Справа № 520/1848/19
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2019-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2019 р.Справа № 520/1848/19
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Кононенко З.О.,

Суддів: Мельнікової Л.В. , Калиновського В.А. ,

за участю секретаря судового засідання Цибуковської А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.04.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Білова О.В., майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, повний текст складено 03.04.19 року по справі № 520/1848/19 за позовом ОСОБА_1

до Слобожанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м.Харкова про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Слобожанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова, в якому просила суд визнати дії відповідача щодо невключення до складу спадщини грошових коштів у вигляді недоотриманої пенсії за період з 01.08.2014 по 13.06.2015 в розмірі 16352 грн 44 коп. протиправними та зобов`язати Слобожанське об`єднане управління Пенсійного фонду України м. Харкова виплатити спадкоємцю ОСОБА_1 в якості спадщини за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , недоотриману пенсію з 01.08.2014 по 13.06.2015 в розмірі 16352 грн 44 коп.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що її чоловік, ОСОБА_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 Пенсійна справа ОСОБА_2 , на час виникнення спірних правовідносин, взята на облік відповідачем. У відповідь на запит нотаріуса щодо суми недоотриманої пенсії за життя спадкодавця надав відповідь, що пенсіонером ОСОБА_2 недоотримано пенсії у розмірі 60168 грн. 04 коп. 29 жовтня 2018 року нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яким посвідчено, що спадкоємцем майна, що складається з недоодержаної пенсії в загальній сумі 60168 грн. 04 коп. є його дружина ОСОБА_1 . В листопаді 2018 позивач звернулася до відповідача із заявою про виплату недоотриманої пенсії чоловіка. На підставі зазначеної заяви відповідачем здійснено виплату недоотриманої пенсії в сумі 60168 грн, за період, що не перевищує трьох років до дня звернення за отриманням пенсії - з 14.06.2015 по 31.03.2018. У відповідь на адвокатський запит відповідач надав пояснення, яким чином обраховувалась сума недоотриманої пенсії. Посилаючись на статтю 46 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідач нарахував суму пенсії, на виплату яких пенсіонер має право, але не отримував своєчасно з власної вини, та яка виплачується за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. Нарахування відбулося з 14.06.2015 по 31.03.2018, а сума недоотриманої пенсії склала 60168 грн 04 коп. На адвокатський запит від 05.02.2019 №1816/48-02-04 отримана інформація, що з 01.08.2014 (моменту невиплати пенсії ОСОБА_2 ) по 13.06.2015 сума пенсії склала 16352 грн 44 коп. Зазначена сума не була включена до спадщини й не була отримана спадкоємцем. Позивач не погоджується з такою позицією відповідача, оскільки вважає, що позивач має право на отримання пенсії її чоловіка за весь час її неотримання, а не за три роки.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.04.2019 року в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Слобожанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м. Харкова про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено.

Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України в редакції від 07.11.2018 року, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Нотаріус видав свідоцтво про право на спадщину у відповідності з даними, отриманими від Слобожанського об`єднаного Управління пенсійного фонду України м. Харкова. Відповідач, обраховувавши неналежним чином суму недоотриманої пенсії, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України, чим порушив конституційне право особи на отримання спадщини за законом. Відповідно до ч. 2 ст, 1300 ЦК України на вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесеш зміни до свідоцтва про право на спадщину. Всі вищезазначені норми матеріального права не було застосовано судом першої інстанції.

Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що провадження у справі підлягає закриттю з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що чоловік позивача, ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.8).

Пенсійна справа ОСОБА_2 , на час виникнення спірних правовідносин, взята на облік Слобожанським об`єднаним Управління Пенсійного фонду України м. Харкова.

Під час оформлення спадкової справи позивачем нотаріусом було направлено запит щодо суми недоотриманої пенсії за життя спадкодавцем до Слобожанського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України м. Харкова. Згідно отриманої відповіді від 17 жовтня 2018 року №15088/48-02-02, пенсіонером ОСОБА_2 недоотримано пенсії у розмірі 60168 грн 04 коп.(а.с.10)

29 жовтня 2018 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Гончаренко Н.Ю. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яким посвідчено, що спадкоємцем майна, що складається з недоодержаної пенсії в загальній сумі 60168 грн. 04 коп. є його дружина ОСОБА_1 .(а.с.12)

З позовної заяви вбачається, що відповідачем здійснено виплату недоотриманої пенсії в сумі 60168 грн, за період, що не перевищує трьох років до дня звернення за отриманням пенсії - з 14.06.2015 по 31.03.2018.

У відповідь на адвокатський запит відповідач надав лист від 05.02.2019 №1816/48-02-04, в якому повідомив, що пенсія померлим не отримувалася з 01.08.2014. За період з 01.08.2014 (моменту невиплати пенсії ОСОБА_2 ) по 13.06.2015 сума пенсії склала 16352 грн 44 коп. Нарахування відбулося з 14.06.2015 по 31.03.2018, а сума недоотриманої пенсії склала 60168 грн 04 коп. Також, роз`яснено, яким чином обраховувалась сума недоотриманої пенсії. З посиланням на статтю 46 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідач розрахував суму пенсії, на виплату яких пенсіонер має право, але не отримував своєчасно з власної вини, та яка виплачується за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернулася до відповідача з заявою про отримання недоотриманої пенсії спадкодавцем на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Гончаренко Н.Ю., після закінчення шестимісячного строку з дня відкриття спадщини.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову з наступних підстав.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» правосуддя в Україні здійснюється виключно судами та відповідно до визначених законом процедур судочинства.

Відповідно до Конституції України (ст.125 Конституції України) і Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (ст.17) судоустрій будується за принципами територіальності, спеціалізації та інстанційності.

Згідно ч.1 ст.18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Відповідно до принципу спеціалізації Законом визначено види і повноваження місцевих судів (ст.ст.21, 22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»): загальні суди, які розглядають цивільні, кримінальні, адміністративні справи, а також справи про адміністративні правопорушення у випадках та порядку, визначених процесуальним законом; господарські суди, які розглядають справи, що виникають із господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені законом до їх юрисдикції; адміністративні суди, які розглядають справи адміністративної юрисдикції (адміністративні справи).

Юрисдикція місцевих судів щодо окремих категорій справ, а також порядок їх розгляду визначаються законом (ч.5 ст.22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Отже судова юрисдикція - це компетенція судів здійснювати правосуддя в формі визначеного законом виду судочинства і щодо визначеного кола правовідносин.

Статтею 19 КАС України передбачено перелік справ у публічно-правових спорах, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, тобто визначено предметне коло справ, які розглядаються адміністративними судами.

Так, згідно п.1 ч.1 ст.19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

На відміну від адміністративної юрисдикції як компетенції адміністративних судів щодо розгляду справ у публічно-правових спорах, підсудність відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України - це розмежування повноважень адміністративних судів щодо розгляду і вирішення справ, які належать до адміністративної юрисдикції.

Згідно із ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у справі "Zаndv. Аustria" від 12.10.1978 р. вказав, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не лише на правову основу самого існування "суду", але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, встановлений законом" у частині першій статті 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з (...) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (...)". З огляду на це не вважається "судом, встановленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Згідно із п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України, адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.

Пунктом 7 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема: спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Аналіз вищезазначених норм закону вказує, що до юрисдикції адміністративних судів віднесено розгляд тих справ, де предметом спору є порушення прав, свобод чи інтересів конкретної особи зі сторони суб`єкту владних повноважень саме у сфері публічно-правових відносин.

Крім того, публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад і участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку із чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він, головним чином, обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо позивач намагається захистити своє порушене приватне право шляхом оскарження управлінських дій суб`єктів владних повноважень.

Судовим розглядом встановлено, що під час оформлення спадкової справи позивачем нотаріусом було направлено запит щодо суми недоотриманої пенсії за життя спадкодавцем до Слобожанського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України м. Харкова. Згідно отриманої відповіді від 17 жовтня 2018 року №15088/48-02-02, пенсіонером ОСОБА_2 недоотримано пенсії у розмірі 60168 грн 04 коп.(а.с.10)

29 жовтня 2018 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Гончаренко Н.Ю. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, яким посвідчено, що спадкоємцем майна, що складається з недоодержаної пенсії в загальній сумі 60168 грн. 04 коп. є його дружина ОСОБА_1 .(а.с.12)

З позовної заяви вбачається, що відповідачем здійснено виплату недоотриманої пенсії в сумі 60168 грн, за період, що не перевищує трьох років до дня звернення за отриманням пенсії - з 14.06.2015 по 31.03.2018.

Тобто, фактично спірні правовідносини в цій справі стосуються реалізації права ОСОБА_1 на оформлення права власності на майно в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до статті 1227 Цивільного кодексу України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Згідно з частиною десятою статті 47 Закону України від 23.09.1999 № 1105-XIV "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" належні суми страхових виплат, що з вини Фонду не були своєчасно виплачені особам, які мають на них право, у разі смерті цих осіб виплачуються членам їхніх сімей, а в разі їх відсутності - включаються до складу спадщини.

Аналіз наведених норм права дозволяє дійти висновку, що оскільки грошові кошти недоотриманих соціальних виплат увійшли до спадкового майна, їх отримання регулюється спадковим законодавством.

Колегія суддів зазначає, що не є публічно-правовим спір за участю суб`єкта владних повноважень публічного права, з одного боку, та суб`єкта приватного права - фізичної особи, коли управлінські дії суб`єкта владних повноважень спрямовані на створення, зміну або припинення її цивільних прав. В даному випадку існує спір про право, хоча однією зі сторін у ньому виступає особа публічного права, але спірні правовідносини врегульовані нормами цивільного законодавства. У спірних правовідносинах у цьому випадку реалізується не публічний, а приватний інтерес - право на спадщину.

Оскільки між позивачем та відповідачем виник приватний спір, який випливає не з публічно-правових, а із цивільних правовідносин, суд першої інстанції помилково розглянув справу в порядку адміністративного судочинства, оскільки спір слід вирішувати в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що позов ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.

Порушення правил юрисдикції адміністративних судів, встановлених статтею 19, є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження незалежно від доводів апеляційної скарги.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті стаття 238 КАС України суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з прийняттям нового судового рішення про закриття провадження у справі.

Керуючись ч. 4 ст. 229, ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 319, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.04.2019 року по справі № 520/1848/19 скасувати.

Провадження у справі № 520/1848/19 за позовом ОСОБА_1 до Слобожанського об`єднаного управління Пенсійного фонду України м.Харкова про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - закрити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя (підпис)З.О. Кононенко
Судді(підпис) (підпис) Л.В. Мельнікова В.А. Калиновський
Повний текст постанови складено 19.07.2019 року