Справа № 809/872/17
Суддя: Шипуліна Т.М.
Дата ухвалення: 2019-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

Іменем України

17 липня 2019 року

м. Київ

справа №809/872/17

касаційне провадження №К/9901/38569/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Шипуліної Т.М.,

суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.10.2017 (головуючий суддя - Гудим Л.Я., судді: Довгополов О.М., Ільчишин Н.В.) у справі № 809/872/17 за позовом ОСОБА_1 до Івано-Франківської митниці ДФС про визнання незаконними та скасування картки відмови і рішення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Івано-Франківської митниці ДФС, в якому просив визнати незаконними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 12.05.2017 № UA206010/2017/000215/1 та картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 12.05.2017 № UA206010/2017/01284.

Івано-Франківський окружний адміністративний суд постановою від 31.07.2017 позов задовольнив.

Львівський апеляційний адміністративний суд постановою від 03.10.2017 постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31.07.2017 скасував та прийняв нову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовив.

Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в касаційному порядку.

В касаційній скарзі позивач просить скасувати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.10.2017 та залишити в силі постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31.07.2017.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а саме: статей 49, 52, 53, 58 Митного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), статті 244-2 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в суді апеляційної інстанції).

Зокрема, зазначає, що суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, не врахував докази та документи, які містяться в матеріалах справи, а також залишив поза увагою висновки Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах.

У зв`язку з неприбуттям у судове засідання жодного з учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце судового засідання, справа розглядається в порядку письмового провадження відповідно до пункту 2 частини першої статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 29.04.2017 ОСОБА_1 придбано у фізичної особи-нерезидента транспортний засіб - легковий автомобіль, що був у використанні, марки Skoda, модель Octavia, ідентифікаційний номер кузова - НОМЕР_1 , загальна кількість місць для сидіння - п`ять, включаючи місце для водія, призначений для перевезення пасажирів, тип кузова - універсал, тип двигуна - дизельний, що підтверджується рахунком-фактурою (інвойсом) від 29.04.2017, та представлено його для митного оформлення до Івано-Франківської митниці ДФС за електронною митною декларацією від 13.05.2017 № UA206010/2017/412429.

У вказаній митній декларації позивачем самостійно визначено митну вартість товару за основним методом, тобто за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), на рівні 3700,00 Євро.

Одночасно з митною декларацією декларантом подано відповідачу ряд документів для підтвердження митної вартості товару і обраний метод її визначення, а саме: рахунок-фактуру (інвойс) від 29.04.2017; декларацію про походження товару від 29.04.2017; акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 03.05.2017 № UA20903/2017/05689; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 05.02.2010 № НОМЕР_2, від 05.02.2010 № НОМЕР_3; інформацію про позитивні результати здійснення радіологічного контролю товару від 29.04.2017 № 0380; паспорт громадянина України з відміткою про реєстрацію місця проживання в Україні; митну декларацію країни відправлення від 12.05.2017 № MRN17PL401010E0084258.

За наслідками дослідження поданих позивачем документів, Івано-Франківською митницею ДФС розпочато процедуру консультацій із декларантом шляхом формування електронного повідомлення про необхідність надання додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товару відповідно до частини другої статті 53 Митного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), а саме - банківських платіжних документів, якщо рахунок оплачено, а також інших платіжних та/або бухгалтерських документів, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації товару, за наявності.

У зв`язку з неподанням ОСОБА_1 додаткових документів з підстави їх відсутності, Івано-Франківською митницею ДФС прийнято рішення про коригування митної вартості товарів від 12.05.2017 № UA206010/2017/000215/1, згідно з яким митну вартість транспортного засобу визначено за шостим (резервним) методом, а також складено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 12.05.2017 № UA206010/2017/01284.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем подано митному органу повні відомості про митну вартість імпортованого товару, а останнім, у свою чергу, не доведено, що представлені відомості є недостовірними.

Скасовуючи судове рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове - про відмову в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що відповідачем вимагались у ОСОБА_1 документи, які підтверджують числові значення складових митної вартості імпортованого товару, чи відомостей щодо його ціни, що фактично сплачена або підлягає сплаті, неподання яких було об`єктивною підставою для відмови в митному оформленні транспортного засобу.

Надаючи оцінку правомірності прийняття оскаржуваних актів індивідуальної дії, слід враховувати таке.

За правилами частини першої статті 53 Митного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.

У частині другій цієї статті наведений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів.

Частиною третьою статті 53 Митного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено обов`язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу органу доходів і зборів протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно з положенням частини четвертої вказаної статті у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) визначені в ній документи.

Відповідно до частини першої статті 54 Митного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що органи доходів і зборів мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.

Наявність в органу доходів і зборів обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.

Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.

Згідно з положеннями статті 57 Митного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.

У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59, 60 Митного кодексу України за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.

При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.

У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.

Таке правозастосування узгоджується з висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 31.03.2015 у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Південьмортранс» до Південної митниці Міністерства доходів і зборів України, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрос-Нова», про визнання протиправними і скасування рішення та картки відмови, який має враховуватись при застосуванні норм права у подібних правовідносинах відповідно до підпункту 8 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

У справі, що розглядається суд першої інстанції встановив, а суд апеляційної інстанції при цьому не спростував, що позивачем подано митному органу належні та допустимі докази на підтвердження ціни договору купівлі автомобіля, що був у використанні.

Зазначені документи не містять розбіжностей щодо вартості та вказують, що їх дані піддаються обчисленню.

Відтак, ненадання декларантом запитуваних митним органом документів (платіжних або інших бухгалтерських), за відсутності належного (об`єктивного) обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим (основним) методом за відсутності цих документів, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування відповідачем іншого, зокрема, резервного методу визначення митної вартості товару.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про недоведеність відповідачем обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного декларантом позивача розрахунку митної вартості товару за ціною договору, ґрунтується на правильному застосуванні норм права.

Отже, Верховний Суд дійшов висновку, що суд апеляційної інстанції скасував постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31.07.2017, яка відповідає закону.

Згідно зі статтею 352 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 352, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 03.10.2017 у справі № 809/872/17 скасувати.

Постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 31.07.2017 у справі № 809/872/17 залишити в силі.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду: Т.М. Шипуліна

Л.І. Бившева

В.В. Хохуляк