Справа № 520/85/19
Суддя: Лях О.П.
Дата ухвалення: 2019-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2019 р.Справа № 520/85/19

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Лях О.П.,

Суддів: Бегунца А.О. , Калитки О. М. ,

при секретарі судового засідання Машурі Г.І.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представників відповідача Насібулліної Н.Р., Гужовської О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.03.2019 (повний текст складено 08.04.2019, головуючий суддя І інстанції Бабаєв А.І., м.Харків) по справі № 520/85/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Мега Сіті" до Головного управління ДФС у Харківській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Будівельно-інвестиційна група "Мега Сіті" (далі ТОВ "Будівельно-інвестиційна група "Мега Сіті", ТОВ "БІГ "Мега Сіті") звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Харківській області (далі ГУ ДФС у Харківській області), в якому просило:

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області № 3 від 12.10.2018, яким зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 1079668 грн., в тому числі за 3 квартал 2017 року в сумі 789276 грн., за 1 квартал 2018 року в сумі 290392 грн.;

- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДФС у Харківській області № 3 від 12.10.2018, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 345613,75 грн., в тому числі за податковими зобов`язаннями 276491 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 69122,75 грн.

Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.03.2019 задоволено адміністративний позов.

Не погодившись із даним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою відмовити у задоволенні адміністративного позову.

Доводи апеляційної скарги мотивовані порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням обставин справи у зв`язку з ненаданням оцінки всім аргументам учасників справи. В обгрунтування доводів вказано обставини, викладені в акті перевірки, відзиві на позовну заяву та запереченні на відповідь на відзив. Додаткових доводів не наведено.

Позивач надав відзив на апеляційну скаргу, в якому наголошено на законності та обгрунтованості рішення суду першої інстанції.

Представники відповідача підтримали доводи апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні.

Представник позивача заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача стосовно обставин, необхідних для прийняття рішення судом апеляційної інстанції, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши і обговоривши доводи апеляційної скарги, правильність правової оцінки обставин справи та застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до наступного.

Як свідчать матеріали справи, посадовими особами ГУ ДФС у Харківській області було проведено документальну планову виїзну перевірку ТОВ "Будівельно-інвестиційна група "Мега Сіті" податкового законодавства за період з 01.01.2015 по 31.03.2018, валютного - за період з 01.01.2015 по 31.03.2018, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування - за період з 01.01.2015 по 31.03.2018.

За результатами проведеної перевірки складено акт №3869/20-40-14-03-07/34758276 від 18.09.2018 із додатками (т.1 а.с.13-200).

Не погоджуючись з висновками проведеної перевірки, ТОВ "Будівельно-інвестиційна група "Мега Сіті" подало заперечення (т. 1 а.с.201-208), за результатами розгляду яких листом-відповіддю податкового органу від 09.10.2018 (т. 1 а.с.209-217) повідомлено, що висновки акту перевірки залишено без змін.

На підставі висновків проведеної перевірки ГУ ДФС у Харківській області прийнято:

- податкове повідомлення-рішення № 3 від 12.10.2018, яким зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у розмірі 1079668 грн., в тому числі за 3 квартал 2017 року в сумі 789276 грн., за 1 квартал 2018 року в сумі 290392 грн. (т.1 а.с.219);

- податкове повідомлення-рішення № 3 від 12.10.2018, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на суму 345613,75 грн., в тому числі за податковими зобов`язаннями 276491 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 69122,75 грн. (т.1 а.с.218).

Вважаючи зазначені податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач оскаржив їх в адміністративному порядку (т.1 а.с.220-226).

Рішенням Державної фіскальної служби України № 41491/6/99-99-11-04-01-25 від 22.12.2018 відмовлено в задоволенні скарги та залишено без змін оскаржувані податкові повідомлення-рішення (т.1 а.с.227-233).

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано достатніх доказів на підтвердження вчинення позивачем відповідного порушення, а позивачем спростовано відповідні доводи податкового органу.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як слідує із матеріалів справи, проведеною податковим органом перевіркою позивача встановлено, серед іншого, наступні порушення:

1) по податку на прибуток:

- заниження показників: рядку 01 Податкової декларації з податку на прибуток підприємства Дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку, рядку 02 Податкової декларації з податку на прибуток підприємства Фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток), визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, рядку 04 Податкової декларації з податку на прибуток підприємства Об`єкт оподаткування, у рядку 2240 Звіту про фінансові результати (Звіту про сукупний дохід) (форма №2) Інші доходи, у рядку 2290 (2295) Звіту про фінансові результати (Звіту про сукупний дохід) (форма №2) Фінансовий результат до оподаткування (прибуток „+ або збиток „-) на суму 1079668 грн., у тому числі за 3 квартал 2017 року в сумі 789276 грн., за 1 квартал 2018 року в сумі 290392 грн. в результаті не включення до складу інших доходів доходу від знецінення отриманих в борг грошових коштів (суму дисконту) за Договором займа № 100717 від 10.07.2017 та Договором № 210318 про надання поворотної фінансової допомоги від 21.03.2018, що є порушенням п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14, п. 44.1, п.44.2 ст. 44, п.п.134.1.1. п. 134.1 ст.134 Податкового кодексу України, п.3 П(С)БО № 1 Загальні вимоги до фінансової звітності, затвердженого наказом Мінфіну України від 07.02.2013 № 73 та зареєстрованого в Мінюсті України 28.02.2013 за №336/22868, п. 15 П(С)БО 15 Дохід, затвердженого наказом Мінфіну України від 29 листопада 1999 року № 290 та зареєстрованого в Мінюсті України 14 грудня 1999 р. за №860/4153, п.5 П(С)БО № 11 Зобов`язання затвердженого наказом Мінфіну України від 31.01.2000 №20 та зареєстрованого в Мінюсті України 11.02.2000 за №85/4306, п.4 П(С)БО 13 Фінансові інструменти, що затверджене наказом Міністерства фінансів України № 559 від 30.11.2001, п.2 ст.3, ст.4 Закону України № 996-ХІV Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні. Наказу Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704;

- заниження об`єкту оподаткування за 2017 на різниці, які виникають відповідно до Податкового кодексу України (на суму від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років (підпункт 140.4.2 пункту 140.4 статті 140 розділу III Податкового кодексу України) (рядок 03 Податкової декларації з податку на прибуток підприємства Різниці, які виникають відповідно до Податкового кодексу України (+, -)) у сумі 789276 грн., що є порушенням п.44.2 ст. 44, п.п.134.1.1 п. 134.1 ст. 134, ст. 137, п.п.140.4.2 п.140.4 ст.140 Податкового Кодексу України, п.2 ст.3, ст.4 Закону України від 16.07.1999 № 996-XIV Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, Національного положення (стандарт) бухгалтерського обліку 1 Загальні вимоги до фінансової звітності, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 № 73, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.02.2013 за № 336/22868, Наказу Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 Про затвердження Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.06.1995 за № 168/704, що призвело до зменшення об`єкту оподаткування на суму 1868944 грн., у тому числі за 2011 року в сумі 789 276 грн., за 1 квартал 2018 року в сумі 1079668 грн.;

2) п. 185.1 ст.185, п. 187.1 ст.187, пп. г) п. 198.5 ст.198 Податкового кодексу України, внаслідок ненарахування ТОВ БІГ МЕГА СІТІ податкових зобов`язань при використанні товару в операціях, що не є господарською діяльністю - вартість пакувальних матеріалів не включено до складу реалізованої готової продукції, в результаті чого перевіркою встановлено заниження податкового зобов`язання з ПДВ на загальну суму 276491 грн., в т.ч. за березень 2017 в сумі 107000 грн., за жовтень 2017 в сумі 70676 грн., за березень 2018 в сумі 98815 грн.;

Згідно із п.1.1 ст.1 Податкового кодексу України (далі ПКУ) Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення позивачем вимог податкового законодавства по податку на прибуток, колегія суддів зазначає наступне.

Висновки контролюючого органу про вчинення позивачем відповідних порушень грунтуються на тій обставині, що ТОВ "Будівельно-інвестиційна група "Мега Сіті" не включило до складу інших доходів дохід від знецінення отриманих в борг грошових коштів (суму дисконту) за Договором займа № 100717 від 10.07.2017 та Договором № 210318 від 21.03.2018 про надання поворотної фінансової допомоги на загальну суму 1079668 грн., у тому числі за 3 квартал 2017 року в сумі 789276 грн., за 1 квартал 2018 року в сумі 290392 грн.

Відповідно до п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 ПК України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього Кодексу.

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).

Для платників податку, у яких річний дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, об`єкт оподаткування може визначатися без коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу. Платник податку, у якого річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, має право прийняти рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, не більше одного разу протягом безперервної сукупності років в кожному з яких виконується цей критерій щодо розміру доходу. Про прийняте рішення платник податку зазначає у податковій звітності з цього податку, що подається за перший рік в такій безперервній сукупності років. В подальші роки такої сукупності коригування фінансового результату також не застосовуються (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років).

Якщо у платника, який прийняв рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, в будь-якому наступному році річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період перевищує двадцять мільйонів гривень, такий платник визначає об`єкт оподаткування починаючи з такого року шляхом коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці, визначені відповідно до положень цього розділу.

Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.

Згідно з п.44.1 ст.44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.

Відповідно до ст.1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) бухгалтерський облік це процес виявлення, вимірювання, реєстрації, накопичення, узагальнення, зберігання та передачі інформації про діяльність підприємства зовнішнім та внутрішнім користувачам для прийняття рішень; витрати це зменшення економічних вигод у вигляді зменшення активів або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками); доходи це збільшення економічних вигод у вигляді збільшення активів або зменшення зобов`язань, яке призводить до зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків власників). Інші терміни для цілей цього Закону використовуються у значеннях, визначених національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку, національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку в державному секторі та міжнародними стандартами фінансової звітності, введеними в дію відповідно до законодавства, залежно від того, які з наведених стандартів застосовуються підприємством.

Згідно з ч.2 ст.2 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, грунтуються на даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.8 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) бухгалтерський облік на підприємстві ведеться безперервно з дня реєстрації підприємства до його ліквідації.

Питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів.

Підприємство самостійно: визначає за погодженням з власником (власниками) або уповноваженим ним органом (посадовою особою) відповідно до установчих документів облікову політику підприємства; обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних; розробляє систему і форми внутрішньогосподарського (управлінського) обліку, звітності і контролю господарських операцій, визначає права працівників на підписання бухгалтерських документів; затверджує правила документообороту і технологію обробки облікової інформації, додаткову систему рахунків і регістрів аналітичного обліку; може виділяти на окремий баланс філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи, які зобов`язані вести бухгалтерський облік, з наступним включенням їх показників до фінансової звітності підприємства; визначає доцільність застосування міжнародних стандартів (крім випадків, коли обов`язковість застосування міжнародних стандартів визначена законодавством).

Положеннями ст.12-1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено умови та підстави застосування міжнародних стандартів для складання фінансової звітності.

Так, згідно із ч.ч.1-4 ст.12-1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) для складання фінансової звітності застосовуються міжнародні стандарти, які викладені державною мовою та офіційно оприлюднені на веб-сторінці центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері бухгалтерського обліку.

Підприємства, що становлять суспільний інтерес, публічні акціонерні товариства, підприємства, які здійснюють діяльність з видобутку корисних копалин загальнодержавного значення, а також підприємства, які провадять господарську діяльність за видами, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України, складають фінансову звітність та консолідовану фінансову звітність за міжнародними стандартами.

Підприємства, крім тих, що зазначені в частині другій цієї статті, самостійно визначають доцільність застосування міжнародних стандартів для складання фінансової звітності та консолідованої фінансової звітності.

Підприємства інформують у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, про складання ними фінансової звітності та консолідованої фінансової звітності за міжнародними стандартами.

Таким чином, будь-яке підприємство, крім тих, що зазначені в частині другій ст. 12-1 Закону України Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні, самостійно визначає за погодженням з власником (власниками) або уповноваженим ним органом (посадовою особою) відповідно до установчих документів облікову політику підприємства; обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних; визначає доцільність застосування міжнародних стандартів (крім випадків, коли обов`язковість застосування міжнародних стандартів визначена законодавством).

Матеріалами справи підтверджено, що згідно наказу Генерального директора ТОВ "Будівельно-інвестиційна група "Мега Сіті" № 7 від 31.12.2014 Про облікову політику підприємство здійснює ведення бухгалтерського обліку, складення та подання фінансової звітності відповідно до стандартів (положень) бухгалтерського обліку, затверджених Міністерством фінансів України.

Колегія суддів звертає увагу, що відповідач посилається на необхідність застосування позивачем норм системи міжнародних стандартів фінансової звітності, однак беззаперечних доводів щодо необхідності позивачем застосовувати такі стандарти відповідачем не наведено та не надано доказів на їх обгрунтування.

За висновками контролюючого органу, позивачем не включено до складу інших доходів дохід від знецінення отриманих в борг грошових коштів (суму дисконту) за Договором займа № 100717 від 10.07.2017 та Договором № 210318 від 21.03.2018 про надання поворотної фінансової допомоги.

Так, між Приватним підприємством СПС (Позикодавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельно-інвестиційна група "Мега Сіті" (Позичальник) у період, який перевірявся, було укладено договір позики № 100717 від 10.07.2017 року, згідно з яким Позикодавець надає у власність Позичальника грошові кошти в розмірі 5000000,00 грн., а Позичальник зобов`язується повернути йому таку ж саму суму грошових коштів. Відсотки за користування позикою у даному випадку не нараховуються. Термін дії договору з моменту зарахування коштів на поточний банківський рахунок Позичальника і до 30.06.2018 року.

Грошові кошти за вказаним договором були отримані позивачем у загальній сумі 3000000,00 грн.

Також, між Приватним підприємством СПС (Сторона-1) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Будівельно-інвестиційна група "Мега Сіті" (Сторона-2) у період, який перевірявся, було укладено договір про надання поворотної фінансової допомоги № 210318 від 21.03.2018 року, за умовами якого ПП СПС надає ТОВ "Будівельно-інвестиційна група "Мега Сіті" поворотну фінансову допомогу, а ТОВ "Будівельно-інвестиційна група "Мега Сіті" зобов`язується повернути вказані грошові кошти на умовах та в порядку, встановлених у договорі. Поворотна фінансова допомога надається в національній валюті України в межах суми 2000000,00 грн., на безоплатній основі, та підлягає поверненню до 20 березня 2019 року.

Грошові кошти за вказаним договором були отримані позивачем 21.03.2018 року у сумі 2000000,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно із п.п.14.1.257 п.14.1 ст.14 ПК України поворотна фінансова допомога це сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов`язковою до повернення.

Положеннями пункту 3 розділу І Національного положення (стандарт) бухгалтерського обліку 1 Загальні вимоги до фінансової звітності, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 73 від 07.02.2013 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28.02.2013 за № 336/22868, (далі - НП(С)БО 1) та пункту 5 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 "Зобов`язання", затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 20 від 31.01.2000 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.02.2000 за № 85/4306, (далі - П(С)БО 11) передбачено, що поворотна фінансова допомога для її одержувача є зобов`язанням, заборгованістю підприємства, яка виникла внаслідок минулих подій і погашення якої в майбутньому, як очікується, призведе до зменшення ресурсів підприємства, що втілюють у собі економічні вигоди.

Відповідно до пунктів 4 та 6 П(С)БО11 з метою бухгалтерського обліку зобов`язання поділяються на: довгострокові - це всі зобов`язання, які не є поточними зобов`язаннями); поточні - це зобов`язання, які будуть погашені протягом операційного циклу підприємства або повинні бути погашені протягом дванадцяти місяців, починаючи з дати балансу; непередбачені зобов`язання; доходи майбутніх періодів.

Положеннями п.10 П(С)БО 11 встановлено, що за теперішньою вартістю (дисконтованою сумою майбутніх платежів) в балансі відображаються тільки довгострокові зобов`язання, на які нараховуються відсотки.

В свою чергу, поточні зобов`язання відображаються в балансі за сумою погашення (п.12 П(С)БО 11).

Таким чином, бухгалтерський облік поворотної фінансової допомоги залежить від строку, на який вона одержана: до року чи на більш тривалий строк. Залежно від цього платник податків відображає поворотну фінансову допомогу або у складі поточних, або довгострокових зобов`язань.

Враховуючи строки дії вищевказаних договорів займу № 100717 від 10.07.2017 та про надання поворотної фінансової допомоги № 210318 від 21.03.2018, відсутні підстави вважати такі договори довгостроковими.

Крім того, слід враховувати, що в даному випадку позивачу надавалися безпроцентна позика та безвідсоткова поворотна фінансова допомога, у зв`язку із чим згідно з вимогами П(С)БО 11 безвідсоткову фінансову допомогу та безпроцентну позику позичальникові дисконтувати не потрібно. При цьому, підприємство має обліковувати її саме за сумою фактично отриманих грошових коштів.

Враховуючи вищевикладені норми, для позичальника сума позики та поворотної фінансової допомоги є зобов`язанням, а облік зобов`язань ТОВ "Будівельно-інвестиційна група "Мега Сіті" здійснює згідно з вимогами П(С)БО11 Зобов`язання.

Щодо встановленого контролюючим органом порушення позивачем вимог податкового законодавства по податку на додану вартість, колегія суддів зазначає наступне.

Висновки контролюючого органу про вчинення позивачем відповідних порушень грунтуються на тій обставині, що ТОВ "Будівельно-інвестиційна група "Мега Сіті" не нараховано податкові зобов`язання при використанні товару в операціях, що не є господарською діяльністю, а саме: вартість пакувальних матеріалів не включено до складу реалізованої готової продукції за березень 2017 року, за жовтень 2017 року та за березень 2018 року.

Положеннями ст.ст.180-211 розділу V ПКУ визначено особливості як визначення платників податку на додану вартість, так і визначення об`єкту оподаткування цим податком.

При цьому, саме приписами ст.ст.185 та 187 ПКУ встановлено особливості визначення об`єкта оподаткування та дати виникнення податкових зобов`язань платника податку на додану вартість.

Відповідно до п.17 Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 Витрати, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 318 від 31.12.1999 (далі - П(С)БО16), витрати, пов`язані з операційною діяльністю, які не включаються до собівартості реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг), поділяються на адміністративні витрати, витрати на збут та інші операційні витрати.

Згідно з п.19 П(С)БО16 витрати на збут включають витрати, пов`язані з реалізацією (збутом) продукції (товарів, робіт, послуг): витрати пакувальних матеріалів для затарювання готової продукції на складах готової продукції.

Відповідно до п. 2 Інструкції про порядок здійснення державного метрологічного нагляду за кількістю фасованого товару в упаковках (ПМУ 17 - 2000) затвердженої наказом Державного комітету стандартизації, метрології та сертифікації України № 314 від 17.05.2000 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 05.07.2000 за № 394/4615, упаковка це технічний засіб чи комплекс засобів з розміщеним у ньому товаром, який забезпечує захист товару від пошкоджень та втрат у процесі його обігу (транспортування, зберігання та продаж товару), а довкілля - від забруднень. Тара це основний елемент упаковки, що є виробом для розміщення товару.

Таким чином, упаковка є більш широким поняттям, ніж тара. Так, остання є виробом, спеціально призначеним для розміщення в ньому товару, а упаковка - технічний засіб чи комплекс засобів.

За перевіряємий період з 01.01.2015 по 31.03.2018 ТОВ "Будівельно-інвестиційна група "Мега Сіті" здійснено придбання пакувальних матеріалів (папір мішковий, наклейки на паллети, скотч з логотипом тощо), які використовувало для упаковки вже готової продукції.

Отже, використані позивачем пакувальні матеріали не можуть бути визнані тарою, оскільки такі пакувальні матеріали використовувалися не у якості виробу для безпосереднього розміщення товару, а у якості матеріалу для розміщення вже готового товару з метою забезпечення захисту цього товару від пошкоджень та втрат у процесі його обігу (транспортування, зберігання та продаж товару), а довкілля - від забруднення.

При цьому слід враховувати, що позивачем всі матеріали, застосовувані для одноразового упакування готової продукції, обліковуються на бухгалтерському рахунку 201 «Сировина та матеріали».

Крім того, Технологічною інструкцією ТІ МС.01-2015 виробництва композитної металочерепиці підтверджується, що пакування готової продукції не відноситься до технологічного процесу виробництва такого товару, а тому вартість пакувальних матеріалів не підлягає включенню позивачем до складу собівартості реалізованої готової продукції.

Також, наказом керівника ТОВ "Будівельно-інвестиційна група "Мега Сіті" № 1/01 від 05.01.2015 встановлено наступне:

1) під час пакування готової продукції на складах готової продукції здійснювати списання використаних пакувальних матеріалів згідно норм, затверджених даним наказом (Додаток 1до наказу);

2) вартість пакувальних матеріалів вважати витратами на збут того звітного періоду, в якому вони були понесені у зв`язку з пакуванням і відвантаженням готової продукції;

3) щомісяця, не пізніше останнього числа поточного місяця, надавати на затвердження акти списання пакувальних матеріалів із переліком замовлень замовників.

На виконання вказаного наказу було складено акти списання товарів, на підставі яких було здійснено записи у рахунках бухгалтерського обліку, а тому витрати позивача на упакування готової продукції не є витратами на виробництво, а є витратами на збут.

Беручи до уваги вищевказане, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог позивача, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

За змістом п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .

Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, що є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Враховуючи вищевказане та керуючись ст.ст.2, 241, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 327-329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.03.2019 по справі № 520/85/19 - залишити без задоволення.

Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.03.2019 по справі № 520/85/19 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 18 липня 2019 року.

Головуючий суддя (підпис)О.П. Лях
Судді(підпис) (підпис) А.О. Бегунц О.М. Калитка