Справа № 200/6447/19-а
Суддя: Кониченко О.М.
Дата ухвалення: 2019-07-16 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний суд
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2019 р. Справа№200/6447/19-а

приміщення суду за адресою: 84122, м.Слов`янськ, вул. Добровольського, 1

Донецький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Кониченка Олега Миколайовича при секретарі судового засідання Рудь Т.В. розглянувши адміністративну справу за позовом Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу»

до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби м. Київ

про визнання дій протиправними щодо винесення вимоги та скасування вимоги № Ю-1290-46 від 11.03.2019 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в частині суми 476 913,07 грн.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу», звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправними дій щодо винесення відповідачем вимоги № Ю-1290-46 від 11.03.2019 та скасування вимоги № Ю-1290-46 від 11.03.2019 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в частині суми 476 913,07 грн. (решта вже була предметом судового розгляду).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ним було отримано вимогу про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби № Ю-129046 від 11.03.2019 на суму недоїмки 3 745 935,17 грн.

Позивачем на адресу Державної фіскальної служби України була направлена скаргу на вищезазначену вимогу. За результатами розгляду означеної скарги рішенням Державної фіскальної служби України № 18681/6/99-99-11-05-02-25 від 19.04.2019 остання була залишена без задоволення.

Позивач категорично не погоджується із отриманою вимогою, оскільки вона не відповідає фактичним даним, суперечить вимогам чинного законодавства України, а тому підлягає скасуванню з наведених нижче підстав.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на п.9.4 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-VI (надалі в тексті Рішення Закон №2464-VI).

Зазначив, що 05.11.2014р. позивач звернувся до податкової інспекції із заявою № 17/1792 від 05.11.2014р. та повторно із заявою № 17/1825 від 08.12.2015р. про звільнення від виконання своїх зобов`язань про звільнення від виконання своїх обов`язків, а саме, нарахування, утримання, сплати єдиного внеску та подання звітності. Зазначені заяви було прийнято належним чином, про що свідчать опис вкладення від 05.11.2014р. про від правлення первісної заяви та відповідний штамп на титульних сторінках заяв, але Офісом великих платників податків ДФС, у порушення норм законодавства, їх не було прийнято до уваги.

Місто Маріуполь, де позивач зареєстрований входить до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалась антите рористична операція, Крім того, позивач зазначає, що фактично він знаходиться у м. Донецьку, який знаходиться на тимчасово окупованій території.

Позивачем були отримані сертифікати Торгово-проми слової палати України №№ 1735, 1736 про настання обставин непереборної сили від 25.11.2014р. № 5270/05-4 та від 25.11.2014р. № 5268/05-4, якими засвідчено факт настання об ставин непереборної сили з 10.06.2014р. при здійсненні КП «Компанія «Вода Донбасу» господарської діяльності на території Донецької області та дотриманні норм законодавчих акті України, які стосуються подачі податкових декларацій, справляння та сплати податків та обов`язкових платежів. На момент видачі Сертифікатів Торгово-промислової палати України форс- мажорні обставини тривають, дату закінчення їх терміну встановити неможливо, про що Відповідача було повідомлено листом 17/199 від 05.11.2015р.

Щодо недоїмки з ЄСВ, вказаній у вимозі № Ю-1290-46 від 11.03.2019р., позивач зазначив, що вимога включає у себе суми, раніше включених податковою у попередніх вимогах. Дані вимоги були оскаржені та скасовані судовими рішеннями, які набули законної сили або на даний час оскаржуються в судовому порядку із зазначенням переліку судових рішень.

Зазначив, що у період здійснення АТО позивач знаходився на обліку у різних податкових органах, розташованих, як на території Донецької області, так і на території інших областей України. Звернув увагу суду на те, що Законом України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України", зупиняється застосування до платників єдиного внеску із місцезнаходженням (місцем проживання) на тимчасово окупованій території України норм статей 25 і 26 цього Закону.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 22 травня 2019 року суд залишив позовну заяву без руху.

Ухвалою від 05 червня 2019 року суд відкрив провадження у справі, призначивши до розгляду на 25 червня 2019 року за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

24 червня 2019 року відповідач надав через канцелярію суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив суд відмовити у задоволені позовних вимог.

В обґрунтування своїх заперечень у відзиви на позовну заяву відповідач зазначив, що п.2.1 Ст. 6 Закону України №2464-VI визначено, що платник єдиного соціального внеску зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок.

Інструкцією про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, яка затверджена Наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449 із змінами і доповненнями, внесеними Наказом Міністерства фінансів України від 28.03.2016 2016 року N 393, (надалі - Інструкція №449) визначені процедура нарахування і сплати єдиного внеску па загальнообов`язкове державне соціальне страхування страхувальниками, відповідно із Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування", нарахування і сплати фінансових санкцій, стягнення заборгованості з платників органами доходів і зборів.

В обґрунтування своїх заперечень відповідач посилається на п.4 ст.2 Розділу IV, п.1, п.2,, п.3, п.4 Розділу VI Інструкції №449.

Станом на 28.02.2019 року згідно облікових даних з інформаційної системи органу доходів і зборів заборгованість позивача складала 3 745 935,17 грн., тому відповідачем в ІС „Податковий блок" було сформовано та надіслано підприємству вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ю-1290-46 від 11.03.2019 року на загальну суму 3745935,17 грн.

За позицією відповідача п.9.4 «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-VI не може бути застосований до позивача, оскільки позивач знаходиться на обліку в Запорізькому управлінні Офісу ВПП ДФС, що відповідає правовій позиції Верховного Суду у зразковій справі № 812/292/18-а.

Крім того, зазначив, що 30.04.2018 на офіційному веб - сайті Президента України було розміщено новину про те, що Президент ОСОБА_1 підписав Указ, яким завершується АТО і починається операція Об`єднаних сил (далі - ООС) із забезпечення національної безпеки і оборони, тобто Президент України офіційно оголосив про завершення АТО.

Таке оголошення було здійснене у зв`язку із підписанням Указу Президента «Про затвердження рішення РНБО «Про широкомасштабну антитерористичну операцію на території Донецької та Луганської областей» від 30.04.2018 №116/2018, яким було введено в дію Рішення Ради національної безпеки і оборони.

Доказів звернення позивачем з відповідною заявою до контролюючого органу протягом 30 днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції не надано, що виключає можливість звільнення від сплати єдиного внеску.

25 червня 2019 року розгляд справи відкладено на 08 липня 2019 року.

27 червня 2019 року від представника позивача до канцелярії суду засобами електронного зв`язку надійшла відповідь на відзив у якому позивач зазначив, що він має «законодавчий імунітет» щодо примусового стягнення недоїмки з ЄСВ на період проведення АТО, вищезазначеним судовим рішенням Верховного Суду встановлено, що п.9.4 Закону 2464 забороняє притягнення до відповідальності за невиконання обов`язків платників єдиного внеску, розташованих у зоні проведення АТО.

Крім того, зазначив, що офіційного Наказу Президента України про про завершення Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської області до теперішнього часу не було.

08 липня 2019 року розгляд справи відкладено на 16 липня 2019 року.

Суд дослідивши подані матеріали справи встановив наступне.

Позивач, Комунальне підприємство «Компанія «Вода Донбасу» є юридичною особою, включене до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (), зареєстроване за адресою: 87547, Донецька область, м. Маріуполь, вул. К.Лібнехта, будинок 177-а.

У Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутні будь - які відомості, щодо місцезнаходження позивача, як юридичної особи у м. Донецьк, який є тимчасового окупованою територією.

Позивач відповідно до Наказу ДФС України від 26.09.2018 року № 617 (із змінами та доповненнями внесеними наказом ДФС України № 878) «Про затвердження Реєстру великих платників податків на 2019 рік» перебуває на податковому обліку Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (Запорізьке управління Офісу). Зазначений факт не є спірним.

Відповідач - Офіс великих платників податків Державної фіскальної служби є суб`єктом владних повноважень - органом виконавчої влади, який в цих правовідносинах здійснює повноваження, покладені на нього Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Місцезнаходження відповідача - 04119, м. Київ, Шевченківський район, вул. Дегтярська, буд. 11 Г. Місцезнаходження Запорізького управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби: 69035, Запорізька область, м. Запоріжжя, Вознесенівський район, пр. Соборний, буд. 190А.

Позивач, є платником єдиного внеску.

18 лютого 2019 року позивачем наданий до відповідача звіт про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахований осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне соціальне страхування за січень 2019 року, де визначена загальна сума єдиного внеску, яка підлягає сплаті у сумі 476913,07 грн.

11.03.2018 року відповідачем сформована вимога про зобов`язання позивача сплатити борг (недоїмку) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування №Ю-1290-46 в загальному розмірі 3745935,17 грн.. Вказана вимога отримана позивачем та оскаржена в адміністративному порядку до ДФС України.

За результатами розгляду скарги рішенням Державної фіскальної служби України № 18681/6/99-99-11-05-02-25 від 19.04.2019 вимога про сплату боргу була залишена без змін, а скарга позивача без задоволення.

Як вбачається із розрахунку спірної вимоги до неї ввійшла заборгованість за січень 2019 року (по терміну сплати 20.02.2019 року) у сумі 476913,07 грн., яка є предметом спору.

Між сторонами немає розбіжностей щодо обставин справи, встановлених судом, позивач просить скасувати вимогу про сплату боргу, оскільки вважає її такою, що прийнята з перевищенням повноважень та не у спосіб, визначений чинним законодавством України.

Вирішуючи адміністративну по суті заявлених позовних вимог, оцінюючи обґрунтованість доводів позивача та заперечення відповідача, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Згідно зі статтею 2 Закону України від 8 липня 2010 року №2464-VI, в редакції Закону України №2148-VIII від 03.10.2017, «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №2464-VI) його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.

Пунктом 2 частини 1 статті 1 Закону №2464-VI визначено, що єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування .

Частиною 2 статті 6 Закону №2464-VI визначені обов`язки платника єдиного внеску, зокрема, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; вести облік виплат (доходу) застрахованої особи та нарахування єдиного внеску за кожним календарним місяцем і календарним роком, зберігати такі відомості в порядку, передбаченому законодавством; виконувати інші вимоги, передбачені цим Законом.

Відповідно до частини 4 статті 25 Закону №2464-VI орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату. Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом. Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.

Указом Президента України від 14.04.2014 №405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.

З метою забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, Верховною Радою України прийнято Закон України від 02.09.2014 №1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», яким були внесені зміни до Закону №2464-VI, а саме його розділ VIII «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено пунктом 9-3 ( в подальшому пункту 9.4):

«Платники єдиного внеску, визначені статтею 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 №405/2014, звільняються від виконання своїх обов`язків, визначених частиною другою статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», на період з 14.04.2014 до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.

Підставою для такого звільнення є заява платника єдиного внеску, яка подається ним до органу доходів і зборів за основним місцем обліку або за місцем його тимчасового проживання у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних за днем закінчення антитерористичної операції.

Відповідальність, штрафні та фінансові санкції, передбачені цим Законом за невиконання обов`язків платника єдиного внеску в період з 14.04.2014 до закінчення антитерористичної операції, до платників єдиного внеску, зазначених у цьому пункті, не застосовуються».

З аналізу зазначених норм законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин вбачається, що підставою не застосування до платника єдиного внеску відповідальності, штрафних та фінансових санкцій, визначених Законом №2464-VI, є факт перебування такого платника на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», та заява, подана у довільній формі до органу доходів та зборів.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України №1275-р від 02.12.2015 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція» місто Маріуполь віднесено до населених пунктів на території яких здійснювалася АТО.

Судом встановлено, що позивач перебуває на обліку в Офісі великих платників податків Державної фіскальної служби (м. Київ, Запоріжжя).

Позивачем до Міжрегіонального головного управління Міндоходів - Центральний офіс з обслуговування великих платників податків 05.11.2014 року надана Заява від 05.11.2014 року відповідно до ст. 9-3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» про звільнення від виконання платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

09.12.2015 року позивач звернувся із Заявою від 08.12.2015 року № 17/1825 до СДПІ з ОВП у м. Донецьку МГУМД відповідно до ст. 9-3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» про звільнення від виконання платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Враховуючи ту обставину, що місто Запоріжжя, так і місто Київ не віднесені до переліку міст, де проводилася антитерористична операція зазначеною вище постановою Кабінету Міністрів України, тому з 01.01.2019 року (дата з якої позивач перебуває на обліку у відповідача) у відповідача були законні підстави для формування та направлення вимоги про сплату боргу (недоїмки), в тому числі відносно боргу, який виник у 2019 році.

Суд зауважує, що пункт 9-4 розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» звільняє платників ЄСВ від відповідальності не в залежності від їх місцезнаходження, а в залежності від знаходження на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції».

Суд також звертає увагу сторін на ту обставину, що Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», Податковим кодексом України, Законом України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" не встановлено заборони органам фіскальної служби на формування та надсилання вимог про сплату боргу (недоїмки) з ЄСВ відносно платників, що знаходяться на обліку в податкових органах, розташованих в зоні проведення антитерористичної операції, так і відносно тих хто перебуває на обліку в податкових органах, розташованих не у зоні проведення АТО .

Крім того, формування та направлення вимоги є одним з заходів впливу та стягнення органів доходів і зборів, що належать до їх компетенції та відбувається на підставі статті 25 Закону України № 2464-VI. Проте, за вказівкою частини другої пункту 1 цієї статті положення цієї статті поширюються лише на тих платників, які відповідно до цього Закону зобов`язані нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. Як вже зазначалося вище, позивача не звільнено обов`язку сплачувати єдиний внесок з 01.01.2019 року, а тому до позивача мають застосовуватись заходи впливу та стягненню.

Водночас суд зазначає,що Закон № 2464 не скасовує обов`язків платника податків (єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування), а лише надає можливість на період АТО не виконувати їх у встановлені строки (своєчасно) та в повному обсязі до закінчення АТО або військового чи надзвичайного стану за умови знаходження позивача на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», до яких позивач не віднесений.

З зазначених підстав, вимоги позивача про скасування вимоги № Ю-1290-46 від 11.03.2019 року про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в частині 476913,07 грн. та визнання протиправними дій щодо винесення вимоги № Ю-1290-46 від 11.03.2019 року є необґрунтованими та у задоволенні позову повинно бути відмовлено.

Аналогічні висновки щодо застосування вказаних норм права викладені в постанові Верховного Суду від 30.03.2018 року та постанові Великої палати Верховного суду від 20 вересня 2018 року у справі №812/292/18 (провадження №Пз/9901/22/18), які відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Також суд не приймає до уваги посилання позивача про застосування до спірних правовідносин Сертифікатів Торгово-проми слової палати України №1735, № 1736 про настання обставин непереборної сили від 25.11.2014р. № 5270/05-4 та від 25.11.2014р. № 5268/05-4, якими засвідчено факт настання об ставин непереборної сили з 10.06.2014р. при здійсненні КП «Компанія «Вода Донбасу» господарської діяльності на території Донецької області та дотриманні норм законодавчих акті України, які стосуються подачі податкових декларацій, справляння та сплати податків та обов`язкових платежів з підстав наведених нижче.

Так, у відповідності до Сертифікату Торгово-проми слової палати України №1735 про настання обставин непереборної сили від 25.11.2014р. № 5270/05-4 Торгово-промислова палата України відповідно до пунктів 100.4 і 100.5 статті 100 Податкового кодексу України засвідчує настання обставин непереборної сили з 10.06.2014р., КП «Компанія «Вода Донбасу» при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області та дотриманні законодавчих актів України, які стосуються справляння та сплати податків та обов`язкових платежів. На момент видачі сертифікату (висновку) Торгово-промисловою палатою України обставини непереборної сили тривають та дату закінчення їх терміну встановити неможливо.

Отже, зазначений сертифікат має бути застосований відносно правовідносин щодо розстрочення/відстрочення грошових зобов`язань або податкового боргу платника податків.

Доказів того, що позивач звернувся із відповідною заявою до керівників відповідача та/або центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову та митну політику та останніми було відмовлено у задоволенні такої заяви відносно зобов`язань щодо нарахування та сплати ЄСВ, позивачем до суду не надано.

Відносно Сертифікату Торгово-проми слової палати України №1736 про настання обставин непереборної сили від 25.11.2014р. № 5268/05-4 відповідно до пунктів п. 5.4 Порядку застосування норм пунктів 102.6-102.7 статті 102 Податкового кодексу України, затвердженого наказом Державної податкової адміністрації України від 24.12.2010 р. № 1044, на підставі наданих документів, Торгово-промислова палата України засвідчує настання обставин непереборної сили з 10.06.2014р., КП «Компанія «Вода Донбасу» при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області та дотриманні законодавчих актів України для продовження граничного строку подачі податкових декларацій.

Однак, позивачем своєчасно був наданий звіт про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахований осіб та суми нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне соціальне страхування за січень 2019 року, де визначена загальна сума єдиного внеску, яка підлягає сплаті у сумі 476913,07 грн., що підтверджується копією вищезазначеного звіту та квитанцією № 2 від 18.02.2019 року.

Єдиним підставою щодо звільненнями від сплати ЄСВ може бути механізм, передбачений п.9.4 «Прикінцеві та перехідні положення» Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», відповідно до якої повинні співпасти дві вирішальні ознаки: позивач, знаходиться на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та надав відповідну заяву (її можна подати після закінчення АТО).

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на Указ Президента України від 30.04.2018 №116/2018 «Про широкомасштабну антитерористичну операцію на території Донецької та Луганської областей», оскільки даним Указом було введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 30 квітня 2018 року «Про широкомасштабну антитерористичну операцію в Донецькій та Луганській областях». Питання про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України, як того вимагає Закон №1669-VII, цим указом не вирішувалося.

Враховуючи наведене, суд також не приймає до уваги посилання відповідача на неподання позивачем до податкового органу заяви про звільнення від виконання обов`язків платника єдиного внеску у тридцятиденний строк з дня закінчення АТО, оскільки такі заяви подавались позивачем.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.

Відповідно до статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

Враховуючи вищевикладене у задоволенні позовних вимог позивачу повинно бути відмовлено.

Відповідно ст. 139 КАС України судові витрати не розподіляються.

Керуючись Конституцією України, Кодексом адміністративного судочинства України, Податковим кодексом України, Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Комунального підприємства «Компанія «Вода Донбасу» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправними дій щодо винесення відповідачем вимоги № Ю-1290-46 від 11.03.2019 та скасування вимоги № Ю-1290-46 від 11.03.2019 про сплату боргу (недоїмки) зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування в частині суми 476 913,07 грн. - відмовити

Повний текст рішення складено та підписано 22 липня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя О.М. Кониченко