Справа № 826/5582/17
Суддя: Степанюк Анатолій Германович
Дата ухвалення: 2019-07-17 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 826/5582/17 Суддя першої інстанції: Келеберда В.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2019 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого судді - Степанюка А.Г.,

суддів - Губської Л.В., Епель О.В.,

при секретарі - Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» Стрюкової Ірини Олександрівни на прийняте у порядку письмового провадження рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 квітня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» Волкова Олександра Юрійовича про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Відповідач-1, Фонд), Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» Волкова Олександра Юрійовича (далі - Відповідач-2, Уповноважена особа) про:

- визнання протиправною бездіяльності Уповноваженої особи стосовно невключення ОСОБА_1 до переліку вкладників ПАТ «Банк «Київська Русь», які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду за договором банківського вкладу №332496-OBR-2012 /банківського рахунку/ з використанням платіжних карток для фізичних осіб, що обслуговуються на умовах банківського продукту «Оберіг»;

- зобов`язання Уповноваженої особи включити ОСОБА_1 до переліку вкладників ПАТ «Банк «Київська Русь», які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду за договором банківського вкладу №332496-OBR-2012 /банківського рахунку/ з використанням платіжних карток для фізичних осіб, що обслуговуються на умовах банківського продукту «Оберіг».

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.04.2019 року позов задоволено частково:

- зобов`язано Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» внести інформацію про ОСОБА_2 до Переліку вкладників ПАТ «Банк «Київська Русь», які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором банківського вкладу № 332496-OBR-2012 /банківського рахунку/ з використанням платіжних карток для фізичних осіб, що обслуговуються на умовах банківського продукту «Оберіг»;

- приписано подати до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію про ОСОБА_2 , який має право на отримання гарантованої суми відшкодування коштів за договором банківського вкладу № 332496-OBR-2012 /банківського рахунку/ з використанням платіжних карток для фізичних осіб, що обслуговуються на умовах банківського продукту «Оберіг».

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

При цьому, задовольняючи позовні вимоги в частині, суд першої інстанції виходив з того, Уповноважена особа наділена можливістю протягом дії тимчасової адміністрації та ліквідації банку надавати до Фонду зміни та доповнення, зокрема, до переліку вкладників, а тому, з урахуванням судового рішення у справі №758/7323/14-ц, яке набрало законної сили, належним способом захисту прав ОСОБА_1 є подання щодо нього до Фонду додаткової інформації як про вкладника, який має право на отримання гарантованої суми відшкодування коштів.

Відмовляючи у задоволенні іншої частини позовних вимог, суд зауважив, що оскільки на момент складання переліку вкладників в Уповноваженої особи була відсутня інформація щодо ОСОБА_1 як вкладника ПАТ «Банк «Київська Русь», то підстави для визнання протиправної бездіяльності Відповідача-2 при складанні такого переліку відсутні.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Відповідач-2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким відмовити у позові повністю. Свої доводи обґрунтовує тим, що, по-перше, суд першої інстанції не врахував, що за умови набуття Позивачем права на звернення до Уповноваженої особи з підстав включення до реєстру акцептованих вимог кредиторів останній не вправі претендувати на отримання коштів за рахунок Фонду, по-друге, запровадження процедури ліквідації унеможливлює стягнення коштів в будь-який інший спосіб, ніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а відтак виконання рішення суду у справі №758/7323/14-ц можливо виключно за умови включення вимог ОСОБА_1 до реєстру акцептованих вимог кредиторів. Крім того, наголошує, що набуття особою права на отримання гарантованої суми відшкодування за рахунок Фонду можливо за умови перебування коштів на її рахунку під час запровадження тимчасової адміністрації, у той час як спірна сума не перебувала на рахунку Позивача з 2013 року.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.07.2019 року було відкрито апеляційне провадження у справі та встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 01.07.2019 року призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 17.07.2019 року.

У відзиві на апеляційну скаргу Фонд просить задовольнити її, посилаючись на те, що процедура виведення неплатоспроможних банків з ринку регулюється спеціальним Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а відтак, оскільки спірна сума коштів на рахунку Позивача списана у 2013 році та не знаходилася на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку на рахунку останнього, то в Уповноваженої особи не було правових підстав для включення ОСОБА_1 до переліку вкладників. Крім того, підкреслив на відмінності статусів переліку вкладників і реєстру акцептованих кредиторів, а також особи як вкладника і кредитора банку.

У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу від Позивача не надійшло.

У судовому засіданні представник Відповідача-2 доводи апеляційної скарги підтримав та просив суд її вимоги задовольнити повністю з викладених у ній підстав.

Інші учасники справи, як належним чином повідомлялися про дату, час та місце судового розгляду справи, у судове засідання не прибули.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не є предметом апеляційного оскарження, судова колегія вважає за необхідне здійснювати перевірку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги Уповноваженої особи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника апелянта, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що 07.08.2012 року з метою отримання заробітної плати ОСОБА_1 укладено з ПАТ «Банк «Київська Русь» договір № 332496-OBR-2012 /банківського рахунку/ з використанням платіжних карток для фізичних осіб, що обслуговуються на умовах банківського продукту «Оберіг» (а.с. 37-40).

Як вбачається зі змісту рішення Апеляційного суду міста Києва від 15.03.2016 року у справі №758/7323/14-ц, за період з січня 2013 року по 31.09.2013 року на рахунок № НОМЕР_1 з місця роботи, а саме ПАТ «Борекс», Позивачу було перераховано 33 646,00 гривень заробітної плати.

У вказаний період ОСОБА_1 п`ять разів знімав кошти з зазначеного рахунку, та всього на суму 13 000 гривень.

26.11.2013 року під час спроби зняти кошти Позивачем було з`ясовано, що на рахунку залишилось 0,21 гривень.

За результатами звернення ОСОБА_1 до ПАТ «Банк «Київська Русь» з питання блокування картки та незгоди з ситуацією, яка склалась, останній дізнався, що з його рахунку майже щоденно кошти сумами від 50 до 500 гривень знімалися у місті Дніпропетровську.

02.12.2013 року Позивачем подано заяву до Бородянського РВ ГУ МВС України у Київській області за фактом зникнення коштів з його рахунку, за якою наступного дня відкрито кримінальне провадження № 0001363 за ч. 1 ст. 190 КК України.

При цьому, 12.02.2014 року ОСОБА_1 отримано відповідь ПАТ «Банк «Київська Русь» разом з копією протоколу від 21.01.2014 року № 12 засідання комісії з розгляду спірних трансакцій з використанням банківських платіжних карток, згідно якої Позивачу відмовлено у поверненні коштів.

Вказані обставини стали підставою для звернення ОСОБА_1 у червні 2014 року до Подільського районного суду міста Києва з позовом до ПАТ «Банк «Київська Русь» про стягнення коштів в сумі 33 325,93 грн.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 29.10.2014 року у задоволенні позову було відмовлено.

Разом з тим, рішенням Апеляційного суду міста Києва від 15.03.2016 року у справі №758/7323/14-ц рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким позовні вимоги задоволено та стягнуто з ПАТ «Банк «Київська Русь» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 30 325,93 грн., що були списані з його рахунку (а.с. 21-24). Вказане рішення було залишено без змін постановою Верховного Суду від 01.02.2018 року.

Під час розгляду згаданої справи Позивач 24.06.2015 року звернувся до Уповноваженої особи із заявою про повернення коштів (а.с. 16), за наслідками розгляду якої Відповідач-2 листом від 26.06.2015 року №5597/16 повідомив останнього про те, що в силу п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» примусове стягнення коштів та майна банку під час дії тимчасової адміністрації не здійснюється (а.с. 17).

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 року №190 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 19.03.2015 року №61 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Київська Русь», згідно якого з 20.03.2015 року по 19.06.2015 року включно запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Банк «Київська Русь» - Волкова Олександра Юрійовича.

Постановою Правління Національного банку України від 16.07.2015 року № 460 відкликано банківську ліцензію та вирішено ліквідувати ПАТ «Банк «Київська Русь».

Згідно рішення виконавчої дирекції ФГВФО від 17.07.2015 року №138 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк «Київська Русь» та призначено Волкова Олександра Юрійовича уповноваженою особою Фонду на ліквідацію ПАТ «Банк «Київська Русь» строком на 1 рік з 17.07.2015 року по 16.07.2016 року.

На офіційному сайті ФГВФО опубліковано оголошення про те, що з 24.07.2015 року по 03.09.2015 року включно для отримання коштів вкладники у м. Києві можуть звертатись до установ банку-агента Фонду АТ «Укрексімбанк».

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Уповноваженої особи із заявою про добровільне виконання рішення суду у справі №758/7323/14-ц, за наслідками розгляду якої останнього було повідомлено про неможливість здійснення переказу коштів з дати відкликання банківської ліцензії у ПАТ «Банк «Київська Русь» та добровільного виконання рішення. Крім того, зазначено, що порядок виконання рішень суду регламентовано Законом України «Про виконавче провадження» (а.с. 18).

Судом першої інстанції також встановлено, що 02.06.2016 року Подільським районним судом міста Києва було видано виконавчий лист на виконання рішення Апеляційного суду міста Києва від 15.03.2016 року (а.с. 14-15).

Водночас, постановою Подільського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 25.07.2016 року відмовлено у відкритті виконавчого провадження на підставі ст. ст. 21, 23, п. 6-1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки стосовно ПАТ «Банк «Київська Русь» розпочата процедура ліквідації (а.с. 13).

За наслідками розгляду звернення ОСОБА_1 від 21.12.2016 року Фонд листом від 18.01.2017 року №21-036-1092/17 повідомив останнього, що виконання рішення Апеляційного суду міста Києва від 15.03.2016 року про стягнення коштів на користь Позивача з ПАТ «Банк «Київська Русь» можливе за умови включення вимог ОСОБА_1 до реєстру акцептованих кредиторів у порядку ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Крім того, у даному листі зауважено, що оскільки протягом 30-денного строку з моменту опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду або уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку, а Позивачем у межах даного терміну вимоги заявлені не були, то для включення їх до реєстру необхідне відповідне рішення суду згідно п. 4 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (а.с. 19-20).

На підставі встановлених вище обставин, здійснивши системний аналіз приписів ст. ст. 2, 4, 12, 26, 27, 28, 34, 36, 46, 49 Закону України «Про систему гранування вкладів фізичних осіб», ст. ст. 319, 321, 1062, 1066, 1068 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1, 55 Закону України «Про Національний банк України», а також ряду підзаконних нормативних актів, суд першої інстанції прийшов до висновку, що Уповноважена особа вправі направити додаткову інформацію щодо ОСОБА_1 як вкладника, який має право на відшкодування вкладів, за рахунок Фонду, з огляду на фактичні обставини даної справи та необхідність повного та всебічного захисту прав особи.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може не погодитися з огляду на таке.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами встановлені Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон).

Частиною першою статті 3 Закону визначено, що Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Виконання зобов`язань Фонду перед вкладниками здійснюється Фондом з дотриманням вимог щодо найменших витрат Фонду та збитків для вкладників у спосіб, визначений цим Законом, у тому числі шляхом передачі активів і зобов`язань банку приймаючому банку, продажу банку, створення перехідного банку протягом дії тимчасової адміністрації або виплати відшкодування вкладникам після ухвалення рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідації банку.

Виплата відшкодування здійснюється з урахуванням сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у банку.

Гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у випадках, передбачених цим Законом.

Приписи ч. 2 ст. 26 Закону визначають, що вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Вичерпний перелік випадків, за наявності яких Фонд не відшкодовує вклади, закріплений у ч. 4 ст. 26 Закону.

За правилами частин першої-третьої статті 27 Закону уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Відповідно до ч. ч. 5-6 ст. 27 Закону протягом шести днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку виконавча дирекція Фонду затверджує реєстр вкладників для здійснення виплат відповідно до наданого уповноваженою особою Фонду переліку вкладників. Фонд публікує оголошення про відшкодування коштів вкладникам у газетах «Урядовий кур`єр» або «Голос України» та на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет не пізніше ніж через сім днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію формує перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до частини четвертої статті 26 цього Закону.

У постанові від 14.05.2019 року у справі №824/234/16-а Верховний Суд, здійснюючи аналіз наведених норм Закону, зазначив, що гарантії Фонду є формою участі держави у системі гарантування вкладів фізичних осіб, передбаченої Законом; для виконання Фондом відповідних зобов`язань можуть залучатися бюджетні кошти; рішення та дії Фонду чи уповноваженої особи Фонду щодо включення вкладника до переліку осіб, яким необхідно здійснити виплату відшкодування сум вкладів за рахунок коштів Фонду, є рішеннями та діями суб`єкта владних повноважень, який реалізує делеговані державою повноваження по виведенню з ринку неплатоспроможних банків (статті 2, 25 Закону).

Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що держава через відповідні фінансові та організаційні механізми бере активну участь та створює належні умови для функціонування відповідно до цього Закону системи гарантування вкладів фізичних осіб шляхом забезпечення фізичній особі, яка на момент прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, мала у такому банку вклад (від 10 грн.), відшкодування суми коштів, зокрема, розміщених на цьому вкладі, включаючи нараховані відсотки, за рахунок коштів ФГВФО у межах суми, встановленої адміністративною радою Фонду, яка не може бути меншою 200000 грн.

Отже, Закон пов`язує можливість реалізації права на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами з настанням таких обставин: 1) прийняття Національним банком України рішення про віднесення відповідного банку до категорії неплатоспроможних (у разі, якщо на дату прийняття такого рішення дія договору банківського вкладу закінчилась) або рішення про відкликання банківської ліцензії; 2) наявність на дату віднесення банку до категорії неплатоспроможних у фізичної особи банківського вкладу за договором, укладеним до вказаної дати; 3) наявність на зазначеному банківському вкладі фізичної особи коштів разом з нарахованими відсотками на суму не менше 10 грн; 4) включення уповноваженою особою Фонду фізичної особи до переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування суми коштів за вкладами, з визначенням конкретної суми відшкодування; 5) затвердження виконавчою дирекцією Фонду реєстрів вкладників, які мають право на відшкодування сум коштів за банківськими вкладами, відповідно до складеного уповноваженою особою Фонду переліку вкладників.

Тобто однією з умов виникнення у фізичної особи права на отримання відшкодування коштів за рахунок Фонду є наявність на дату прийняття Національним банком України рішення про віднесення банку до категорії неплатоспроможних відкритого банківського рахунку (вкладу) відповідно до договору, укладеного між банком та фізичною особою, та знаходження на цьому рахунку коштів разом з нарахованими відсотками у сумі, що перевищує 10 грн.

Як було зазначено вище, в апеляційній скарзі Уповноважена особа посилається на те, що оскільки грошові кошти у сумі 30 325,93 грн. на момент прийняття постанови про віднесення АТ «Банк «Київська Русь» до категорії неплатоспроможних 19.03.2015 року не обліковувались на рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 , оскільки були списані у 2013 році, відтак, відсутні підстави для віднесення Позивача до вкладників банку, а судові рішення, якими встановлено право ОСОБА_1 на отримання від банку коштів у сумі 30 325,93 грн, є підставою для акцептування кредиторських вимог Позивача та їх задоволення від реалізації майна банку у черговості, визначеної ст. 52 Закону.

Разом з тим, колегія суддів критично оцінює вказані доводи з огляду на таке.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору; банківські рахунки - рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов`язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 2 Закону вкладом є кошти в готівковій або безготівковій формі у валюті України або в іноземній валюті, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника) на умовах договору банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або шляхом видачі іменного депозитного сертифіката, включаючи нараховані відсотки на такі кошти.

Пунктом 4 частини 1 статті 2 Закону передбачено, що вкладник - фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката.

За правилами ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

При цьому згідно ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Зі змісту наведених норм вбачається висновок, що вкладні (депозитні) рахунки або банківські рахунки відкриваються на конкретну особу за умови надання відповідних документів. При цьому, вкладником вважається саме та особа, яка має відкритий на своє ім`я рахунок у банку (як вкладний, так і поточний).

Даний висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постановах Верховного Суду від 20.03.2019 року у справах № 826/21126/15 та № 4зд-15/804/16160/15.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено раніше, у період з 10.01.2013 року по 30.09.2013 року на картковий рахунок ОСОБА_1 було перераховано ПАТ «Борекс» заробітної плати на суму 33 646,00 грн., незаконно списаних з яких АТ «Банк «Київська Русь» було 30 325,93 грн.

Дана обставина встановлена рішенням Апеляційного суду міста Києва від 15.03.2016 року у справі №758/7323/14-ц, яке набрало законної сили та залишено без змін постановою Верховного Суду від 01.02.2018 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Тобто судовим рішенням у цивільній справі, яке набрало законної сили, встановлено факт незаконного списання АТ «Банк «Київська Русь» коштів з рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 коштів в сумі 30 325,93 грн., які даним судовим рішенням і були стягнуті на користь Позивача.

Отже, на переконання судової колегії, оскільки відсутність коштів на рахунку ОСОБА_1 на момент віднесення АТ «Банк «Київська Русь» до категорії неплатоспроможних пов`язана з незаконним списанням коштів з такого рахунку, а самі кошти у подальшому за рішенням суду були стягнуті з банку, то Позивач є вкладником банку у розумінні Закону та набув право на отримання суми коштів на рахунку, які своєчасно не були виплачені позивачу за рішенням суду, яке набрало законної сили, за рахунок коштів Фонду.

Наведена позиція узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним, зокрема, у постанові від 14.05.2019 року у справі №824/234/16-а.

Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону Фонд розпочинає процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації в банку на наступний робочий день після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних.

Згідно ч. 2 ст. 34 Закону не пізніше наступного робочого дня після початку тимчасової адміністрації Фонд розміщує інформацію про запровадження тимчасової адміністрації в банку на своїй офіційній сторінці в мережі Інтернет і не пізніше ніж через 10 днів публікує її в газетах «Урядовий кур`єр» або «Голос України».

Приписами ч. ч. 3, 5 ст. 34 Закону передбачено, що виконавча дирекція Фонду не пізніше наступного робочого дня після офіційного отримання рішення Національного банку України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних призначає з числа працівників Фонду уповноважену особу Фонду. Уповноважена особа Фонду повинна відповідати вимогам, встановленим Фондом. Рішення про призначення уповноваженої особи Фонду доводиться Фондом до головного офісу банку та до кожного відокремленого підрозділу банку негайно.

Під час тимчасової адміністрації Фонд має повне і виняткове право управляти банком відповідно до цього Закону, нормативно-правових актів Фонду та вживати дії, передбачені планом врегулювання.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 36 Закону з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

При цьому, судовою колегією враховується, що, як вже було зазначено вище, Закон визначає порядок складання уповноваженою особою Фонду переліку вкладників, які мають право на відшкодування сум коштів за банківськими вкладами, а також підстави та умови, за наявності яких відшкодування суми коштів за банківським вкладом фізичним особам за рахунок коштів Фонду не здійснюється.

У вже згаданій вище постанові Верховного Суду від 14.05.2019 року у справі №824/234/16-а підкреслено, що право громадянина на власність як важливий атрибут правової держави і демократичного суспільства закріплено в Конституції України. Поширення на грошові кошти, які залучені банком від вкладника (або які надійшли для вкладника), режиму права власності підтверджується положеннями ст. ст. 1058, 1066 ЦК України та ст. ст. 8, 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ грошей в Україні», відповідно до яких, зокрема, власник рахунку має право у будь-який час розпоряджатися коштами, які перебувають на такому рахунку на умовах та у порядку, встановленому Законом та договором.

Дотримання прав вкладників банків передусім проявляється в законодавчих гарантіях повернення всієї суми вкладу та процентів на неї або доходів у іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором банківського вкладу (ч. 1 ст. 1058 ЦК України). У разі визнання банку неплатоспроможним гарантією забезпечення прав вкладників є поетапне відшкодування, в порядку передбаченому законом, суми за вкладом: Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку; у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, в порядку загальних правил відшкодування за процедурами ліквідації.

Аналогічна позиція була висловлена Пленумом Верховного Суду України у постанові від 03.07.2015 року № 13.

Відповідно до пунктів 3-4, 6 розділу ІІІ Положення про порядок відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 09.08.2012 року № 14 (далі - Положення № 14) Уповноважена особа Фонду протягом трьох днів з дня отримання Фондом рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує та подає до Фонду повний перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду (додаток 8), із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню (далі - Перелік), перелік вкладників, кошти яких не підлягають відшкодуванню Фондом відповідно до пунктів 4 - 6 частини четвертої статті 26 Закону, а також перелік осіб, які на індивідуальній основі отримують від банку проценти за вкладом на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або мають інші фінансові привілеї від банку.

Перелік складається станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку і включає суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується, виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів (зменшених на суму податку), але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Визначений у Переліку залишок гарантованої суми надається з урахуванням розрахункових сум, сплачених вкладнику протягом дії тимчасової адміністрації у неплатоспроможному банку.

Якщо вкладник не отримав свої вклади у межах граничного розміру суми відшкодування протягом дії тимчасової адміністрації за рахунок цільової позики Фонду, така сума відшкодування включається до Переліку.

Протягом процедури ліквідації уповноважена особа Фонду може надавати до Фонду додаткову інформацію про вкладників стосовно: зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування; зміни розміру належних їм сум; зміни особи вкладника; змін реквізитів вкладників; змін розміру сум разом із змінами реквізитів вкладників.

Додаткова інформація залежно від її типу надається окремими файлами, що формуються згідно з додатками 9 та 10 до цього Положення.

Матеріали справи свідчать, що станом на дату розгляду справи в суді відповідний перелік вкладників банку, які мають право на відшкодування суми вкладу за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, вже сформовано та подано на затвердження Фонду, оскільки згідно розміщеного на сайті Фонду повідомлення від 23.07.2015 року АТ «Банк «Київська Русь» розпочав виплати вкладникам банку.

З урахуванням наведеного, колегія суддів, з урахуванням приписів ст. 27 Закону, а також п. п. 4, 6 розд. ІІІ Положення №14 і правової позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема, у постановах від 05.03.2019 року у справі № 804/6808/15 та від 03.07.2019 року у справі № 826/17080/15, приходить до висновку, що належним способом захисту порушеного права ОСОБА_1 є зобов`язання Уповноваженої особи подати додаткову інформацію стосовно Позивача як вкладника, який мають право на відшкодування коштів за вкладами в АТ «Банк «Київська Русь» за рахунок Фонду.

Судова колегія погоджується з доводами Апелянта про те, що суд першої інстанції, покладаючи на Уповноважену особу обов`язок подати до Фонду додаткову інформацію про ОСОБА_1 як вкладника, який має право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, прийшов до помилкового взаємовиключного висновку про наявність у Позивача права на включення його до реєстру акцептованих кредиторів як вкладника банку, оскільки дані правовідносини мають відмінну правову природу. Разом з тим, наведені твердження суду не зумовили неправильне вирішення справи, про що було зазначено вище.

Крім іншого, зважаючи на обставини даної справи, а також те, що на момент формування переліку вкладників банку, які мають право на відшкодування суми вкладу за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, рішення суду у справі №758/7323/14-ц не набрало законної сили, Окружний адміністративний суд міста Києва прийшов до правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання протиправною бездіяльності Уповноваженої особи щодо невключення ОСОБА_1 до переліку вкладників ПАТ «Банк «Київська Русь», які мають право на відшкодування коштів за рахунок Фонду за договором банківського вкладу №332496-OBR-2012 /банківського рахунку/ з використанням платіжних карток для фізичних осіб, що обслуговуються на умовах банківського продукту «Оберіг».

Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду не спростовують.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк «Київська Русь» Стрюкової Ірини Олександрівни - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 квітня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.

Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя А.Г. Степанюк

Судді Л.В. Губська

О.В. Епель

Повний текст постанови складено « 17» липня 2019 року.