Справа № 344/7233/19
Суддя: Шамотайло О. В.
Дата ухвалення: 2019-07-18 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 344/7233/19
Провадження № 2-а/344/496/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2019року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Шамотайла О.В.,

секретаря Устинської Н.С.,

з участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області в особі поліцейського взводу 2 роти 1 батальйону УПП Кочерги В.І., Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд із адміністративним позовом, в якому просив скасувати постанову серії ВР №279687 від 10.04.2019 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. Позовні вимоги обґрунтував тим, що відповідно до оскаржуваної постанови він визнаний винним у тому, що 10.04.2019року близько 18год. 35 хв. він, в м. Івано-Франківську по Довженка, 21 керуючи транспортним засобом Дача Логан реєстраційний номер НОМЕР_1 здійснив в`їзд під арку де встановлений дорожній знак 3.21 чим порушив його вимоги та п. 8.4 «в» ПДР України.

Відповідно до поданої заяви, позивач заперечує факт порушення ним вимог правил дорожнього руху, вважає, що розміщення даного знаку суперечить стандартам, що визначені для правил застосування дорожніх знаків, оскільки даний знак не був видимий з відстані не менше 100 м. за напрямком руху, вказав, що повідомлення ним патрульним поліцейським під час оформлення постанови про адміністративне порушення інформації про те, що позивачу відомо про рішення Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради щодо встановлення знаку, не в повній мірі відповідає дійсності, адже позивачу було достеменно відомо про передостаннє, а не про останнє рішення, тому він помилково вважав, що є обізнаним щодо цього питання, просить скасувати оскаржувану постанову.

Позивачем оскаржувалася в адміністративному порядку зазначена постанова, однак залишена без змін, а тому 24.04.2019 року позивач звернувся до суду.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 25.04.2019 року відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Позивач в судовому засіданні по розгляду даної справи вважав за необхідне про залучення в якості співвідповідача Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04.06.2019р. клопотання позивача задоволено - залучено до участі у справі в якості другого відповідача - Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області.

Позивач в судовому засіданні підтримав вимоги позову, просив його задовольнити в повному обсязі.

Відповідач поліцейський взводу 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Кочерга В.І. скористався правом, визначеним у ст.162 КАС України на подання відзиву на адміністративний позов та подав відповідний відзив, що долучений до матеріалів справи (а.с. 31-38), в якому просив залишити позовну заяву без розгляду у зв`язку з пропущенням строків звернення до суду, а у випадку розгляду справи по суті - відмовити у задоволенні позову та справу розглядати без участі відповідача 1, і в судове засідання не з`явився.

Представником відповідача 2- Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області відзив не подавався, в судове засідання, сторона будучи повідомленою належним чином не пребула, про причини своєї неявки суд не повідомляла.

Відповідачем 1 також на підтвердження обставин правопорушення подано до відзиву диск з відеозаписом із службового нагрудного відеореєстратора поліцейського, що долучені до матеріалів справи.

Суд, розглянувши у відповідності до вимог ст.262 КАС України справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, оглянувши речовий доказ - відеозапис із камери патрульного та дослідивши в сукупності письмові докази, якими сторони обґрунтовують позовні вимоги, встановив наступне.

Щодо строків звернення до суду, то слід зауважити таке.

Згідно з частиною першою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.

Відповідно до частини третьої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України, для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною другою статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України, позовну заяву щодо рішень (постанов) в справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, може бути подано протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).

Дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними. Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними, що узгоджується з практикою Європейського Суду з прав людини (рішення від 22 жовтня 1996 року в справі «Стаббінс та інші проти Сполученого Королівства» та від 20 вересня 2011 року у справі «ВАТ «Нафтова команія «Юкос» проти Росії»).

Зазначений частиною другою статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України десятиденний строк визнаний законодавцем достатнім для того, щоб у справах цієї категорії особа, яка вважає, що рішенням суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи інтереси, визначилася, чи звертатиметься вона до суду з позовом за їх захистом.

Як видно з матеріалів справи, позивач оскаржує постанову у справі про адміністративне правопорушення від 10.04.2019, яку отримав особисто в цей же день. Проте позивач скористався своїм правом та 11.04.2019 року подав до Національної поліції України Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області скаргу щодо скасування оскаржуваної постанови в адміністративному порядку (а.с.44).

17.04.2019 року позивачу Управлінням патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України направлено поштовим зв`язком лист №Д-237/41/20/01-2019 про відсутність підстав для задоволення скарги та повідомлено про можливість оскаржити постанову в судовому порядку (а.с.56).

При цьому на поштовому конверті, в якому позивачу направили зазначений лист, зазначена не вірна адреса позивача (а.с. 4), а саме : АДРЕСА_2 , замість правильного АДРЕСА_4 , і як вірно вказано у листі №Д-237/41/20/01-2019.

Наведене позбавило змоги позивача вчасно отримати дану відповідь Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України і звернутися з позовом до спливу 10-денного строку.

Беручи наведене вище до уваги та те, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду в розумінні статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України можуть визнаватись лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, не залежали від волевиявлення особи, що звернулася до суду та пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та є підтверджені належними доказами, суд вважає за можливе поновити пропущений позивачем строк для звернення до суду з позовом.

Щодо суті спору то необхідно вказати наступне.

Між сторонами виник публічно-правовий спір щодо правомірності накладення адміністративного стягнення за адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КУпАП.

Поліцейським взводу 2 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області Кочергою В.І. 10.04.2019 року винесено постанову про накладання адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі 255 гривень. Зі змісту постанови серії ВР №279687 від 10.04.2019 року вбачається, що 10.04.2019року, о 18год. 35 хв. ОСОБА_1 , в м. Івано-Франківську по Довженка, 21 керуючи транспортним засобом Дача Логан реєстраційний номер НОМЕР_1 здійснив в`їзд під арку де встановлений дорожній знак 3.21 чим порушив його вимоги та п. 8.4 «в» ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.122 КУпАП.

Нормами КУпАП регламентовано, що відповідно до вимог ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно вимог ст.252 КУпАП оцінка доказів відбувається за внутрішнім переконанням посадової особи, що розглядає справу, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Відповідно до ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.

Згідно положень ст.245 КАС України завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Як вбачається із тексту позовної заяви, пояснення позивача у судовому засіданні, позивач не погоджується із правомірність накладення на нього стягнення при винесенні постанови щодо притягнення його до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.

Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ч.1 ст.122 КУпАП передбачена відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками.

З долучених до матеріалів справи доказів, якими сторони обґрунтовують свою позицію, зокрема фото та відео, вбачається, що в м. Івано-Франківську по Довженка, 21 над аркою встановлений дорожній знак 3.21 «В`їзд заборонено».

В той же час, як вірно зазначає позивач, розміри, форма та розміщення дорожніх знаків повинні відповідати положенням постанови Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 "Про Правила дорожнього руху"(далі - Правила дорожнього руху) та ДСТУ 4100:2014 "Безпека дорожнього руху. Знаки дорожнi. Загальнi технiчнi умови. Правила застосування" (п. 1.3 Технічних правил ремонту і утримання вулиць та доріг населених пунктів затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 14.02.2012 №54).

У відповідності до ДСТУ 4100:2014 "Безпека дорожнього руху. Знаки дорожнi. Загальнi технiчнi умови. Правила застосування", зокрема п. 10.1.1 зазначено, що дорожні знаки потрібно розташовувати так, щоб їх добре бачили учасники дорожнього руху як у світлий, так і в темний час доби, була забезпечена зручність експлуатування і обслуговування, а також було неможливе їх ненавмисне пошкодження. При цьому вони не повинні бути затулені від учасників дорожнього руху будь-якими перешкодами (зеленими насадженнями, щоглами зовнішнього освітлення тощо). Під час розташування дорожніх знаків повинна бути забезпечена спрямованість інформації, яку вони передають, тільки до тих учасників руху, для яких її призначено. Дорожні знаки повинні бути видимі на відстані не менше ніж 100 м за напрямком руху.

При цьому, на думку суду, дорожній знак 3.21 «В`їзд заборонено», що встановлений над аркою в м. Івано-Франківську по вул. Довженка, 21 не відповідає в повній мірі наведеним вище вимогам, не є видимим учасникам дорожнього руху на відстані не менше ніж 100 м за напрямками руху.

Позивач вказує, що не помітив даного знаку під час виконання маневру лівого повороту через відсутність знаку 3.23 «Поворот ліворуч заборонено», а також оскільки під час виконання маневру повороту ліворуч поблизу його автомобіля рухалися дитина на велосипеді, а з права у нього виникла перешкода у вигляді патрульного автомобіля екіпажу поліції.

На відео (файл IMG_3031 формату MP4 Video File ) зокрема з 00с. до 06с. видно, як в арку уїжджає велосипедист, а з 08с починає свій маневр позивач.

Суд зауважує, що водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою та відповідно реагувати на її зміну.

В даному конкретному випадку, враховуючи невисоку швидкість руху позивача, суд вважає, що позивач мав змогу і повинен був зорієнтуватися та відреагувати на відповідний дорожній знак, однак в супереч наведеному позивач не дотримався Правил дорожнього руху України, здійснив в`їзд під арку де встановлений дорожній знак 3.21 чим порушив його вимоги та п. 8.4 «в» ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.122 КУпАП.

Статтею 72 КАС України визначено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Суд враховує, що згідно вимог ч.2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Разом з тим, положення ст.9 КАС України визначають, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог.

Фактичні дані, на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи у його вчиненні та інші обставини, встановлюються, зокрема, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, іншими визначеними законодавством доказами.

Поданий відеозапис є належним та допустимим доказом у розумінні КАС України та КУпАП.

Окрім цього слід вказати також, що для провадження у справах про адміністративні правопорушення характерним є специфічний вид доказу - безпосередні спостереження осіб, уповноважених на винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення і на проведення адміністративного розслідування. Відтак відповідач 1, виявивши порушення позивачем ПДР відреагував належним чином, результатом чого стало винесення оскаржуваної постанови. При цьому позивач оскаржувану постанову підписав без будь-яких зауважень, як на дії відповідача 1 так і без будь-яких заперечень щодо факту вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КУпАП. При цьому відсутність інших доказів, не спростовує факт скоєння адміністративного правопорушення.

З огляду на викладені обставини, за результатами розгляду адміністративного позову, з урахуванням наведених норм права, суд приходить до висновку, що матеріалами справи підтверджується вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КУпАП, а постанова про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ВР №279687від 10.04.2019р. не підлягає до скасування, є складена повноважною особою, адміністративне стягнення накладено в межах санкції, передбаченої ч.1 ст.122 КУпАП, а приймаючи спірну постанову відповідач 1 діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, у зв`язку з чим відсутні підстави для скасування оскаржуваної постанови з огляду на її правомірність.

На підставі викладеного, відповідно до ч.1 ст.122, 251, 252 КУпАП, керуючись ст. ст. 9, 72, 77, 241-246, 286 КАС України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області в особі поліцейського взводу 2 роти 1 батальйону УПП Кочерги В.І., Управління патрульної поліції в Івано-Франківській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, а у разі апеляційного оскарження - з моменту проголошення судового рішення суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду через Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області.

Повний текст рішення виготовлено, оголошено та підписано 18 липня 2019 року.

Суддя О.В. Шамотайло