2084/17.

Також, згідно із пунктом 3 Порядку застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18.11.2005 №383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Тобто, необхідними умовами для виникнення у особи права на пенсійне забезпечення на пільгових умовах відповідно до ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є встановлення факту перебування особи на посаді та виконання нею робіт з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, а також документальне підтвердження відповідних умов праці за час виконання роботи до 21.08.1992 та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21.08.1992.

Відсутність же підтвердження вищезазначених обставин не породжує виникнення права на зарахування пільгового стажу.

Вказаний висновок суду узгоджується з позицією Верховного Суду викладеною у постановах від 20.03.2018 у справі №607/5358/17, від 03.04.2018 у справі №132/3610/16-а, а також у висновках Верховного Суду України у постановах від 10 березня 2015 року (справа №21-51а15), від 10 вересня 2013 року (справа №21-183а13), від 02 грудня 2015 року (справа №21-1329а15), від 12 квітня 2016 (справа №21-6501а15). Також, Верховний Суд у постанові від 23 січня 2018 року (справа №732/2003/14) висловлював правову позицію стосовно відсутності законних підстав для призначення пенсії на пільгових умовах з огляду на відсутність результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.

Так, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначав про наявність у нього пільгового стажу понад 12 років, а також зазначав про протиправність не врахування відповідачем до пільгового стажу періоду праці з 02.09.1985 по 14.06.1993 (7 років 9 місяців 13 днів) на ПАТ «Запорізький абразивний комбінат».

З наданої до матеріалів адміністративної справи трудової книжки ОСОБА_1 встановлено, що позивач протягом спірного періоду працював:

з 02.09.1985 по 04.04.1990 - в цеху плавки електрокорунда нормального ВАТ «Запорізький абразивний комбінат» на посаді дробильника шліфзерна та шліфпорошку 3 розряду;

з 05.04.1990 по 31.07.1992 - на тому ж підприємстві на посаді прокальщика шліфзерна та шліфпорошку 4 розряду в цеху виробництва шліфматеріалів електрокорунда нормального;

з 01.08.1992 по 14.06.1993 - на тому ж підприємстві в тому ж цеху на посаді дробильника шліфзерна та шліфпорошку 4 розряду.

Твердження позивача про те, що його трудова книжка, яка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, містить всі необхідні записи які підтверджують пільговий стаж, суд не приймає та зазначає наступне.

Вищевказані записи в трудовій книжці позивача містять лише загальні відомості про періоди роботи та посади, які обіймав позивач у зазначені періоди, проте не містять посилань на те, що зазначені періоди надають позивачу право на призначення пільгової пенсії, як і не містять будь-якої інформації про пільговий характер виконуваних робіт, передбачених Списком № 2 та виконання таких робіт позивачем повний робочий день.

Отже, суд зазначає, що період праці з 02.09.1985 по 14.06.1993 не підтверджений належним чином оформленою довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії при відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній.

Проте, довідка за зазначений період не була надана ані до Пенсійного фонду, ані до суду.

Також, суд вважає за необхідне звернути увагу на ту обставину, що в позовній заяві позивач стверджує про те, що його трудова книжка містить усю необхідну інформацію для призначення пенсії, проте, під час звернення за призначенням пенсії позивачем до Пенсійного фонду надавалась уточнююча довідка видана АО «Мотор Січ», що свідчить про те, що позивач обізнаний щодо порядку підтвердження пільгового стажу.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

У пункті 50 рішення Європейського суду з прав людини «Щокін проти України» (№23759/03 та №37943/06) зазначено про те, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року полягає в тому, що будь-яке втручання публічних органів у мирне володіння майном повинно бути законним. Говорячи про «закон», стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року посилається на ту саму концепцію, що міститься в інших положеннях цієї Конвенції (див. рішення у справі «Шпачек s.r.о.» проти Чеської Республіки» (Spacek, s.r.o. v. The Czech Republic» № 26449/95). Ця концепція вимагає, перш за все, щоб такі заходи мали підстави в національному законодавстві. Вона також відсилає до якості такого закону, вимагаючи, щоб він був доступним для зацікавлених осіб, чітким та передбачуваним у своєму застосуванні (див. рішення у справі «Бейелер проти Італії» (Beyeler v. Italy №33202/96).

Як зазначено у пункті 28 рішення у справі «Молдавська проти України» (заява №43464/18), суд враховує те, що закон, який застосований у цій справі не містить жодного положення, яке могло б ввести в оману заявника щодо його чинності та релевантності до відповідних правовідносин, а тому обмеження щодо реалізації відповідних прав скаржника було передбачуваним і обґрунтованим.

Аналізуючи поняття «якість закону» Європейський суд з прав людини у пункті 111 рішення у справі «Солдатенко проти України» (заява № 2440/07) зробив висновок, що це поняття, вимагаючи від закону відповідності принципові верховенства права, означає, що у випадку, коли національний закон передбачає можливість обмеження прав особи, такий закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні - для того, щоб виключити будь-який ризик свавілля.

Вказані правові висновки відповідають правовим висновкам Верховного Суду, викладеним в постанові від 17.04.2018 року по справі №227/452/16-а, та від 11.07.2019 у справі №593/885/17 що враховується судом, відповідно до ч.5 ст.242 КАС України.

Посилання ж на рішення судів наведені позивачем, суд відхиляє, оскільки з їх аналізу встановлено, що вони стосуються інших фактичних обставин справи, а саме під час розгляду зазначених справи судами було встановлено, що записи у трудовій книжці заявника містять відомості про пільгових характер праці, що в даному випадку не має місця.

Відповідно до ч.1 ст.9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною ч.2 ст.77 КАС України, визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки відповідачем доведено правомірність вчинених дій.

Керуючись ст.ст. 2, 5, 9, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Шевченківського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (69014, м. Запоріжжя, вул. Карпенка-Карого, 25-А), третя особа - Публічне акціонерне товариства «Запорізький абразивний комбінат» (69014, м.Запоріжжя, вул. Олексія Поради, 44), про скасування рішення та зобов`язання вчинити певні дії - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя І.В. Новікова