Справа № 440/2113/19
Суддя: О.В. Гіглава
Дата ухвалення: 2019-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2019 року м. ПолтаваСправа № 440/2113/19

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді - Гіглави О.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справу за позовом ОСОБА_1 до Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

11 червня 2019 року (згідно відбитку поштового штампу на конверті) ОСОБА_1 звернулась до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області про:

- визнання протиправними дій Кременчуцького ОУПФУ щодо припинення виплати з 01.09.2017 по 30.06.2018 та з 01.01.2019 по теперішній час, призначених ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , пенсійних виплат за віком;

- зобов`язання Кременчуцького ОУПФУ відновити виплату призначеної пенсії за віком ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ;

- зобов`язання Кременчуцького ОУПФУ здійснити нарахування та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , за період з 01.09.2017 по 30.06.2018 та з 01.01.2019 по день відновлення виплати.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є пенсіонером та особою, переміщеною з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції. До вересня 2017 року в зв`язку з тимчасовою реєстрацією позивача у м. Кременчук Полтавської області пенсія останній виплачувалась Кременчуцьким ОУПФУ. Однак, у періоди з 01.09.2017 по 30.06.2018 та з 01.01.2019 по теперішній час Кременчуцьке ОУПФУ припинило виплату ОСОБА_1 пенсії за віком. Дії щодо невиплати пенсії за вказані періоди позивач вважає протиправними, оскільки пенсія є єдиним джерелом існування та має виплачуватися незалежно від місця проживання особи.

Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 18.06.2019 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).

04.07.2019 відповідач надав відзив на позов (а.с. 19-20), в якому вказує, що Порядок призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365. Відповідно до пункту 15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Нарахована за період з 01.09.2017 по 30.06.2018 та з 01.01.2019 по теперішній час сума пенсії позивача обліковується в управлінні та буде виплачена на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Це означає, що нараховані суми пенсії, які не виплачені за минулий період будуть виплачені за умови відповідного фінансування. При цьому, вимоги щодо проведення виплати пенсії позивачем заявлені до неналежного відповідача, оскільки в Полтавській області виплата пенсій проводиться Управлінням з координації та контролю за виплатою пенсій ГУПФУ в Полтавській області. Відтак, територіальним управлінням здійснюється прийняття документів, призначення пенсій, а Головним управління в області - контроль за правильністю призначення та виплата.

Відповідно до приписів статті 263 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), зокрема, справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.

Cправи, визначені частиною першою цієї статті, суд розглядає у строк не більше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини.

ОСОБА_1 (рнокпп НОМЕР_1 ) є пенсіонером за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням серія № НОМЕР_2 (а.с. 7).

Згідно листа ГУПФУ в Полтавській області від 13.07.2018 №БА-8273403/1099 (а.с. 11) ОСОБА_1 перебуває на обліку в Кременчуцькому ОУПФУ як внутрішньо переміщена особа та отримувач пенсії згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".

За змістом позовної заяви, у травні 2017 року ОСОБА_1 поїхала проживати до доньки у Польщу, а, у подальшому, останній стало відомо про припинення виплати її пенсії з вересня 2017 року. В травні 2018 року позивач повернулася в Україну та звернулася до Кременчуцького ОУПФУ із заявою про поновлення виплати пенсії.

У листі ГУПФУ в Полтавській області від 13.07.2018 №БА-8273403/1099 зазначено, що на підставі заяви ОСОБА_1 від 24.05.2018 та відповідно до рішення Комісії з питань призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам від 12.06.2018 №12-К територіальним управлінням Пенсійного фонду відновлено виплату пенсії останньої з 01.09.2017. Пенсія за липень 2018 року в сумі 3651,90 грн перерахована ОСОБА_1 по відомості на банківський рахунок в АТ "Ощадний банк України" 12.07.2018. Стосовно нарахованої пенсії за період з 01.09.2017 по 30.06.2018 ОСОБА_1 проінформовано, що відповідно до пункту 15 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати та будуть виплачені на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.

Згідно позовної заяви, у вересні 2018 року ОСОБА_1 знову поїхала до доньки у Польщу з метою пройти необхідне лікування, а карту для пенсійних виплат залишила господарю квартири, в якого винаймала житло у м. Кременчук з метою використання останнім коштів на вказаній картці в рахунок оплати орендованого житла. З січня 2019 року виплата пенсії на вказану картку припинилася. В квітні 2019 року ОСОБА_1 повернулася в м. Кременчук та повторно звернулася до Кременчуцького ОУПФУ, де їй запропонували отримати нову довідку тимчасово переміщеної особи.

15.05.2019 за №1631- на ім`я ОСОБА_1 видано довідку про взяття останньої на облік внутрішньо переміщеної особи за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8).

За змістом позовної заяви, після отримання вказаної вище довідки про статус переміщеної особи ОСОБА_1 подала заяву Кременчуцькому ОУПФУ щодо відновлення виплати пенсії з 01.01.2019, але вказана заява залишилася без належного реагування зі сторони управління, що слугувало підставою для звернення останньої до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку спірним відносинам та відповідним доводам сторін, суд приходить до таких висновків.

Згідно статті 22 Конституції України, права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права та свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Згідно статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат для догляду, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Європейська соціальна хартія (переглянута) від 03.05.1996, ратифікована Законом України від 14.09.2006 №137-V, яка набрала чинності з 01.02.2007 (далі - Хартія), визначає, що кожна особа похилого віку має право на соціальний захист (пункт 23 частини І). Ратифікувавши Хартію, Україна взяла на себе міжнародне зобов`язання запроваджувати усіма відповідними засобами досягнення умов, за яких можуть ефективно здійснюватися права та принципи, що закріплені у частині І Хартії.

Отже, право особи на отримання пенсії як складова частина права на соціальний захист є її конституційним правом, яке гарантується міжнародними зобов`язаннями України.

Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003.

Статтею 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено право громадян України на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.

Згідно статті 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (надалі за текстом - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.

У відповідності до частини третьої статті 4 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", яка визначає складові законодавства про пенсійне забезпечення в Україні, виключно законами про пенсійне забезпечення визначаються: види пенсійного забезпечення; умови участі в пенсійній системі чи її рівнях; пенсійний вік для чоловіків та жінок, при досягненні якого особа має право на отримання пенсійних виплат; джерела формування коштів, що спрямовуються на пенсійне забезпечення; умови, норми та порядок пенсійного забезпечення; організація та порядок здійснення управління в системі пенсійного забезпечення.

Статтею 5 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено, що він регулює відносини, які виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом, зокрема, визначаються порядок здійснення пенсійних виплат за загальнообов`язковим державним пенсійним страхуванням; порядок використання коштів Пенсійного фонду та накопичувальної системи пенсійного страхування.

Відповідно до статті 47 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" пенсія виплачується щомісяця організаціями, що здійснюють виплату і доставку пенсій, у строк не пізніше 25 числа місяця, за який виплачується пенсія, виключно в грошовій формі за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання пенсіонера в межах України або перераховується на визначений цією особою банківський рахунок у порядку, передбаченому законодавством.

Статтею 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" визначено, що виплата пенсії за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду припиняється:

1) якщо пенсія призначена на підставі документів, що містять недостовірні відомості;

2) на весь час проживання пенсіонера за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України;

3) у разі смерті пенсіонера;

4) у разі неотримання призначеної пенсії протягом 6 місяців підряд;

5) в інших випадках, передбачених законом.

Суд зауважує, що перелік підстав припинення виплати пенсії, визначений частиною першою статті 49 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" є вичерпним та передбачає можливість припинення виплати пенсії з інших підстав лише у випадках, передбачених законом.

Відповідно до частини другої статті 49 вказаного Закону поновлення виплати пенсії здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати.

Як свідчить аналіз положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", припинення виплати пенсії можливо лише за умови прийняття пенсійним органом відповідного рішення з підстав, визначених статтею 49 цього Закону.

Однак, відповідачем такого рішення суду не надано.

Відповідач у відзиві на позов обґрунтовує свої дії, посилаючись на Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365.

За змістом конституційних норм (статті 113, 116, 117 Конституції України), Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Особливу увагу варто звернути на те, що у преамбулі до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування зазначено", що зміна умов і норм загальнообов`язкового державного пенсійного страхування здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема, форми і види пенсійного забезпечення, захисту, форми і види пенсійного забезпечення.

Статтями 2 та 3 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" визначено, що Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, за обставин, визначених у статті 1 цього Закону, має право на захист від примусового внутрішнього переміщення або примусового повернення на покинуте місце проживання.

Конституційне право на соціальний захист включає право громадян на забезпечення їх у старості. Пенсія за віком, за вислугу років та інші її види, що призначаються у зв`язку з трудовою діяльністю, заслужені попередньою працею і є однією з форм соціального захисту. Цим визначається зміст і характер обов`язку держави стосовно тих громадян, які набули право на одержання пенсії.

Закріплюючи на конституційному рівні право на соціальний захист кожного громадянина, без будь-яких винятків, держава реалізує положення статті 24 Конституції України, відповідно до яких громадяни мають рівні конституційні права і не може бути обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати право громадянина на одержання призначеної йому пенсії незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія.

Таким чином, зміна пенсіонером місця проживання не може бути підставою для позбавлення його конституційного права на отримання соціального захисту, а саме, отримання пенсії.

Згідно зі статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до статті 1 Конституції України, Україна є правовою державою. Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю (стаття 3 Конституції України).

Конституційний Суд України у Рішенні від 07.10.2009 №25-рп/2009 зазначив, що виходячи із правової, соціальної природи пенсій право громадянина на одержання призначеної йому пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; держава відповідно до конституційних принципів зобов`язана гарантувати це право незалежно від того, де проживає особа, якій призначена пенсія, в Україні чи за її межами.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Пунктом 54 рішення Європейського суду з прав людини по справі "Пічкур проти України" зазначено про порушення статті 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою користування правами та свободами, визнаними в Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою, у поєднанні зі статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якою передбачено право кожної фізичної або юридичної особи мирно володіти своїм майном та закріплено, що ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У справі "Ілашку та інші проти Молдови та Росії", Європейський суд з прав людини визнав, що Уряд Молдови, який є єдиним законним Урядом Республіки Молдова за міжнародним правом, не здійснював влади над частиною своєї території, яка перебуває під ефективним контролем Молдавської Республіки Придністров`я (МРП). Однак, навіть за відсутності ефективного контролю над Придністровським регіоном, Молдова все ж таки має позитивне зобов`язання за ст. 1 Конвенції вжити заходів, у рамках своєї влади та відповідно до міжнародного права, для захисту гарантованих Конвенцією прав заявників.

Як зазначено в пункті 333 цього рішення: "Суд вважає, що коли держава не може забезпечити дію своєї влади на частині своєї території відповідно фактичній ситуації, держава не перестає нести відповідальність та здійснювати юрисдикцію. Воно повинно усіма доступними дипломатичними та правовими засобами із залученням іноземних держав та міжнародних організацій продовжувати гарантувати права та свободи, передбачені Конвенцією".

Вирішуючи спір, судом враховуються правові висновки, викладені у рішенні Верховного Суду від 03.05.2018 за результатами розгляду зразкової справи №805/402/18 (провадження № Пз/9901/20/18), стосовно того, що не підтвердження фактичного місця проживання не є передбаченою законом підставою для припинення виплати пенсії, а Постанова КМУ №365 є підзаконним нормативно-правовим актом, який обмежує встановлене законодавством право на отримання пенсії позивачем.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що відповідачем протиправно припинено виплату ОСОБА_1 пенсії за віком у періоди 01.09.2017 по 30.06.2018 та з 01.01.2019 по теперішній час.

У відзиві на позов відповідач керуючись Порядком призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам вказує, що нарахована за періоди з 01.09.2017 по 30.06.2018 та з 01.01.2019 по теперішній час сума пенсії позивача за віком обліковується в управлінні та буде виплачена на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. Це означає, що нараховані суми пенсії, які не виплачені за минулий період будуть виплачені за умови відповідного фінансування.

Судом не заперечується та обставина, що постановою Кабінету Міністрів України від 25.04.2018 №335 внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 08.06.2016 №365 "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам", а саме, пункт 15 викладено в такій редакції: "Орган, що здійснює соціальні виплати, на підставі рішення комісії призначає (відновлює) таку соціальну виплату з місяця, в якому надійшла заява внутрішньо переміщеної особи. Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України.", а пункт 18 доповнено реченням такого змісту: "Суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України."

Разом з тим, на переконання суду, Кабінет Міністрів України не наділений правом вирішувати питання, які належать до виключної компетенції Верховної Ради України, так само як і приймати правові акти, які підміняють або суперечать законам України.

Конституційне поняття "Закон України", на відміну від поняття "законодавство України", не підлягає розширеному тлумаченню, це - нормативно-правовий акт, прийнятий Верховною Радою України в межах повноважень. Зміни до закону вносяться за відповідно встановленою процедурою Верховною Радою України шляхом прийняття закону про внесення змін. Нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України є підзаконними, а тому не можуть обмежувати права громадян, які встановлено законами.

Судом встановлено, що жодних змін до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з приводу особливостей виплати заборгованості пенсіонерам, які є внутрішньо переміщеними особами, Верховною Радою не приймалось.

Відповідно до статті 7 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України. У разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу, або положення відповідного міжнародного договору України.

Отже, у випадку суперечності норм підзаконного акту нормам закону слід застосовувати норми закону, оскільки він має вищу юридичну силу.

Таким чином, приписи постанови Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 року №335, якими внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року №365 "Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам" не можуть бути застосовані до даних правовідносин, оскільки відповідних змін у Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування зазначено" внесено не було.

Посилання відповідача у відзиві на позов на те, що вимоги щодо проведення виплати пенсії позивачем заявлені до неналежного відповідача, оскільки в Полтавській області виплата пенсій проводиться Управлінням з координації та контролю за виплатою пенсій ГУПФУ в Полтавській області, судом оцінюються критично оскільки саме Кременчуцьке ОУПФУ є територіальним управлінням, на обліку в якому перебуває позивач та до повноважень якого згідно законодавства відносяться такі питання, як призначення пенсії позивачу, її нарахування, припинення/зупинення виплати пенсії та поновлення виплати такої пенсії. Водночас, та обставина, що фактичний перерахунок пенсійних виплат на картку позивача здійснює Управління з координації та контролю за виплатою пенсій, жодним чином не спростовує того, що такий перерахунок відбувається виключно на підставі відповідного рішення, прийнятого Кременчуцьким ОУПФУ, як територіальним управлінням, на обліку в якому перебуває ОСОБА_1 .

У пункту 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 05.04.2005 (заява №38722/02) Суд вказав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.

Враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що під час розгляду справи суд дійшов висновку про противність припинення виплати ОСОБА_1 пенсії за віком у періоди з 01.09.2017 по 30.06.2018 та з 01.01.2019 по теперішній час, суд приходить до висновку, що належним та ефективним способом відновлення права позивача на отримання гарантованої державою пенсії буде задоволення позовних вимог ОСОБА_1 шляхом визнання протиправними дій Кременчуцького ОУПФУ щодо припинення виплати з 01.09.2017 по 30.06.2018 та з 01.01.2019 по теперішній час, призначеної ОСОБА_1 пенсії за віком, зобов`язання Кременчуцьке ОУПФУ відновити виплату призначеної пенсії за віком ОСОБА_1 , а також зобов`язання Кременчуцьке ОУПФУ здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком за період з 01.09.2017 по 30.06.2018 та з 01.01.2019 по день постановлення судового рішення у даній справі.

Вимоги позивача про зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату пенсії за віком з 01.01.2019 по день фактичного відновлення виплати пенсії задоволенню не підлягають, оскільки рішення суду не може регулювати правовідносини сторін у справі на майбутнє.

З приводу клопотання ОСОБА_1 про допущення до негайного виконання рішення суду в межах суми стягнення пенсії за один місяць суд зазначає, що за приписами пункту 1 частини 1 статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України негайно виконуються рішення суду про присудження виплати пенсій, інших періодичних платежів з Державного бюджету України або позабюджетних державних фондів - у межах суми стягнення за один місяць.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України суд, який ухвалив рішення, за заявою учасників справи або з власної ініціативи може ухвалою в порядку письмового провадження або зазначаючи про це в рішенні звернути до негайного виконання рішення у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1 і 2 частини першої цієї статті.

В даній справі, заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги, про обґрунтованість яких суд дійшов висновку під час її розгляду, носять зобов`язальний характер та не стосуються стягнення з Кременчуцького ОУПФУ конкретної суми пенсійних виплат, а відтак, з огляду на приписи статті 371 Кодексу адміністративного судочинства України суд не вбачає підстав для задоволення заяви позивача про допущення до негайного виконання рішення суду в межах суми стягнення пенсії за один місяць.

Підстави для розподілу судових витрат відсутні з огляду на звільнення позивача, як інваліда ІІ групи, від сплати судового збору за подання даного позову.

Керуючись статтями 241-245 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області (вул. Велика набережна, 9, м. Кременчук, Полтавська область, 39630, ) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України Полтавської області щодо припинення виплати з 01 вересня 2017 року по 30 червня 2018 року та з 01 січня 2019 року по теперішній час призначеної ОСОБА_1 пенсії за віком.

Зобов`язати Кременчуцьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області відновити виплату призначеної пенсії за віком ОСОБА_1 .

Зобов`язати Кременчуцьке об`єднане управління Пенсійного фонду України Полтавської області здійснити нарахування та виплату пенсії за віком ОСОБА_1 за період з 01 вересня 2017 року по 30 червня 2018 року та з 01 січня 2019 року по 18 липня 2019 року.

В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду з урахуванням особливостей подання апеляційних скарг, встановлених пунктом 15.5 частини 1 Перехідних положень Кодексу адміністративного судочинства України в редакції від 03.10.2017 року.

Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Гіглава